Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач, ТОВ «Бест Лізинг», звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 66161,77 грн. та суму судових витрат, пов`язаних із оплатою позивачем професійної правової допомоги в розмірі 5000,00 грн. та 2684,00 грн. сплаченого судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.09.2022 року на бульварі Перова у м. Києві сталася дорожньо-транспортнапригода за участі автомобіля марки VW Polo держ. номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та транспортного засобу Peugeot Boxerдерж.номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ,транспортний засіб Peugeot Boxer держ. номер [NUMBER] належить на праві власностіТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ». Відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 14.10.2022 року по справі 755/9493/22, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки відповідач не бажає добровільно відшкодувати шкоди за страховим відшкодуванням, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду та судові витрати по справі. 04.05.2023 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у цій справі за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Копію вказаної ухвали з копією позовної заяви та доданими до неї документами, що направлялися судом на адресу відповідача за місцем його реєстрації, відповідачем було отримано 23.05.2023 року Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 14.10.2022 року по справі 755/9493/22, [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Зі змісту вказаної постанови судом встановлено, що 17.09.2022 року близько 16 години 20 хвилин в м.Києві, бул. Перова [PERSON] керуючи транспортним засобом «VW Polo» н/з [NUMBER] , не стежив за дорожньою обстановкою, при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним, при розвороті не пропустив транспортний засіб «Пежо» н/з [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку по тій же смузі, що призвело до механічних пошкоджень. Своїми діями водій [PERSON] порушив п. 2.3б, 10.1, 10.4 ПДР України та завдав матеріальних збитків. Станом на день розгляду справи постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 14.10.2022 року є такою, що набрала законної сили 25.10.2022 року. За нормою частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини шостої цієї ж статті, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] є встановленою та не підлягає доведенню.. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля VW Polo держ. номер [NUMBER] , застраховано в ТДВ «СК «КРЕДО» на підставі Договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №206539666. Відповідно листа вих. №3283 від 20.12.2022р. Позивач звернувся до ТДВ «СК «КРЕДО» в якому, відповідно до ст.35 та п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просило здійснити відшкодування оціненої шкоди, розрахованої відповідно до норм діючого законодавства та в установлений законодавством строк Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка буда заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та майну третьої особи. Відповідно до Рахунок-фактури №0000010461 від 02.11.2022 р. вартістьвідновлювального ремонту автомобіля Peugeot Boxer держ. номер [NUMBER] становить90 561,18 грн. Відповідно до Платіжної інструкції №1156 від 01.03.2023р. ТДВ «СК «КРЕДО» здійснило страхове відшкодування, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» у розмірі 24 399,42 грн. Невідшкодованим залишилася частина матеріального збитку у розмірі 66 161,77 грн. (90 561,19 грн. (вартість матеріальної шкоди) - 24 399,42 грн. (сума страхові відшкодування). Таким чином, збиток, завданий ДТП (внаслідок протиправних винних дії Відповідача) був відшкодований, але лише частково. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За умовами п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Положення статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За умовами ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі виплаченого страхового відшкодування, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 66161,77 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Згідно з положеннями ч. ч. 1,3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. В матеріалах справи відсутнє клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2684,00 гривень та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 5000,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved