Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

30 листопада 2021 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про виселення, просить суд виселити [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] , з належного їй на праві власності житлового будинку [ADDRESS] . Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02 лютого 1996 року вона є власницею 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідачі по справі, раніше, з її дозволу були зареєстровані у належному їй будинку. [PERSON] колишня дружина її сина - [PERSON] , що підтверджується копією заочного рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду від 19 липня 2019 року про розірвання шлюбу. [PERSON] є сином [PERSON] від першого шлюбу. Після розірвання шлюбу з її сином, відповідачка зі своїм сином в липні 2019 року забравши всі свої речі переїхали проживати на [ADDRESS] і як їй відомо проживають там до теперішнього часу, однак залишилися зареєстрованими за її адресою. Оскільки відповідачі більше двох років не проживають у належному їй будинку, однак вона змушена сплачувати за них комунальні послуги, періодично отримувати пошту, що порушує її право володіння майном, тому вона і вирішила звернутися з позовом до суду. Не погоджуючись з позовними вимогами позивача від представника відповідачів 14 січня 2022 року надійшов відзив на позовну заяву позивача, відповідно до якого просить суд у задоволені позовних вимог позивачу відмовити, вказуючи, що позивачем не доведені позовні вимоги. Крім того надає до суду відомості про реєстрацію місця проживання відповідачів, а саме: по [ADDRESS] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 03 грудня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та вона призначена до підготовчого судового розгляду. 20 січня 2022 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволені з підстав наведених у позові, суду довіряє, відводів не має. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду справи були повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Матеріали справи містять відзив представника відповідача на позовні вимоги позивача. Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно позивач на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02 лютого 1996 року є власницею 49/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . (а.с. 11-12, 15/ Позивач зазначає, що відповідачі за адресою реєстрації не проживають понад два роки, особистих речей у будинку немає, будинок не відвідують, надає підтвердження проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , однак посилаючись на порушення права власності, просить суд виселити відповідачів з належного їй приміщення. Відповідно до довідки № 2907 від 21 жовтня 2020 року виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради, Білгород - Дністровського району Одеської області, про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 06 листопада 2019 рік по 19 жовтня 2020 рік. (а.с.7) Відповідно до довідки № 2908 від 21 жовтня 2020 року виданої виконавчим комітетом Мологівської сільської ради, Білгород - Дністровського району Одеської області, про те, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає з 06 листопада 2019 рік по 19 жовтня 2020 рік. (а.с.8) Зазначене також підтверджується наданим до матеріалів справи актом про фактичне місце проживання від 27 листопада 2019 року (а.с. 9); актом від 19 жовтня 2020 року (а.с. 10) Відповідно наданих представником відповідача копій паспортів відповідачів, довідки про реєстрацію місця проживання особи, встановлено зареєстроване місце проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 30-32) Відповідно довідок наданих на запит суду відділом адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 77-78). Нормативне обґрунтування У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їхніх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житлової квартири які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє членів його сім`ї права користування займаним приміщенням. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінка аргументів сторін, висновки суду Разом з тим, матеріали справи не містять жодного доказу проживання відповідачів у житловому будинку по [ADDRESS] , з якого просить виселити позивач відповідачів, напроти матеріали справи містять підтвердження саме того, що відповідачі не проживають у вказаного житловому приміщені, про це зазначає також і сама позивач у своїх позовних вимогах. Крім того, відповідно наявним в матеріалах справи доказам, відповідачі також і не зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS] , зворотного позивачем до матеріалів справи не надано. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, а саме відсутність належних та допустимих доказів дійсного проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] , їх реєстрацію за вказаною адресою, як про те вказує позивач у своєму позові, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виселенняє необґрунтованими, недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed