Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

07 липня 2023 року до суду звернулася [PERSON] із заявою, відповідно до якої просить ухвалити рішення, яким видати обмежувальний припис, яким вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покласти на нього обов`язки, зазначені у прохальній частині заяви. В обґрунтування своєї заяви, [PERSON] зазначає, що на даний час вона проживає у квартирі [ADDRESS] . Також, у її власності є квартира, по [ADDRESS] . З 11.12.2018 року заявник дозволила зареєструвати своє місце проживання та фактично проживати своєму батькові- [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Почавши проживати у зазначеній квартирі, заявник постійно потерпає від психологічного насильства зі сторони [PERSON] . Його поведінка негативно впливає на здоров?я та працездатність заявника. Після образ та погроз з боку [PERSON] , вона не може тривалий час займатися своїми справами, погано себе почуває, вимушена звертатись за медичною допомогою. У зв?язку з такою його поведінкою, [PERSON] вимушена проживати у іншій квартирі та у знайомих. [PERSON] не контролює свої дії та вчинки, постійно погрожує фізичною розправою, вимагає гроші, не сплачує комунальні платежі, зловживає спиртними напоями. 3 2010 року по 2020 рік [PERSON] перебував на обліку у лікаря - нарколога з діагнозом «ППР-а, синдром залежності від алкоголю». Коли [PERSON] залишається з [PERSON] у квартирі, він демонструє свої статеві органи та пропонує вступити з ним в статеві зносини. Також, телефонує заявнику на мобільний телефон в будь - який час доби, погрожує розправою, вимагає гроші, ображає, надсилає погрози в СМС - повідомленнями, приводить у квартиру осіб схильних до вживання алкоголю. У зв?язку з такою поведінкою [PERSON] , заявник зняла його з реєстрації в даній квартирі. З 16.06.2023 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] страждає на психічні розлади. Сімейний лікар- терапевт видав йому направлення до психіатра, але він ігнорує явку до нього. У стані загострення хвороби не може контролювати свої дії, його агресія ще більше зростає, [PERSON] вважає, що загроза для її життя існує досить реально. 16.06.2023 року заявник звернулася за захистом до правоохоронних органів. Відносно [PERSON] був винесений заборонний припис терміном на 5 діб. Також, 16.06.2023 року відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення. 04 липня 2023 року Крюківським районним судом міста Кременчука [PERSON] притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень. Проте, заборонний припис поліції, та рішення суду не дали жодного результату, [PERSON] не змінив своєї поведінки. За викладених обставин, [PERSON] і звернулася до суду з відповідною заявою. 07 липня 2023 року ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука відкрито провадження за правилами окремого провадження, призначено судове засідання. Заявник [PERSON] та її представник - адвокат Яременко О.І. у судовому засіданні підтримали заяву про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] та просили її задовольнити, про підстави та обставини якої пояснив так, як це викладено в заяві. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином був повідомлений, проте останній не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду. Вислухавши думки заявника та її представника, заслухавши пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Заявник [PERSON] являється донькою [PERSON] . 11.12.2018 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204545 від 30.01.2013 року. З цього часу [PERSON] та [PERSON] проживали разом, однак 30.05.2023 року останній знятий з реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 31.05.2023 року. На даний час він проживає за адресою: [ADDRESS] . 16.06.2023 року заявник звернулась за захистом до правоохоронних органів. Цього ж дня працівниками органів Національної поліції було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] серії АА № 299302 терміном на 5 діб та складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ № 788199 про вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 04.07.2023 року постановою Крюківського районного суду міста Кременчука, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення відносно заявниці домашнього насильства. У матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували звернення [PERSON] до органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. У судовому засіданні в якості свідка було допитано сина заявника - [PERSON] . Свідок під час допиту зазначив, що [PERSON] поводить себе агресивно та не контролює свою поведінку, часто перебуває у стані алкогольного сп`яніння, ображає його матір та погрожує фізичною розправою. [PERSON] у своїх поясненнях також вказує на те, що через таку поведінку заінтересованої особи, [PERSON] вимушена проживати окремо, оскільки така поведінка [PERSON] має реальну загрозу її здоров`ю. Відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частин 2, 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порядок розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 Цивільного процесуального кодексу України, а відповідні правовідносини Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України від 07.12.2017 року №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон № 2229-VIII) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: терміновий заборонний припис стосовно кривдника; обмежувальний припис стосовно кривдника; взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закон № 2229-VIII). Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). У статті 350-1 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 350-2 Цивільного процесуального кодексу України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству". У статті 350-3 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Відповідно до статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», предметом регулювання цього Закону є правовідносини,що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: батьки (мати, батько) і дитина (діти). Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 Цивільного процесуального кодексу України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом № 2229-VIII визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження заінтересованої особи у реалізації своїх прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заявника. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц. Відповідно до частини 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Видача обмежувального припису потрібна саме з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що проблема домашнього насильства, може мати різні форми, починаючи з фізичного насильства і завершуючи психологічним насильством чи словесними образами, яка не завжди лежить на поверхні, оскільки часто постає в контексті особистих стосунків або закритих систем, до того ж від такого насильства страждають не тільки жінки, а й діти, які дуже часто прямо чи опосередковано теж стають жертвами таких подій (справа Опуз проти Туреччини) За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, що підтверджують обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису можуть бути матеріали якими підтверджується наявність провадження (кримінального чи про адміністративне правопорушення) щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, винесення термінового заборонного припису, інформації про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру випадків домашнього насильства, показання свідків, висновки експертиз, власна фіксація подій на аудіо- або відеоносії, фіксація з нагрудних камер поліцейських, повідомлення про подію в заклади охорони здоров`я, медичні довідки, роздруківки текстових повідомлень, копії заяви до поліції тощо. Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що заявником [PERSON] не доведено, а матеріали справи не містять достатніх, достовірних та переконливих доказів того, що заінтересована особа [PERSON] є беззаперечним кривдником, а підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника у зв`язку з відмовою у видачі обмежувального припису відсутні. Також [PERSON] не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що після складання заборонного припису, [PERSON] продовжував вчиняти стосовно неї домашнє насильство, у зв`язку з чим існують обґрунтовані ризики подальшого застосування заінтересованою особою насильства у будь-якому його прояві. Заявниця зазначає, що наразі [PERSON] знятий з реєстрації у квартирі, яка належить їй на праві власності та проживає окремо від неї. Наявні в матеріалах справи довідка щодо перебування [PERSON] на динамічному спостереженні з 09.2010 р. по 01.2020 р. з діагнозом «ППР-А, синдром залежності від алкоголю» та електронне направлення від сімейного лікаря на консультацію до лікаря-психіатра не може слугувати доказом у врегулюванні відносин між заявником та заінтересованою особою з приводу захисту особи та протидії домашньому насильству, оскільки наявність подібних захворювань не є підставою для винесення обмежувального припису. Регулювання правовідносин з членом сім`ї, який хворіє на певні психічній розлади, здійснюється на підставі норм цивільного процесуального законодавства, викладених у Главі 2 IV Розділу Цивільного процесуального кодексу України. Таким чином, надані [PERSON] в обґрунтування заявлених вимог докази не вказують безумовно на вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно неї, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису. Суд зазначає, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження систематичного вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно заявника в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства у майбутньому. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису.

Outcome: dismissed