Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Представник Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») Височин Євген Миколайович звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява мотивована тим, що 21 лютого 2019 року між АТ «ПУМБ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1001253166901, відповідно до якого, [PERSON] отримав кредит у сумі 99407 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість станом на 17 січня 2022 року складає 146608,57 грн., яка складається із: 61407,67 грн заборгованості за кредитом; 20,23 грн заборгованості за процентами; 54194,35 грн заборгованості за комісією, 30986,32 грн - штрафні санкції. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ «ПУМБ», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості та судовий збір. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2022 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді [PERSON]. На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи направлено запит суду щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2022 року визначено суддю-доповідача Яковлеву В.М., у зв`язку з наказом голови суду № 02-03/16 від 14 березня 2022 року про увільнення [PERSON] у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, розпорядження № 02-06/42 від 25 жовтня 2022 року. Матеріали цивільної справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 26 жовтня 2022 року. 27 жовтня 2022 року отримано довідку з відділу обліку та мониторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області про місце проживання або перебування відповідача. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2022 року прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі за позовом АТ «Перший український міжнародний банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі представника банку. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. 29 червня 2023 року через канцелярію суду подав до суду заяву, в якій просив розглядати справи за його відсутністю та без відео- та аудіофіксації. Позовні вимоги не визнає, свою позицію виклав в поясненнях, які долучені до заяви та просив їх врахувати. У письмових поясненнях [PERSON] зазначив, що заявою № 1001253166901 від 21 лютого 2019 року приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», де є розділ споживчий кредит. Договір у письмовій формі з підписом [PERSON] не був йому виданий, лише заява приєднання до 21 лютого 2022 року. На підставі заяви та договору видано кредит у сумі 99407 грн. Наразі АТ «ПУМБ» звернувся до суду про стягнення з нього 146608,57 грн, зі стягненням штрафних санкцій в умовах воєнного стану відповідач не погоджується. Також [PERSON] надав заяву, в якій просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та застосувати наслідки її спливу. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 21 лютого 2019 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 1001253166901, згідно з умовами якого, останній отримав кредит у розмірі 99407,00 грн, шляхом підписання останнім заяви № 1001253166901 про приєднання до цього договору та паспорту споживчого кредиту (а. с. 6, 13). Згідно положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до заяви № 1001253166901 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 21 лютого 2019 року, з умовами якої погодився відповідач, про що свідчить наявність його власноручного підпису в ній, визначено базову відсоткову ставку, розмір щомісячних платежів тощо. Відповідно до умов договору [PERSON] отримав кредит у сумі 99 407,00 грн, строком на 36 місяці, зі сплатою процентів за користування овердрафтом: у розмірі 0,01% річних, комісії за обслуговування кредиту у розмірі 2,99%. До кредитного договору банк додав загальні умови договорів кредитування, паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем. Отже, сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Пунктом 2.2.5 Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діє з 12.06.2019 р.), затвердженої рішенням Правління АТ «ПУМБ» протокол №760 від 11.06.2019 р., передбачено, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Відповідно до пункту 5.1.4. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно з пунктом 5.1.7. Розділу І Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором. Пунктом 5.1. вказаних загальних умов передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати заборгованість по Договору, нараховані проценти на суму кредиту, комісію та неустойку, що передбачені цим Договором. Згідно меморіального ордера № TR.33842399.28103.8810 від 22 лютого 2019 року банк перерахував [PERSON] кредитні кошти у сумі 99407,00 грн (а. с. 14). Відповідно до письмової вимоги (Повідомлення) № 1350 від 29 вересня 2020 року, банк звернувся до [PERSON] з вимогою погасити заборгованість, яка станом на 29 вересня 2020 року по кредитному договору в загальному розмірі 171 274,20 грн в строк до 06 жовтня 2020 року (а. с. 15). Доказів отримання відповідачем такої вимоги стороною позивача суду не надано. Відповідно до виписки/особовому рахунку та розрахунку заборгованості з 21 лютого 2019 року по 17 січня 2022 року, станом на 17 січня 2022 року у позивача виникла заборгованість перед Банком у загальному розмірі 146608,57, з яких: 61407,67 грн - заборгованість за кредитом, 20,23 грн - заборгованість за процентами, 54194,35 грн - заборгованість за комісією, 30986,32 грн - штрафні санкції (а. с. 16-33). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до заяви № 1001253166901 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб кредит наданий на строк 36 місяців, тобто до 21 лютого 2022 року, відповідач повинен був щомісячно погашати кредит, сплачуючи крім цього відсотки за користування коштами в розмірі 0,01% річних та комісію в розмірі 2,99% за місяць від суми отриманого кредиту. Встановлено, що відповідач не дотримувався умов кредитного договору. Відповідно до частини першої, четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтею 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. За частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами статтей 549, 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України. Cлід зазначити, що факт підписання заяви № 1001253166901 від 21 лютого 2019 року приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ» та отримання ним грошових коштів у сумі 99407,00 грн [PERSON] не заперечував, про що він особисто вказав у своїх письмових поясненнях. При розгляді вказаної справи суд бере до уваги те, що відповідач користувався кредитними коштами, що стверджується випискою з особового рахунку, тобто використовував їх на власний розсуд і достеменно знав, що кошти, взяті ним в борг, підлягають поверненню. Дані факти не спростовані відповідачем. В таких лише вказано про необхідність зарахувати сплачену комісію в рахунок заборгованості, яка утворилась, натомість, суду не надано належних та допустимих доказів повного чи іншого погашення заборгованості по тілу кредиту. Таким чином, суд дійшов висновку, що розрахунок в частині наявності використаних і не повернутих кредитних коштів є таким, що не оспорений та не спростований відповідачем, тому є правильним і відповідає дійсності. Отже, відповідно до цього розрахунку відповідач має заборгованість за тілом кредиту в розмірі 61407 грн 67 коп. Враховуючи те, що відповідачем не спростовано розмір боргу і не доведено його відсутність або його часткового погашення, не встановлено підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу, позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені кредитним договором, не виконав, суд вважає. що позовні вимоги АТ «ПУМБ» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення прострочених процентів в сумі 20 грн 23 коп., то суд дійшов такого висновку. В обгрунтування позовних вимог банк посилається на те, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписання позичальником паспорта споживчого кредиту також свідчить про дотримання письмової форми договору про споживче кредитування. Об`єднана палата Касаційного цивільного суду стосовно належності паспорта споживчого кредиту до письмової форми договору споживчого кредитування зазначила наступне. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вбачав наявність підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19), про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Таким чином, Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) висловлено такий висновок про застосування норми права. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Посилання Банку на те, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, як підстава для задоволення позову, є необґрунтованим, так як Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) указав, що способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тобто договір має бути укладено після, а не до підписання паспорту споживчого кредиту. Аналогічного правового висновку Верховний Суд також дійшов у постанові від 03 серпня 2022 року справі № 156/268/21 (провадження № 61-17186 св 21). Отже, відповідно до приписів частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545 сво 20), який відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569 св 20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573 св 20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707 св 19). На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 20 грн 23 коп. є необгрунтованими, тому задоволенню не підлягають. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (Провадження №14-131цс19). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі вищевикладеного суд доходить висновку про стягнення заборгованості за тілом кредиту. В частині позовних вимог про стягнення заборгованості за комісією і штрафних санкцій суд відмовляє, виходячи з наступного. На переконання суду, позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 54194 грн 35 коп. є безпідставними, оскільки нарахування комісії суперечить положенням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Пунктом 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб, [PERSON] встановлено плату за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахункове касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо кредиту без уточнення систематичності запиту такої інформації споживачем. Фактично на вимогу споживача не частіше одного разу на місяць послуги з обслуговування кредитної заборгованості за споживчим кредитом встановлюється за послуги банку щодо списання та зарахування коштів з метою повернення споживчого кредиту, розрахунково-касове обслуговування щодо споживчого кредиту, надання консультаційних та інформаційних послуг щодо споживчого кредиту, мають оплатний характер, що суперечить вимогам частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів приходить до висновку про те, що положення п. 5.7.3 Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного обслуговування фізичних осіб та п.4 Паспорта споживчого кредиту (у частині щомісячної комісії за обслуговування кредиту), укладеного між [PERSON] та АТ «ПУМБ», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених п.5 Порядок повернення кредиту, є нікчемними. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У зв`язку з вище вказаним, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 54194 грн 35 коп. не підлягають задоволенню. Підстав здійснювати зарахування шляхом зменшення тіла кредиту немає. Щодо стягнення неустойки (пені) в розмірі 30986 грн 32 коп. за період з 28.09.2020 по 28.09.2020, то суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 6 паспорту споживчого кредиту, який підписаний позичальником, за повне або часткове прострочення виконання грошових зобов`язань за договором карткового рахунку клієнт сплачує банку штрафні санкції у розмірі 10% від простроченої суми за кожен випадок прострочення. Строк кредитування, узгоджений сторонами, 36 місяців, тобто до 21 лютого 2022 року. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) викладено правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Разом з тим, відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про застосування наслідків позовної давності. Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 258 цього Кодексу визначає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Також позовна давність за вимогою про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць), за який нараховується пеня. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Як встановлено судом, відповідач частково погашав заборгованість по кредиту і остання оплата ним відбулась 22 липня 2019 року. У подальшому будь-яке погашення заборгованості відповідачем не здійснювалося. Позовна заява до суду подана 16 лютого 2022 року. Таким чином, загальний строк звернення банку з позовною заявою про стягнення заборгованості не є пропущеним. Разом із тим, позовна давність в частині вимог про стягнення пені позивачем пропущена, тому в цій частині позову слід відмовити. Згідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства. Враховуючи наведене, позовні вимоги про стягнення суми простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 61407 грн 67 коп. є законними та обгрунтованими, підтверджені матеріалами справи, отже, є доведеними, а тому підлягають задоволенню, в іншій частині позовних вимог про стягнення відсотків, комісії та штрафних санкцій (пені) слід відмовити. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 2481 грн, що документально підтверджено платіжним дорученням № 000210447/00000003363 від 27 січня 2022 року. Оскільки суд дійшов висновку про задовольння позовних вимог частково, з відповідача на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1039 грн 18 коп. На підставі статтями 207, 525, 526, 527, 530, 611, 626-629, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: partial