Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

20 березня 2023 року ПрАТ «СК «Уніка» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 25 грудня 2021 року в м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу Тойота, номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Фольксваген, номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , у результаті якої застрахований ПрАТ «СК «Уніка» за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 245002/4098/0004061 автомобіль Фольксваген, номерний знак [NUMBER] отримав механічні ушкодження. Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 1 червня 2022 року у справі № 752/959/22 [PERSON] визнано винною у вчиненні вказаної ДТП, яка визнана страховою подією. За умовами договору страхування № 245002/4098/0004061 складено страховий акт № 00486240 та визначено розмір страхового відшкодування у сумі 33032,82 грн. (39890,38 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 6277,56 грн. (франшиза)). Згідно витягу з центральної бази даних МТСБ, поліс ОСЦПВНТЗ на дату ДТП на автомобіль Тойота, номерний знак [NUMBER] не укладався/не діяв. Позивач просить суд стягнути із відповідача на користь ПрАТ «СК «Уніка» сплачене ними страхове відшкодування в розмірі 33032,82 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 10 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 34-35). Відповідачу був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову. У судове засідання представник позивача не прибув, позивач ПрАТ «СК «Уніка» в позовній заяві зазначив, що просить справу розглядати без участі його представника. Відповідач про причини неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк, своїм правом на подання відзиву не скористалася, судова повістка, направлена по зареєстрованому місцю проживання відповідача, повернулася до суду з довідкою Укрпошти, в якій зазначено причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі статті 280 ЦПК України вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до положень п.п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Судом встановлено, що постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 1 червня 2022 року у справі № 752/959/22 [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП; провадження у справі про притягнення закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Зі змісту вказаної постанови слідує, що [PERSON] 25 грудня 2021 року приблизно о 13 годині 20 хвилин, керуючи транспортним засобом «Toyota Highlander», державний номерний знак [NUMBER] , поблизу будинку №13 по вул. Деміївській в місті Києві, порушила вимоги пункту 2.3б) Правил дорожнього руху України, а саме - не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну, внаслідок чого здійснила наїзд на припаркований автомобіль «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] , що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 16-17, 18-21). З заявою на виплату за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу до ПрАТ «СК «Уніка», звернулася [PERSON] - власник автомобіля «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до умов Договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245002/4098/0004061 від 15.03.2021, страхового акту № 00486240 від 15.03.2021, рахунку технічного обслуговування № 123048623 від 29.12.2021, ремонтної калькуляції № 00486240 від 06.01.2022 (а.с. 7, 10-11, 12, 13-15) розмір страхового відшкодування склав 33032,82 грн.. Відповідно до копії платіжного доручення № 001763 від 12 січня 2022 року (а.с. 6) за відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля «Volkswagen Tiguan», державний номерний знак [NUMBER] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 33032,82 грн. на рахунок ФОП [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована не була (а.с.25). Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У преамбулі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Натомість відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). У постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №754/5129/15-ц (провадження № 61-38365св18) зроблено правовий висновок про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Як вбачається з матеріалів справи, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до позивача (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілій страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації. За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до інформації централізованої бази даних МТСБУ станом на 25 грудня 2021 року пошук статусу полісу та страховика, що видав поліс за транспортним засобом державний номерний знак [NUMBER] не дав результатів (а.с. 25). Відомості про те, що позивач звертався до Моторного (транспортного) страхового бюро України для отримання страхового відшкодування, відмови останнього у проведенні такої або щодо перевищення розміру шкоди ліміту відповідальності страховика, матеріали справи не містять, доказів протилежного не надано. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Проте, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача - такий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18). Якщо вимоги стосуються відшкодування шкоди, що становить різницю між заподіяною шкодою та страховим відшкодуванням - власник/володілець транспортного засобу є належним відповідачем. Таким чином, суд вважає, що позивачем було пред`явлено позов до неналежного відповідача, оскільки належним відповідачем у справі повинне виступати Моторне (транспортне) страхове бюро України, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed