Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У липні 2021 року позивач АТ «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-179027 від 20.03.2019 року в сумі 104 419,21 грн. та судового збору у розмірі 2 270,00 грн. В обґрунтування позову зазначили, що 20.03.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-179027, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн. на строк до 20.03.2019 року. Відповідно до п.2.4 Договору, Позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 12 225, 23 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «ТАСКОМБАНК» в сумі 87 774,77 грн. Позивач зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору виконав в повному обсязі, а саме видав кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості, яка у відповідності до розрахунку позивача станом на 26.05.2021 року становить 104 419,21 грн., яка складається з: 77 387,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 27 031,88 грн. заборгованість за відсотками. Позивач вказує, що 20.03.2019 року при підписанні заяви на отримання готівкового кредиту № CL-179027, [PERSON] вказано інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю із [PERSON] . Позивач зазначає, що позичальник підтвердив своїм підписом те, що отриманий ним кредит є дрібним побутовим правочином який не потребує згоди другого із подружжя. Отже, вважають, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, тому, вбачають можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого з подружжя дружину [PERSON] - [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за їх відсутності. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, окрім того надав копії документів, які за його твердженнями є договором про переведення боргу від нього до його дружини, тому просив у позові щодо стягнення з нього заборгованості відмовити. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, встановив наступне. 20.03.2019 року між АТ «Кредобанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № CL-179027, відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 100 000,00 грн. на строк до 20.03.2019 року. Відповідно до п.2.4 Договору, Позичальник доручає банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 12 225, 23 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ «ТАСКОМБАНК» в сумі 87 774,77 грн. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В порушення вимог кредитного договору відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості. Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість відповідача станом на 26.05.2021 року становить 104 419,21 грн., яка складається з: 77 387,33 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 27 031,88 грн. заборгованість за відсотками. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У ст. 530 ЦК України зазначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім цього, ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормою ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки. Відповідно частини 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За нормою частин 2, 4 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. При цьому, матеріали справи не містять жодного належно та допустимого доказу на підтвердження того, що кредитний договір укладений на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед АТ "ТАСКОМБАНК" був укладений відповідачем в інтересах сім`ї та отримані за ним кошти дійсно використано на її потреби. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за потрібне відмовити позивачу у частині стягнення з дружини [PERSON] - [PERSON] заборгованості, оскільки позивачем не доведено, що кредитний договір був укладений відповідачем в інтересах сім`ї та отримані за ним кошти дійсно використано на її потреби. А тому, суд не вважає [PERSON] належним відповідачем уданій справі. Окрім того, суд не бере до уваги надані [PERSON] документи, які нібито підтверджують переведення боргу від нього до його дружини, оскільки відповідач не наводить будь-яких норм права, які б давали змогу у порядку розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором здійснити переведення боргу на іншу особу. Більше того, [PERSON] на неодноразові виклики не з`являвся у судові засідання для можливості доведення вказаних обставин та надання пояснень щодо походження долучених ним копій документів про переведення боргу. Таким чином, проаналізувавши зміст спірного договору, суд встановив, що кредитний договір № CL-179027 від 20.03.2019 року укладений між АТ «Кредобанк» та [PERSON] містить всі істотні умови передбачені законодавством України, відповідач був ознайомлений зі всіма умовами кредитного договору, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягнення заборгованості у сумі 104 419,21 грн. з [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що представником позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження сплати позивачем коштів в розмірі 10 441,92 грн., зокрема, не надано відповідної квитанції, платіжного доручення чи будь-якого розрахункового документу, що зареєстрований у встановленому порядку, суд вважає за потрібне відмовити у стягненні таких витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial