Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва», Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал», Комунального підприємства Виконавчого органу Київради ( Київська міська державна адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунального підприємства Виконавчого органу Київради ( Київська міська державна адміністрації) «Київкомунсервіс», Дочірнього підприємства «Київгазенерджи», Акціонерного товариства «Київгаз», третя особа: [PERSON] про визначення порядку користування спільною квартирою та поділ особового рахунку, в якому просить: 1)Встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - у користування [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване та фактичне місце проживання: [ADDRESS] ) виділити кімнату площею 13.7 кв.м.; - у користування [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ) виділити кімнату площею 18.4 кв.м.; - у користування [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ) виділити кімнату площею 10.3 кв.м.; - залишити в загальному користуванні сторін: кухню площею 7,4 кв.м., ванну кімнату площею 2,2 кв.м. вбиральню (поєднану) площею 1,1 кв.м, коридор площею 5,6 кв.м., вбудовану шафу площею 1.1 кв.м., лоджію площею 3,8 кв.м. 2) Провести поділ особових рахунків за кожним видом оплати за житлово-комунальні послуги по обслуговуванню квартири [ADDRESS] з виділенням кожному співвласнику [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване та фактичне місце проживання: [ADDRESS] ), [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактичне місце проживання: [ADDRESS] ) окремо особових рахунків по оплаті житлово-комунальні послуги в рівних частках із зобов`язанням КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району», КП «Київтеплоенерго», ПрАТ «АК «Київводоканал», КП «Київкомунсервіс», ДП «КиївГазЕнерджи», АТ «Київгаз» провести поділ особового рахунку по кожному з видів житлово-комунальних послуг пропорційно до часток кожного співвласника у даній квартирі. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що є співвласницею житлового приміщення загальною площею 61,7 м2 за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачці належить 1/3 частини квартири. Іншим співвласником квартири є сестра позивачки - [PERSON] та матір позивачки [PERSON] . Зазначає, що фактично в квартирі матір та сестра не проживають, а комунальні платежі нараховуються, внаслідок чого виникла заборгованість за вартість всіх комунальних послуг, однак відповідачі не беруть участі в управлінні, утриманні та збереженні спільного майна. Оскільки нарахування оплати за житлово - комунальні послуги здійснюється на трьох зареєстрованих осіб, а відповідачі ухиляються від виконання обов`язків і в добровільному порядку не здійснюють оплату нарахованих житлово - комунальних послуг, це призводить до погіршення економічного стану позивачки. Вважає, що правомірним буде встановлення розподілу оплати: за електроенергію, за надання послуг з утримання будинків та прибудинкових територій відповідно до часток кожного співвласника, за надання послуг з централізованого постачання гарячої води, за надання послуг за централізоване водовідведення гарячої води, за надання послуг за постачання холодної води та водовідведення, за надання послуг з опалення відповідно до часток кожного співвласника, за послуги з розподілу природного газу, внески за обслуговування загально будинкових лічильників центрального опалення, холодної та гарячої води, за надання послуг за вивезення відходів та за надання послуг за газ нараховується за тарифом відповідно до встановлених норм кожному з зареєстрованих у квартирі осіб окремо. Вважає, що такий розподіл оплати за спожиті житлово-комунальні послуги дозволить відновити порушене право позивачки не порушуючи прав та інтересів відповідачів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня2021 року, головуючим суддею у справі визначено Рибалку Ю.В. 02 серпня 2021 року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва вдікрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача АТ «Київгаз», у відповідності до ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійсню державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 № 2494 (далі - Кодекс), договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Положеннями п. 5 розділу I Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Відповідач вважає за необхідне врахувати пункт 1 глави 3 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, в якому зазначено, що за однією поштовою адресою укладається один договір розподілу природного газу з побутовим споживачем. У випадку наявності у побутового споживача декількох об`єктів за різними поштовими адресами укладаються окремі договори розподілу природного газу по цих об`єктах. АТ «Київгаз» зазначає, що у разі якщо декілька частин одного будинку (квартири) мають одну поштову адресу та належать декільком власникам на правах власності чи користування, надання послуг з розподілу має здійснюватися на підставі одного договору розподілу природного газу побутовим споживачам, укладеного з газорозподільчим підприємством. Крім того, зазначеними положеннями визначено, що якщо об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Таким чином, відповідач зазначає, що оскільки об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб між якими немає згоди, щодо укладання договору розподілу природного газу, у АТ «Київгаз» відсутні законні підстави для укладання договору розподілу природного газу з позивачкою. Вважає, що правова підстава укладення договору розподілу природного газу з кожним із співвласників та відкриття окремих особових рахунків на частини об`єкта (квартири), які належать співвласникам на праві приватної власності чи користування, виникає лише за умови присвоєння їм, в порядку передбаченому законодавством України, окремих поштових адрес. Нарахування з оплати за надані послуги з розподілу природного газу, здійснюються за нормою споживання природного газу відповідно до кількості зареєстрованих осіб за об`єктом побутового споживача, незалежно від кількості зареєстрованих осіб за об`єктом побутового споживача, незалежно від кількості власників даного майна (квартири) чи осіб, які там фактично проживають. Крім того, між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не встановлено певного порядку володіння та користування спірною квартирою, спірне майно не розподілено між сторонами внатурі, а тому, відсутні підстави для розподілу особового рахунку на кожного зі співвласників з оплати за фактично житлово - комунальні послуги. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ДП «КиївГазЕнерджи», у відповідності до ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Відповіло до пункту 3 розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила), постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до вимог цих правил. Положеннями п. 5 розділу І Правил постачання природного газу, визначено, що об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Відповідно до положень пункту 2 розділу III Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Відповідач звернув увагу на п. 14 Правил в якому передбачено, що за однією поштовою адресою укладається один договір постачання природного газу. У разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Таким чином, Дочірнє підприємство «КиївГазЕнерджи» зазначає, що у разі якщо декілька частин одного будинку (квартири) мають одну поштову адресу та належать декільком власникам на правах власності чи користування, надання послуг з газопостачання має здійснюватися на підставі одного договору постачання природного газу побутовим споживачам, укладеного з газопостачальним підприємством. Крім того, зазначеними положеннями визначено, що якщо об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Таким чином, оскільки об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб між якими немає згоди щодо укладання договору постачання природного газу, у відповідача відсутні законні підстави для укладання договору постачання природного газу з позивачкою. Правова підстава укладання договору постачання природного газу з кожним із співвласників та відкриття окремих особових рахунків на частини об`єкта (квартири), які належать співвласникам на праві приватної власності чи користування, виникає лише за умови присвоєння їм, в порядку передбаченому законодавством України, окремих поштових адрес. Нарахування з оплати за надані послуги з постачання природного газу здійснюються за нормою споживання природного газу відповідно до кількості зареєстрованих осіб за об`єктом побутового споживача, незалежно від кількості власників даного майна (квартири) чи осіб, які там фактично проживають. Нарахування з оплати за надані послуги з розподілу природного газу, здійснюються за нормою споживання природного газу відповідно до кількості зареєстрованих осіб за об`єктом побутового споживача, незалежно від кількості зареєстрованих осіб за об`єктом побутового споживача, незалежно від кількості власників даного майна (квартири) чи осіб, які там фактично проживають. Крім того, між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не встановлено певного порядку володіння та користування спірною квартирою, спірне майно не розподілено між сторонами внатурі, а тому, відсутні підстави для розподілу особового рахунку на кожного зі співвласників з оплати за фактично житлово - комунальні послуги. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПрАТ «Київводоканал», у відповідності до ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, виходячи зі змісту викладеному у позовній заяві між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не встановлено певного порядку володіння та користування спірною квартирою, спірне майно не розділено між сторонами в натурі, а тому, відповідно, відсутні підстави для розподілу особового рахунку на кожного зі співвласників з оплати за фактично спожиті житлово-комунальні послуги. Оскільки в спірній квартирі встановлені квартирні лічильники, то нарахування проводяться лише за показаннями лічильника та показаннями квартирних лічильників розподіляються пропорційно кількості мешканців квартири. На підставі викладеного, просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) «Київкомунсервіс», у відповідності до ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, розділ особових рахунків до компетенції КП «Київкомунсервіс» не входить. Підприємство надає послуги мешканцям міста Києва із вивезення побутового сміття на підставі публічного договору, опублікованого в газеті «Хрещатик» від 06.08.2018 та на сайті підприємства. Окрема послуга з вивезення побутових відходів надається підприємством з 01.07.2018. Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 2416 від 29.12.2012 встановлено норми надання послуг з вивезення твердих побутових відходів в тому числі для населення із розрахунку на одного мешканця. Нарахування здійснюється відповідно до кількості зареєстрованих осіб з урахуванням вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, позивачка до КП «Київкомунсервіс» із заявою про укладання окремого договору на вивезення побутового сміття не зверталась, у зв`язку з чим, просив у задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району», у відповідності до ст. 178 ЦПК України, надав відзив на позовну заяву у якій зазначив, що компанія надає послуги з отримання будинків і спорудд та прибудинокової території. Вартість такої послуги встановлена в гривнях за квадратний метр загальної площі квартири та не залежить від кількості зареєстрованих/проживаючих власників.. Рахунки за надані послуги є знеособленими з урахуванням вимог чинного законодавства України та виставляються з урахуванням загальної площі квартири, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] , у відповідності до ст. 178 ЦПК України надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з 1999 року є власником особового рахунку та все життя проживала в даній квартирі до моменту поки рідна сестра [PERSON] вижила її та її родину зі спірного помешкання. Конфліктні стосунки почалися коли між [PERSON] та [PERSON] складено договір довічного утримання.. Зазначила, що вона як співвласник сплачує житлово-комунальні платежі, що підтверджується копіями розрахунків за період 2018-2021 роки, відповідно до яких сплачено 23 616,99. Зазначила, що борг по сплаті комунальних послуг вона сплачувати не взмозі у зв`язку з тим, що рахунки на оплату послуг умисно не надаються. Представник відповідача КП «Київтеплоенерго», у відповідності до ст. 178 ЦПК України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартири в разі, якщо між ними відсутня згода щодо оплати. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за послуги з централізованого опалення (ЦО) - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар); за централізоване постачання гарячої води (ЦПГВ) - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку. 3 викладеного слідує, що особові рахунки (о/р) може бути розділено у випадку встановлення рішенням суду площ, що закріплюються за кожним з співвласників та встановлення порядку участі вказаних осіб у витратах за опалення місць загального користування у квартирі, а також визначення кількості проживаючих, які будуть закріплені за кожним о/р. Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невиконання або оспорювання. 3 цих норм слідує, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Захисту підлягає тільки порушене право. Однак КП «Київтеплоенерго» не порушувало права позивача на розподіл особових рахунків, у зв`язку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] , у відповідності до ст. 178 ЦПК України, відзиву на позовну заяву не надала. Позивач надала до суду відповідь на відзив у якому зазначила, що Відповідачем [PERSON] не подано позову щодо вселення до спірної квартири, що на її думку спростовує твердження про те, що позивач вижила її зі спірної квартири. Зазначає, що мати тривалий час важко хворіє, тому потребує постійного догляду тому позивачка вимушена проживати з відповідачем 2 у спірній квартирі. Зазначає, що [PERSON] користується кімнатою з балконом у спірній квартирі, однак доступу до нього потребує [PERSON] після перенесеного інсульту. Отже, позивачка наполягає на своїх позовних вимогах просить їх задовольнити. У судовому засіданні позивач та представник позивача просили позов задовольнити з підстав у ньому наведених. Відповідач та представник відповідача просили відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача 3 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язань КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва». Представник відповідача 4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язань ПАТ «АТ Київводоканал». Представник відповідача 5 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язань КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго». Представник відповідача 8 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в частині зобов`язань АТ «Київгаз». Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлено, що на праві спільної часткової власності [PERSON] належить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 256191452 від 12.05.2021. З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 256191452 від 12.05.2021 вбачається, що на праві часткової приватної власності [PERSON] та [PERSON] належить по 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця норма закону свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Вищевказана правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 лютого 2016 року в справі №6-1500цс15 та у постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 405/3475/15-ц (провадження № 61-39381св18). Згідно зі статтею 155 ЖК Української РСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. В даній справі встановлено, що сторони є власниками рівних часток квартири, загальною площею 61,7 кв. м, яка складається з трьох кімнат та приміщень загального користування. Визначаючи варіант встановлення порядку користування, позивач значно відійшов від ідеальних часток співвласників, оскільки площа квартири становить 61,7 кв. м - по 20,5 кв. м на кожного співвласника, а позивач пропонує виділити відповідачу 2 в користування кімнату, площа якої становить 18,4 кв. м, а відповідачу 1 кімнату, площа якої становить 10,3 кв. м. при цьому собі просить виділити у користування кімнату загальною площею 13,7 кв. м. 28.04.2023 Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією, як органом опіки та піклування надано висновок від 18.04.2023 №11 відповідно до якого запропонований громадянкою [PERSON] порядок користування квартирою [ADDRESS] є недоцільним та таким, що обмежує житлові права неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка має право користування спільною квартирою разом з матір`ю [PERSON] та фактично займають кімнату площею 13,7 кв.м. Таким чином, визначити порядок користування квартирою, про який просить позивач, у даному випадку неможливо, оскільки матиме місце значний відступ від величини ідеальних часток у праві власності на квартиру сторін у справі та це призвиде до порушення прав неповнолітньої [PERSON] .. Щодо розподілу особових рахунків суддя виходить з наступного. Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. За змістом частин першої-третьої статті 358 ЦІК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28.02.2020 у справі № 753/20021/16-ц дійшов висновку, що «такий спір підлягає вирішенню судом між співвласниками квартири шляхом визначення певного порядку володіння та користування спільним майном. При цьому, допоки спільне майно не розділено в натурі, зберігається право власності усіх його співвласників на таке майно в цілому, тобто визначаються виключно розміри ідеальних часток таких осіб без фактичного поділу спільного майна. Посилання позивача в касаційній скарзі на те, що чинним законодавством безпосередньо не передбачено відкриття окремого особового рахунку для оплати житлово-комунальних послуг співвласнику майна лише після встановлення порядку користування цим майном, ґрунтуються на неправильному розумінні позивачем законодавства, оскільки відсутність безпосередньої заборони чи дозволу в нормативно-правових актах України шодо відкриття окремого особового рахунку на сплату житлового-комунальних послуг не свідчить про неправильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій. Системний аналіз зазначених норм цивільного та житлового законодавства України дає підстави дійти висновку про те, шо розподіл особового рахунку для сплати житлово-комунальних послуг у розмірі, що є пропорційним розміру належних співвласникам часток у праві власності на квартиру, можливе лише в результаті встановлення певного порядку володіння і користування спірною квартирою. Для такого розподілу особового рахунку має значення, які приміщення виділяються співвласникам у користування і які залишаються у спільному користуванні. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що оскільки між сторонами ані у добровільному порядку на підставі договору, ані у судовому порядку не визначений порядок користування належною їм спільною квартирою, відсутні підстави для розподілу оплати за надані житлово-комунальні послуги відповідно до фактично займаної сторонами площі квартири, або фактично спожиті житлово-комунальні послуги, а тому, відповідно й відсутні підстави для розподілу особового рахунку на кожного зі співвласників.» Згідно із з частинами першою-третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За змістом частини другої статті 18 Закону України "Про охорону дитинства" діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Однак запропонований позивачем порядок користування житловим приміщенням порушить право власності [PERSON] , а також, визначення порядку користування квартирою у спосіб, запропонований позивачем не враховує інтереси її неповнолітньої доньки та фактично призведе до погіршення її житлових умов. Наведена ситуація зводить процес вирішення даної справи на підставі здогадок та припущень, покладення яких в основу законного та обґрунтованого рішення є недопустимим. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Слід зауважити, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що, відповідно до статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог [PERSON] слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки під час розгляду справи суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] , то судові витрати позивачки у даній справі підлягають віднесенню на сторону позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed