Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

У лютому 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Понесені судові витрати залишає за собою. В обґрунтування позовних вимог вказано, що з 10.01.2015 по 02.11.2018 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу 30.08.2016 сторонами придбано квартиру [ADDRESS] . Позивач вказує, що оскільки спірна квартира набута подружжям за час шлюбу і є об`єктом спільної сумісної власності, тому є необхідність визнати за ним право власності на частку квартири. 27.02.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 29.03.2023 ухвалою судді відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, копію ухвали направлено сторонам. 26.04.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 30.06.2023 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач про місце та час розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позовну заяву не направила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. У зв`язку з наведеним, суд ухвалив провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 10.01.2015 по 02.11.2018 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.11.2018 у справі № 357/10712/18. Окрім того, з 15.03.2019 по 22.10.2021 позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2021 у справі № 357/9505/21. Прізвище відповідача після розірвання шлюбу змінено на " [PERSON] ". Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . В період зареєстрованого шлюбу 30.08.2016 на ім`я [PERSON] , за згодою чоловіка [PERSON] , придбана квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С., реєстровий № 2803. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 323597712 від 21.02.2023, Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Федорякою О.С. 30.08.2016 11:25:13 прийнято рішення з індексним номером 31145705 про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] , номер відомостей про речове право: 16134567, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1012402532103. Позивач та відповідач зареєстровані за вищевказаною адресою. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Згідно із частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що спірна квартира придбана на ім`я відповідача на підставі договору купівлі-продажу квартири від 30.08.2016 в період перебування у шлюбі з позивачем, тож за презумпцією спільності права власності подружжя, вказане нерухоме майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Будь-яких відомостей та доказів на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволенні позову в повному обсязі. На підставі заяви позивача, судові витрати по справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved