Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

26 квітня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання нікчемними пункту 1.5 договору кредиту та страхування №А03.21281.006996458 від 11.09.2020 укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , пункту 3.3 Угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-001-092816-20-980 від 11.09.2020 року, а також положення про оплату обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. вказаної у таблиці обчислення загальної вартості кредиту, та вказаної у Паспорті споживчого кредиту, яким визначена плата за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. Зобов`язання Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування №А03.21281.006996458 від 11.09.2020 укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , з огляду на нікчемність пункту 1.5 цього Договору та нікчемність складових Договору: пункту 3.3 Угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-001 -092816-20-980 від 11.09.2020 року, таблиці обчислення загальної вартості кредиту в частині вказівки на оплату обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262.12 грн., Паспорту споживчого кредиту в частині, якою визначена плата за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. В обґрунтування своїх позовних вимоги зазначив, що 11.09.2020 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ним укладено договір кредиту та страхування №А03.21281.006996458. Пунктом 1.5. цього договору визначено, що під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - ДКБОФО), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору, та розміщені на веб-сайті Банку : https://ideabank.ua. Пунктом 1.6. цього договору визначено, що датою повернення кредиту є 11.09.2024. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок [NUMBER] , відкритий у Банку відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 до даного Договору. Пунктом 1.7. цього договору визначено, що Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 60280,95 грн. на рахунок [NUMBER] Позичальника, який відкритий в AT «Ідея Банк», МФО 336310, та Позичальник доручає Банку сплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3014,05 грн. У таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит визначено: сума кредиту за договором становить 63295.00 грн.; проценти за кредитом становлять загальну суму 2892,46 грн. із щомісячним платежем з 11.10.2020- 103,24 грн. шляхом зменшення до 11.09.2024 - 3,07 грн.; обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. із щомісячним платежем з 11.10.2020 - 2118,36 грн. шляхом зменшення по 11.09.2024 - 1225,90 грн.; послуги страховика на загальну суму - 3014,05 грн. У Паспорті споживчого кредиту, що є додатком №1 до договору кредиту та страхування №А.03.21281.006996458 від 11.09.2020 визначено: сума кредиту за договором становить 63295.00 грн. із щомісячним платежем з 11.10.2020 до 11.09.2024 - 3052,58 грн.; проценти за користування кредитом становлять загальну суму 2892,46 грн. із щомісячним платежем з 11.10.2020 - 103,24 грн. шляхом зменшення до 11.09.2024 - 3,07 грн.; плата за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. із щомісячним платежем з 11.10.2020 - 2118,36 грн. шляхом зменшення до 11.09.2024 - 1225,90 грн.; реальна річна процентна ставка становить 62,607193 % ; загальна вартість кредиту становить 149463.63 грн. 11.09.2020 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ним укладено Угоду про відкриття кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-001-092816- 20-980. Відповідно до п.1 вказаної Угоди, Банк відкриває Клієнту в рамках банківського продукту Card Blanche White Cross+ ID INS поточний рахунок IBAN [NUMBER] у валюті гривня (IBAN [NUMBER] ) - (надалі-рахунок), операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу MasterCard (надалі - Кредитна картка), що буде випущена в рамках цієї Угоди та ДКБОФО. Відповідно до п.2 вказаної Угоди, позичальник надає свою згоду на укладення за рахунок клієнта як страхувальника та застрахованої особи договору добровільного страхування життя. Відповідно до п.3 вказаної Угоди, Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної лінії по рахунку (надалі - кредитна лінія та/або кредит) на наступних умовах: 3.1. Максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. (Двісті тисяч гривень). 3.2. Ліміт Кредитної лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 6000 грн. та може бути змінений в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії за ініціативою Банку, про що буде додатково повідомлено Клієнта додатково. Клієнт погоджується з тим, що може оформити розстрочку в рамках встановленого ліміту за карткою по здійсненим операціям відповідно до діючих на момент оформлення Розстрочки тарифів, Паспорту споживчого кредиту та ДКБОФО. 3.3. Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48.00% річних та комісію за обслуговування основної картки згідно Тарифів. 3.4. Розмір обов`язкового мінімального платежу (ОМП) встановлюється Тарифами та ДКБОФО. Дата сплати ОМП за Кредитною лінією за попередній Розрахунковий період (РП) - до останнього Операційного (банківського) дня наступного РП, який визначається умовами ДКБОФО. Повернення заборгованості та сплати відсотків за користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою та ДКБОФО, в т.ч. черговість погашення вимог Банку, здійснюватимуться згідно умов ДКБОФО, а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою www. ideabank.ua. Просив визнати нікчемним п.1.5 договору кредиту та страхування, зобов`язати здійснити перерахунок заборгованості. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28.04.2023 справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 травня 2023 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник позивача, адвокат Пугач С.В. підтримав позовні вимоги, вважав, що п. 1,5 кредитного договору є нікчемним так, як ЗУ «Про споживче кредитування» не передбачена плата за обслуговування кредиту, та усі документи, що були складені на підставі п. 1.5 кредитного договору також є нікчемними (п. 3.3 Угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної картки та страхування, таблиця обчислення загальної вартості кредиту, паспорт споживчого кредиту). В зв`язку з нікчемністю п. 1,5 кредитного договору та його складових просив зобов`язати банк робити перерахунок заборгованості. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений, в поданому 25.05.2023 відзиві просив відмовити в задоволенні позову. Вказував, що відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Згідно частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. По спірному кредитному договору до плати за обслуговування кредитної заборгованості включено інші послуги банку, які не підпадають під положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо безоплатності надання, а належать до загальних обгрунтованих витрат за споживчим кредитом відповідно до частини другої статті 8 вказаного Закону. Щодо визнання нікчемними положення паспорту споживчого кредитування, то способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Вимога про встановлення факту нікчемності пунктів паспорту споживчого кредитування є безпідставною. Щодо визнання нікчемним п.3.3. про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування № С-001-092816-20-980 від 11.09.2020 року, то п 3.3. передбачена комісія за обслуговування основної картки , тобто ця комісія жодним чином не стосується обслуговування кредитної заборгованості. Заслухавши позивача та його представника , дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного переконання. Судом встановлено, що 11 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №А03.21281.006996458 про надання коштів в сумі 63295,00 грн на 48 місяців зі сплатою 1,99 % річних за користування кредитом (а.с. 22). Згідно пункту 1.5. Договору під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку, сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Тарифи є невід`ємною частиною Договору, та розміщені на веб-сайті Банку: https://ideabank.ua. Дата повернення Кредиту - 11.09.2024 року. Повернення заборгованості за Договором здійснюється через рахунок [NUMBER] , відкритий у Банку (далі - Рахунок) відповідно до Графіку, викладеного в Додатку №1 до даного Договору (п.1.6). Банк надає кредит Позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 60280,95 гривень на рахунок [NUMBER] Позичальника, який відкритий в АТ "Ідея Банк", МФО 336310, та Позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3014,05гривні згідно з умовами Договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до п. 2 цього Договору (п.1.7). Відповідно до п. 2 Договору нанесенням власноручного підпису під цим Договором Страхувальник (Застрахована особа) акцептує оферту ТДВ "СК "АРКС ЛАЙФ" (надалі - Страховик), від імені якого діє Страховий агент, та укладає Договір добровільного страхування життя №А03.21281.006996458 від 11.09.2020 для клієнтів Акціонерне товариство "Ідея Банк" (надалі - ДСЖ), який є «Договором приєднання» згідно ст. 634 Цивільного кодексу України та складається з наступних невід`ємних частин: Частини 1 «Основні умови» ДСЖ, що зазначена у п. 2.1 цього Договору, та Частини 2 «Загальні умови» ДСЖ затвердженої Страховиком форми (оферта), яка містить всі істотні умови, передбачені ст. 16. Закону України «Про страхування», та розміщена на офіційному веб-сайті Страховика https://arx.com.ua/life/, з якими Страхувальник погоджується шляхом підписання цього Договору. 11 вересня 2020 року між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Угоду про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування договір кредиту та страхування С-001-092816-20-980 (а.с.23). Відповідно до п. 3 Угоди про відкриття Кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування договір кредиту та страхування Банк надає Клієнту кредит шляхом встановлення відновлюваної Кредитної .лінії по рахунку (надалі - Кредитна лінія та/або Кредит) на наступних умовах: 3.1.Максимальний ліміт Кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. 3.2 Ліміт Кредитно» лінії, доступний Клієнту на момент укладання Угоди, становить 6000 грн. та може бути змінений в межах встановленого Угодою максимального ліміту Кредитної лінії та ініціативою Банку, про що буде повідомлено Клієнта додатково. Клієнт погоджується з тим. шо може оформити Розстрочку в рамках встановленого Ліміту за карткою, по здійсненим операціям, відповідно до діючих на момент оформлення Розстрочки тарифів. Паспорту споживчого кредиту та ДКБОФО 3.3 Процентна ставка за користування коштами Кредитної лінії становить 48.00 % річних, та комісію сі обслуговування основної картки згідно Тарифів. 3.4. Розмір обов`язкового мінімального платежу (ОМП) встановлюється Тарифами та ДКБОФО. Дата сплати ОМП за Кредитною лінією за попередній розрахунковий період (РП) - до останнього Операційного (банківського) дня наступного РП, який визначається умовами ДКБОФО Повернення заборгованості та сплата відсотків ці користування Кредитною лінією та/або інших платежів за Угодою ДКБОФО. в т. ч. черговість погашення вимог Банку, здійснюється згідно умов ДКБОФО а також відповідно до Тарифів, які розміщені на сайті Банку за адресою wvw.idеabank.ua У Додатку до Паспорту споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит визначена плата за обслуговування кредитної заборгованості. Конкретний розмір плати за обслуговування кредиту визначений у п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості», яка змінюється залежно від погашення кредиту: перший платіж за обслуговування кредиту становить 2118,36 грн., останній - 1225,90 грн. (а.с. 24,25). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до пункту 6 статті 3 ЦК України справедливість, добросовісність та розумність належать до загальних засад цивільного законодавства. Поняття зобов`язання належить до фундаментальних понять доктрини цивільного права. Розумне тлумачення законодавства можливе лише з врахуванням правової природи зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, за змістом загальних норм права об`єктом зобов`язання не можуть бути дії, які одна із сторін вчиняє на власну користь. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 1.5 Договору кредиту та страхування під час користування Кредитом Банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. У рішенні від 03 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України роз`яснив порядок набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, єдиний орган конституційної юрисдикції фактично передбачив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення. Отже, залежно від порядку набрання чинності нормативно-правового акта, може бути застосовано декілька способів його дії у часі. Зокрема, як зазначено у пункті 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема: негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Перша форма застосовується у разі, якщо нормативно-правовий акт прийнято на момент виникнення правовідносин та він залишається чинним на час, коли правовідношення припинило своє існування. У випадку, якщо у новоприйнятому нормативно-правовому акті визначено особливий порядок набрання ним чинності, у тому числі визначено перехідний період, під час якого залишаються чинними окремі норми скасованого ним нормативно-правового акта, застосовується ультраактивна форма. Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи те, що позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно та всупереч п. 5 Правил банк не надав споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил, що позбавляє суд можливості встановити плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно. [PERSON] просив визнати нікчемними пункту 1.5 договору кредиту та страхування №А03.21281.006996458 від 11.09.2020 укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , пункту 3.3 Угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-001-092816-20-980 від 11.09.2020 року, а також положення про оплату обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. вказаної у таблиці обчислення загальної вартості кредиту, та вказаної у Паспорті споживчого кредиту, яким визначена плата за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. Велика Палата Верховного Суду неодноразово в постанові від 13.07.2022 (справа №496/3134/19, провадження №14-44цс21) звертає увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)). Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідностізвернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taкi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу. Таким чином, виходячи з вищенаведених обгрунтувань, суд приходить до висновку, що пункт 1.5 Договору кредиту та страхування №А03.21281.006996458 від 11.09.2020 укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , та його складові: пункт 3.3 Угоди про відкриття кредитної лінії, обслуговування Кредитної картки та страхування С-001-092816-20-980 від 11.09.2020 року, а також положення про оплату обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. вказаної у таблиці обчислення загальної вартості кредиту, та вказаної у Паспорті споживчого кредиту, яким визначена плата за обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн. є нікчемними в силу ст. 11,12 ЗУ «Про споживче кредитування», відтак не потребують визнання їх нікчемними судом. Отже, вищевказана вимога про визнання пунктів Договору та його складових нікчемними не підлягає задоволенню у зв`язку із обранням неналежного способу захисту. З огляду на нікчемність вищевказаного пункту Договору кредиту та страхування №А03.21281.006996458 від 11.09.2020 укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , необхідно зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування №А03.21281.006996458 від 11.09.2020 укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , в тому числі розміру оплати обслуговування кредитної заборгованості на загальну суму 80262,12 грн., задовольнивши в цій частині позовні вимоги. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial