Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

У січні 2019 року АТ «Альфа-Банк» в подальшому назва змінена на АТ "СЕНС БАНК" звернулося до Черкаського районного суду Черкаської області із позовною заявою до [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] , в якій просило суд: - звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: житловий будинок, жилою площею 230 кв.м., загальною площею 488, 1 кв.м. який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на земельну ділянку площею 0, 3003 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, на якій розташований житловий будинок в рахунок погашення заборгованостіза договром кредиту №1189 від 18.08.2005 року, заборгованість станом на 22.02.2018 року - 1079030,22 грн., яка складається з наступного: - 409370,53 грн. - заборгованість за кредитом; -669659,69 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. В тому числі заборгованість по ст. 625 ЦК України, а саме заборгованість 270098,74 грн., а саме: сума заборгованості за ставкою 3% на тіло кредиту 32879,08 грн., сума заборгованості за ставкою 3% на відсотки за користування кредитом 53784,52 грн., розмір інфляційних витрат за кредитом 69592,96 грн., розмір інфляційних витрат заза відсотками 113842,18 грн. на користь АТ "Альфа-Банк", шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ "Про виконавче провадження", за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Позовна заява обґрунтована тим, що 18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено договір кредиту №1189, з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.08.2025. Також 18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено іпотечний договір №04/І-241, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №1189 від 18.08.2005 наступне нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] : житловий будинок житловою площею 302, 3 кв.м., загальною площею 508, 2 кв.м., а також споруди Б, Б1 , споруди №№ 1-10 та земельна ділянка, площею 0, 3003 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер не зазначено. На даний час взяті на себе [PERSON] зобов`язання за договором не виконуються, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.08.2018 року, позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (юридична адреса: 01006 м. Київ, вул. Ковпака, 29), код ЄДРПОУ 00039019 заборгованість за кредитом по кредитному договору № 1189 від 18.08.2005 р. в сумі 1 079 030,22 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 16185,45 грн., а всього 1 095 215,67 грн. ( один мільйон дев`яносто п`ять тисяч двісті п`ятнадцять гривні 67 коп.). У зв`язку із зазначеним позивач і звернувся до суду з позовом. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 14.12.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. 16.01.2021 до Черкаського районного суду Черкаської області подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адквокат Діхтяренко О.М. просила у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що 10.12.2010 року приватним нотаріусом Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис №4360 з пропозицією про звернення стягнення на спірне майно. Строк стягнення з 01.11.2008 року по 08.12.20010 року. Отже строк користування кредитними коштами сплив 08.12.2010 року. Крім того, зазначила, що Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24.12.2010 року у справі №2-1810/2010 при розподілі подружжя спірний будинок та земельна ділянка був переданий у власність [PERSON] , Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк`було залучене до участі в справі в якості третьої особи та його представник приймав участь в розгляді справи. Вище вказані факти вказують на те, що позивач став обізнаним про можливе порушення своїх прав з грудня 2010, тобто майже 10 років до звернення до суду з даним позовом. Крім того, представник відповідача, звернувшись з відповідною заявою, просить застосувати строки позовної давності. В судовому засіданні представник позивача АТ «Альфа-Банк» просила заявлені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] - адвокат Діхтяренко О.М. просили у задоволенні позовних вимог банку відмовити. [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, з будь-якими заявами чи клопотаннями до суду не звертався, тому суд з урахуванням думки сторін, ухвалив розглядати справу у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. 18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» (на даний час назву змінено на "СЕНС БАНК", та [PERSON] укладено договір кредиту №1189, з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.08.2025. 18.08.2005 між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та [PERSON] укладено іпотечний договір №04/І-241, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передає в іпотеку банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №1189 від 18.08.2005 наступне нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] : житловий будинок житловою площею 302, 3 кв.м., загальною площею 508, 2 кв.м., а також споруди Б, Б1 , споруди №№ 1-10 та земельна ділянка, площею 0, 3003 га, цільове призначення - ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер не зазначено. Відповідно до пункту 1.6 договору іпотеки від 18.08.2005 року №04/І-241, іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому порядку. За змістом підпункту 2.4.4 пункту 2.4, пунктів 4.1, 4.2 договору іпотеки від 18.08.2005 року №04/І-241 у разі невиконання іпотекодавцем хоча б одного із своїх обов`язків, встановлених у підпунктах 2.1.1-2.1.11 цього договору, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання позичальником основного зобов`язання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.5 договору іпотеки від 18.08.2005 року №04/І-241 передбачено, що іпотекодержатель має право за своїм вибором звернути стягнення на предмет іпотеки в один із таких способів: на підставі рішення суду (підпункт 4.5.1); на підставі виконавчого напису нотаріуса (підпункт 4.5.2); шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3); шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» (підпункт 4.5.4); шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» (підпункт 4.5.5). На даний час, взяті на себе [PERSON] зобов`язання за договором не виконуються, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 20.08.2018 року, позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (юридична адреса: 01006 м. Київ, вул. Ковпака, 29), код ЄДРПОУ 00039019 заборгованість за кредитом по кредитному договору № 1189 від 18.08.2005 р. в сумі 1 079 030,22 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 16185,45 грн., а всього 1 095 215,67 грн. ( один мільйон дев`яносто п`ять тисяч двісті п`ятнадцять гривні 67 коп.). Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24.12.2010 року у справі №2-1810/2010 при розподілі подружжя спірний будинок та земельна ділянка був переданий у власність [PERSON] , Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк`було залучене до участі в справі в якості третьої особи та його представник приймав участь в розгляді справи. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за [PERSON] 01.08.2014 року було зареєстровано право власності на нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] : житловий будинок А-2 житловою площею 203,0 кв.м., загальною площею 488,1 кв.м., а також житловий будинок Б1. 10.12.2010 року приватним нотаріусом Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис №4360 з пропозицією про звернення стягнення на спірне майно. Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 14.03.2023 року у справі №761/25815/21 виконавчий напис №4360 від 17.12.2010 року вчинений приватним нотаріусом Паракудою І.В. визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення суду набрало законної сили. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог банку з підстав пропуску строку позовної давності, на обґрунтування чого вказувала про вжиття банком в грудні 2010 року заходів позасудового врегулювання спору у спосіб, передбачений пунктами 4.5, 4.5.2, 4.7 договору іпотеки від 18.08.2005 року №04/І-241 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Іпотекодержатель мав право пред?явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання. За наведених вище обставин, судом достеменно встановлено, що у 2010 році АКБСР «Укрсоцбанк» звертався до [PERSON] із заявою про повне дострокове погашення всієї кредитної заборгованості, що і слугувало в подальшому видачі виконавчого напису №4360 від 17.12.2010. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Неустойка за своєю правовою природою володіє акцесорним характером і, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишаєтьсяу володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частинами першою, другою статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення між банком та [PERSON] договору іпотеки , передбачено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з частинами першою, другою статті 5 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час укладення між банком та [PERSON] договору іпотеки від 18.08.2005 року №04/І-241, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частинами першою, другою статті 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За таких обставин, суд робить висновок про те, що [PERSON] , набувши у власність 01.08.2014 року нерухоме майно, що знаходиться в [ADDRESS] : житловий будинок А-2 житловою площею 203,0 кв.м., загальною площею 488,1 кв.м., а також житловий будинок Б1., яка обтяжена іпотекою, набувала статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, а відтак і відповідає іпотечним майном за неналежне виконання [PERSON] зобов?язань за кредитним договором. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. Відповідно до частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції, реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Заперечуючи проти заявлених позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, [PERSON] просила відмовити у задоволенні цих позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, на обґрунтування чого вказувала про вжиття банком в серпні 2009 року заходів позасудового врегулювання спору у спосіб, передбачений пунктами 4.5, 4.5.2, 4.7 договору іпотеки від 18.08.2005 року №04/І-241 шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Іпотекодержатель мав право пред?явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як встановлено судом, за умовами кредитного договору від 18.08.200 5року №1189,укладеного між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , кінцевим терміном повернення кредиту є 17.08.2025, тобто встановлено як строк дії договору (до 17.08.2025 року), так і строки виконання позичальником зобов`язань із щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України). За змістом частини третьої статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Оскільки в договорі встановлені окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А тому перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання, зокрема прострочення виконання відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Не внесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Таким чином, встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, на яку послався заявник в касаційній скарзі. В постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16 зроблено правовий висновок про те, що з урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов укладеного договору змінив строк виконання основного зобов`язання. Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі. При цьому таке право згідно з умовами укладених договорів виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги та за умови її невиконання. У справі, яка є предметом перегляду, позивач міг пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання (тридцять перший день після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі). При цьому згідно з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). Також в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 361/7076/19 зазначено, що пред`явлення кредитором вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки за обставин цієї справи у2010 році АКБСР «Укрсоцбанк» зверталось до [PERSON] із заявою про повне дострокове погашення всієї кредитної заборгованості, що в подальшому слугувало видачі виконавчого напису від 10.12.2010 року, що з урахуванням наведеної вище практики Верховного Суду свідчить про зміну строку виконання основного зобов?язання, а з цим позовом банк звернувся 07 грудня 2020 року, суд дійшов висновку про пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, оскільки позов подано більш ніж через 9 років з моменту настання права банка на звернення до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на зазначене, позовні вимоги акціонерного товариства "СЕНС БАНК" задоволенню не підлягають. Судові витрати у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed