Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської територіальної громади в особі Фастівської міської ради (далі відповідач), в якому просила визнати за нею право власності на 1/6 частину земельної ділянки загальною площею 0,12741 га (в розмірі 0,021235 га) розташовану по [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті її батька. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, що складається із 1/6 частки житлового будинку та 1/3 частки земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] , склав заповіт 10.05.2017 року, за яким все своє майно він заповів позивачу. На виконання рішення суду у справі №381/2639/21 позивач звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Постановою від 18.12.2021 року приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелиці Ж.П. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи. Вказана обставина змушує [PERSON] звернутися до суду для визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Відзиву на позовну заяву не надходило. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявна заява про те, що представник не заперечує проти задоволення позовних вимог. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні(ч. 1 ст. 211 ЦК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Ухвалою суду від 11.07.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 12.07.2022 року судом направлено запит до приватного нотаріуса Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелиці Ж.П. щодо витребування копії спадкової справи після померлого [PERSON] 22.11.2022 року судом повторно направлено вказаний запит. Запитом від 15.05.2023 року витребувано зазначені документи у Київському обласному державному нотаріальному архіві. Крім того, копії спадкової справи витребувані у Київського обласного державного нотаріального архіву ухвалою суду від 22.05.2023 року. 06.06.2023 року на адресу суду надійшли витребувані судом документи. Ухвалою суду\~від 19.06.2023\~року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, яка складається з нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а саме: 1/6 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; 1/6 частки земельної ділянки площею 0,06371 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд,\~які належать померлому\~на підставі\~свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 25.01.2008 року (а.с. 15, 19). За життя 10.05.2017 року [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно\~заповів\~позивачу\~ [PERSON] \~(а.с. 14). При зверненні позивача до нотаріальної контори для прийняття спадкового майна, приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку з цим, після звернення до суду, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.09.2021 року визначено [PERSON] додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , який обчислювався з моменту набрання судовим рішенням законної сили (а.с. 10-12). 18.12.2021 року приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] після смерті [PERSON] на 1/6 частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , що зареєстровано в реєстрі за №2306 (а.с. 19). Натомість, постановою приватного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.12.2021 року №196/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частку на земельну ділянку загальною площею 0,12741 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 3224955300:01:003:0236, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Нотаріусом рекомендовано звернутись до суду про встановлення факту належності вказаної земельною ділянки на праві власності [PERSON] (а.с. 20-21). У той же час, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2016 року у справі №381/1715/16-ц, яке набрало законної сили 21.06.2016 року, за позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, встановлено наступні обставини. [INFO] помер [PERSON] , про що Виконкомом Борівської селищної ради Фастівського району Київської області зроблено відповідний актовий запис №124 та видано свідоцтво про смерть [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,12741 га цільовим призначенням для обслуговування цього будинку. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] являлись його дружина [PERSON] та його діти [PERSON] , [PERSON] , які прийняли спадщину через своєчасне подання відповідних заяв до нотаріальної контори. 25 січня 2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частку житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,12741 га (в розмірі 0,06371 га) для обслуговування цього будинку в порядку ст. 60 СК України як частку в спільному майні подружжя. Також, 25 січня 2008 року [PERSON] отримала і свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину від спадкової 1/2 частини, що дорівнює 1/6 частині, на житловий будинок [ADDRESS] та на 1/6 частину земельної ділянки загальною площею 0,12741 га (в розмірі 0,021235 га) для обслуговування цього будинку в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] . Решта спадкоємців [PERSON] та [PERSON] також 25 січня 2008 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька і стали власниками по 1/6 частині кожний житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування цього будинку в розмірі по 0,021235 га. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Виконкомом Калитянської селищної ради Броварського району Київської області, актовий запис №57, [PERSON] помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON] . До спадкової маси після смерті [PERSON] входить 1/6 частина житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування цього будинку в розмірі 0,021235 га. [PERSON] та [PERSON] отримали 16.02.2016 року свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, а саме: на 1/6 частину спадкового будинку. Згідно відповіді державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори від 16.02.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадкову 1/6 частину земельної ділянки для обслуговування цього будинку нотаріусом [PERSON] та [PERSON] відмовлено в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавця, оскільки за життя [PERSON] після отримання свідоцтва про право на спадкову землю, державний акт на неї на своє ім`я так і не отримав. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис №3500, [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS] та на 2/3 частини земельної ділянки в розмірі 0,08494 га для обслуговування цього будинку. Спадкоємцями першої черги спадкування за законом після її смерті являються син [PERSON] та по праву представлення онук [PERSON] , замість померлого [INFO] батька (сина спадкодавиці) [PERSON] . Проте спадкоємство за законом було змінено складеним спадкодавицею [PERSON] 25 грудня 2013 року заповітом, яким вона заповіла все своє майно [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2015 року [PERSON] отримала 2/3 частини спадкового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Згідно відповіді державного нотаріуса Фастівської районної державної нотаріальної контори Київської області від 20.02.2016 року у видачі свідоцтва про право на спадкові 2/3 частини земельної ділянки для обслуговування цього будинку нотаріусом [PERSON] також відмовлено в зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на ім`я спадкодавиці, оскільки за життя [PERSON] після отримання свідоцтв про право на спадкову землю, державний акт на неї на своє ім`я також не отримала Вказаним рішенням визнано за [PERSON] та [PERSON] , право власності в рівних частках на 1/6 частину земельної ділянки від загальної площі 0,12741 га, що становить 0,021235 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий № 3224955300:01:003:0236, що належала спадкодавцеві [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 25 січня 2008 року та згідно державного акту від 13.04.2007 року, виданого на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Визнано за [PERSON] , право власності на 2/3 частини земельної ділянки від загальної площі 0,12741 га, що становить 0,08494 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий № 3224955300:01:003:0236, що належала спадкодавиці на підставі свідоцтв про право власності та про право на спадщину за законом від 25 січня 2008 року та згідно державного акту від 13.04.2007 року, виданого на ім`я [PERSON] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 22-23). У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою\~28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вбачається із інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 2/3 частки спірної земельної ділянки на праві власності зареєстровано за [PERSON] , та по 1/12 частки за [PERSON] та [PERSON] на підставі рішення суду від 10.06.2016 року у справі №381/1715/16-ц (а.с. 24-25). Так, стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалось вище, підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за заповітомна 1/6 частину земельної ділянки стала відсутність правовстановлюючих документів. У даній\~справі сторона\~відповідача фактично\~визнала спадкові\~права позивача\~на майно померлого батька. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. Враховуючи наведені обставини, оскільки право спадкодавця [PERSON] на спадкову земельну ділянку перейшло до нього в порядку спадкування та було нотаріально визнано з отриманням ним 25 січня 2008 року свідоцтва про право на спадщину, що являлось підставою для видачі державного акту на землю, який лише підтверджує належне йому право, наявні підстави для визнання права власності за [PERSON] на 1/6 частину земельної ділянки у порядку спадкування за заповітом після смерті батька та задоволення даного позову, оскільки це є єдиний можливий спосіб захисту порушених спадкових прав та подальшого володіння майном. На підставі викладено та

Outcome: approved