Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача за первісним позовом Позивач у січні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом, який мотивує тим, що 24 квітня 2010 року уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] народився у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 25.09.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Місце проживання дитини [PERSON] рішенням суду не визначалося. На підставі судового наказу Тростянецького районного суду Сумської області від 07.06.2019, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Після розлучення син сторін [PERSON] проживав зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . За період окремого проживання він брав активну участь у житті малолітнього сина, допомагав фінансово, проводив з ним час, регулярно забирав до себе. У листопаді 2021 року [PERSON] виїхала до Великої Британії на тимчасове проживання. Після цього, у грудні 2021 року [PERSON] почав проживати разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Наразі позивачу відомо, що [PERSON] з листопада 2021 року державний кордон України не перетинала, найближчим часом повертатися не збирається, в житті сина активної участі не приймає. [PERSON] до виконання своїх батьківській обов`язків ставиться відповідально, повністю матеріально забезпечує свого малолітнього сина [PERSON] , піклується про його здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку його здібностей та інтересів. Маю на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у якій створені всі матеріально-побутові умови для комфортного проживання [PERSON] . Також, займається веденням особистого селянського господарства на території Печинського старостинського округу Тростянецької міської територіальної громади вирощує свійських тварин та здійснює обробку землі. За місцем проживання я характеризується виключно позитивно, на обліку в психологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. У період окупації з 24.02.2022 по 26.03.2022 Тростянецької міської територіальної громади, перебування в зоні бойових дій, позивач та син були вимушені покинути своє постійне місце проживання й перемістились у с.Загрунівка Полтавської області. З метою забезпечення прав та свобод малолітнього сина [PERSON] , оперативного вжиття заходів, спрямованих на збереження його життя та здоров`я в умовах воєнного стану, задоволення побутових потреб, визначення його місця проживання разом з батько є необхідністю. [PERSON] неодноразово намагався налагодити нормальний зв`язок з [PERSON] для вирішення усіх питань щодо участі у вихованні сина, його утримання, розвитку здібностей та забезпечення всім необхідним для нормального розвитку та становлення. Однак, [PERSON] спілкуватися зі відмовляється, а намагання врегулювати спір щодо виховання та місця проживання сина призводять лише до конфліктів. Оскільки син сторін майже усе своє життя проживав за адресою: [ADDRESS] , у нього сформувалася прив`язаність до рідних, місця проживання, речей, побуту, виникли певні соціальні зв`язки та коло спілкування, що, у свою чергу, ще раз підтверджує необхідність визначення його місця проживання разом з батьком. Посилаючись на указані обставини [PERSON] просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад позиції відповідачки [PERSON] стосовно первісного позову Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник адвокат Сумцов Є.С. в судовому засіданні заперечили проти первісного позову, просили відмовити у його задоволенні з підстав, які викладено у відзиві, які є тотожними підставам зустрічного позову. Стислий виклад зустрічного позову [PERSON] . Представник позивача за зустрічним позовом адвокат Сумцов Є.С. подав до суду зустрічну позовну заяву, в якій посилався на те, що фактично шлюбні сімейні відносини між сторонами справи припинилися з січня 2019 року, коли через постійні наростаючі конфлікти та сварки з [PERSON] , свідком яких була дитина вона була вимушена покинути спільно нажиту з колишнім чоловіком квартиру разом речами та майном. З січня 2019 року [PERSON] з сином проживала близько восьми місяців на квартирі, потім півроку проживали зі своїми батьками, після чого знову винаймала житло до грудня 2021 року. З грудня 2021 року [PERSON] вимушена була поїхати тимчасово на заробітки до Великої Британії, оскільки вирішити питання власного житла для себе та сина самостійно їй було складно через вкрай низький рівень доходів в Україні. [PERSON] на час свого перебування в Україні проживає фактично разом з батьками - [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] має у своїй власності частину квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій проживає також наразі [PERSON] . Зважаючи на складні відносини з батьком дитини [PERSON] не має можливості проживати в належній їй на праві власності частині вказаної квартири. За місцем проживання батьків [PERSON] син [PERSON] забезпечений всім необхідним для проживання, навчання та відпочинку. На думку [PERSON] батько негативно впливає на сина сторін, не надає йому належного виховання та не приділяє достатньої уваги його розвитку. [PERSON] скаржиться на батька, який часто обмовляє маму та рідних зі сторони матері. Коли дитина заперечує чи висловлює свою думку, то батько дає йому стусани, зовсім не рахуючись з думкою сина. Турбуючись про психоемоційний стан сина [PERSON] у березні 2023 року звернулася за допомогою до практичного психолога [PERSON] , яка склала довідку про обстеження психоемоційного стану [PERSON] . Психолог, узагальнюючи результати взаємодії з [PERSON] , робить висновок, що сьогодні у нього спостерігається підвищений ситуативний рівень тривоги, пов`язаний з невизначеністю свого соціального сімейного статусу (відсутність постійного місця проживання), а також присутній страх, викликаний агресивною та маніпулятивною поведінкою [PERSON] по відношенню до нього. [PERSON] на час відсутності матері в Україні постійно проживав з бабусею і дідусем (батьками [PERSON] ) по [ADDRESS] . [PERSON] , перебуваючи за кордоном регулярно надсилає грошові кошти бабусі на утримання сина. Бабуся і дідусь приймають безпосередню участь у вихованні [PERSON] в періож перебування матері за кордоном. [PERSON] відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечуючи дитині належне піклування, виховання, навчання, належне матеріальне утримання, піклування про його морально-психологічний стан та фізичний розвиток настільки наскільки це можливо за умов, що склалися. Мати дитини має стабільні заробітки, працює оператором на виробничій лінії у місті Сполдінг, Лінкольншир Англія , Велика Британія, щоб забезпечити гідне майбутнє собі та сину. Зважаючи на неможливість нормалізації стосунків з батьком дитини [PERSON] , прагне створити для [PERSON] комфортне середовище для його розвитку та належні умови проживання для проживання дитини разом з нею. Син [PERSON] не має прихильності до батька і бажає проживати з матір`ю. Посилаючись на указані обставини, представник [PERSON] адвокат Сумцов Є.С. просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з його матір`ю [PERSON] . Стислий виклад позиції [PERSON] стосовно зустрічного позову [PERSON] та його представник [PERSON] заперечили проти зустрічного позову, просили відмовити в його задоволенні. З грудня 2021 року по березень 2023 року до тимчасового нетривалого приїзду [PERSON] , [PERSON] проживав з батьком, на що мати давала згоду та подала заяву до органу державної виконавчої служби про повернення судового наказу від 13.06.2019 щодо стягнення на її користь аліментів на утримання [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] в період проживання з батьком був на повному його утриманні, жодних грошових коштів від [PERSON] не надходило. Довідка психолога ґрунтується на поясненнях матері, у психолога не перебували на дослідженні матеріали справи, вона не спілкувалась особисто з батьком. Стислий виклад позиції третіх осіб Відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради письмових пояснень по суті спору не надав, позиції стосовно визначення місця проживання дитини сторін не висловив суду. Представник Виконкому Тростянецької міської ради як орган опіки та піклування до суду не з`явився. За висновком, який затвердженим рішенням виконкому Тростянецької міської ради від 23.03.2023 № 93, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] . Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до судового розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, залучено орган опіки та піклування як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Ухвалою суду від 02 березня 2023 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] продовжено строк для подання відзиву та зустрічного позову. Представником відповідача [PERSON] 13 березня 2023 року подано зустрічний позов та відзив на первісний позов. Ухвалою суду від 22.03.2023 року прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] зустрічний позов відповідача. Представником позивача за первісним позовом 04.04.2023 року подано відзив на зустрічний позов. Представником відповідача за первісним позовом подано клопотання про приєднання доказів дот матеріалів справи. Ухвалою суду від 14.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в режимі відеоконференції. Протокольними ухвалами суду від 31.05.2023 року, від 26.06.2023 року, від 07.07.2023 та 10.07.2023 року судовий розгляд відкладався для виклику свідків, через закінчення робочого часу суду та оголошення повітряної тривоги. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що сторони 24.04.2010 року зареєстрували шлюб, який рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 25.09.2019 року, що набрало законної сили 28.10.2019 року, був розірваний (а.с.16). Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який досяг 12 років (а.с.14). Сторони цієї справи визнали, що з 2019 року стали проживати окремо. [PERSON] залишився проживати к придбаній у період шлюбу квартирі по [ADDRESS] . [PERSON] з сином [PERSON] стали проживати окремо спочатку у будинку її батьків по [ADDRESS] , потім окремо в орендованому житлі. На підставі судового наказу Тростянецького районного суду Сумської області у справі №588/951/19 від 07.06.2019 року з [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.05.2019 та до досягнення дитиною повноліття (а.с.17). Також сторони визнали, що з кінця 2021 року [PERSON] виїхала на роботу до Великої Британії, з її слів з метою заробити кошти для придбання житла для себе і сина, оскільки у придбаній у шлюбі квартирі залишився жити колишній чоловік. Після цього син [PERSON] почав проживати то з батьком по [ADDRESS] , то з дідусем та бабусею по [ADDRESS] . З 24 лютого 2022 року, тобто початку повномасштабної збройної агресії РФ проти України, [PERSON] постійно проживав з батьком [PERSON] , з яким вони разом у березні 2023 року у період окупації Тростянецької територіальної громади Збройними силами РФ виїхали до с.Загрунівка Полтавської області, де були зареєстровані як внутрішньопереміщені особи (а.с.25, 26). На момент звернення у січні 2023 року [PERSON] з первісним позовом до суду його син проживав разом з ним по [ADDRESS] . Постановою державного виконавця від 02.10.2022 судовий наказ від 07.06.2019 про стягнення з [PERSON] аліментів за заявою стягувача [PERSON] був їй повернутий (а.с.104), що з пояснень сторін було ініційовано позивачем за первісним позовом, оскільки син фактично проживав з ним. Після відкриття провадження у цій справі та приїзду [PERSON] наприкінці лютого 2023 року з Великої Британії у місто Тростянець син сторін [PERSON] постійно почав проживати по [ADDRESS] з дідусем та бабусею, де наразі і проживає (а.с.84). [PERSON] у березні 2023 року повернулась до Великої Британії, де і до цього часу перебуває. За її поясненнями вона планує надалі перебувати за кордоном, має дозвіл на перебування та роботу у зазначеній державі до 2025 року. [PERSON] відповідно до довідки старости Печинського старостинського округу від 19.01.2023 разом зі своїм батьком [PERSON] займаються особистим селянським господарством, вирощують свинопоголів`я та займаються обробітком землі (а.с.27). Протягом 2022-2023 навчального року [PERSON] навчався у 7-А класі Закладу загальної освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради, учень дисциплінований, навчається на середньому рівні, не в повну міру своїх можливостей, систематично виконує домашні завдання, має гарний загальний розвиток. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, відвідує батьківські збори. Мама перебуває за кордоном (а.с. 20). Відповідно до довідки з комунального закладу Тростянецької міської ради «Тростянецька дитячо-юнацька спортивна школа» [PERSON] займається у відділенні боксу. Його батько активно приймає участь у спортивному житті сина, приходить до школи, телефонує тренеру, цікавиться досягненнями та поведінкою сина (а.с.19). За висновком Виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 23.03.2023 наданим як органом опіки та піклування за зверненням [PERSON] орган опіки і піклування вважає за можливе визначити місце проживання [PERSON] разом з батьком (а.с. 143). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. За приписами частини 3 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Аналогічні норми передбачені Сімейним кодексом України. Так, відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як уже установлено судом син сторін [PERSON] на час розгляду справи досяг 12 років, є малолітнім відповідно до статті 31 ЦК України, тому ураховуючи приписи частини 3 статті 29 ЦК України та статті 161 СК України спір батьків щодо його місця проживання може вирішуватись судом. Сторони справи визнали, що між ними після розірвання шлюбу існують неприязні відносини, вони не спілкуються між собою взагалі, щось один одному переказують через сина [PERSON] . Так само [PERSON] не спілкується з батьками колишньої дружини. Свідок [PERSON] , яка є матір`ю позивачки за зустрічним позовом та [PERSON] , яка є тіткою [PERSON] , також під час допиту підтвердили, що не спілкуються взагалі із [PERSON] , мають з ним неприязні відносини, але ніколи не налаштовували [PERSON] проти батька, навпаки постійно наголошували дитині про необхідність поваги до батька та спілкування з ним. З показань допитаних свідків сторони позивача за первісним позовом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та свідків сторони позивача за зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] судом установлено, що протягом 2022 року і до кінця лютого 2023 року син сторін [PERSON] проживав з батьком, який безпосередньо виконував покладені на нього батьківські обов`язки, пов`язані із піклуванням про життя і здоров`я сина, забезпечення харчування, контроль за дозвіллям, забезпечення його безпеки у період бойових дій та окупації Тростянецької міської територіальної громади, матеріальним утриманням, забезпечення житлом, здобуття ним освіти. [PERSON] в указаний період перебувала за межами України, її участь у вихованні сина [PERSON] зводилась до спілкування з ним по телефону та здійснення переказів коштів на картку матері [PERSON] для їх витрачення нею на потреби онука (а.с.113-114). Допитаний як свідок [PERSON] суду показав, що останні 10 років [PERSON] проживає в одному з ним будинку по [ADDRESS] . У 2022 році він жив з сином [PERSON] , не бачив між ними конфліктів та застосування фізичної сили до сина. [PERSON] на вигляд був завжди веселим, гуляв з місцевими хлопцями. У листопаді 2022 року [PERSON] замовив у [PERSON] меблі у кімнату сина, зробив йому спортивний куточок у квартирі. З березня 2023 року [PERSON] не проживає з батьком. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою [PERSON] , бачить його майже кожен день. Його син [PERSON] почав жити з ним, ще до початку окупації міста Тростянець і припинив жити з батьком з березня 2023 року. У період проживання сина з батьком у них були дружелюбні відносини, іноді щось разом робили у гаражі, [PERSON] був веселим, скарг від нього не було, застосування фізичної сили не бачила до нього з боку батька. У [PERSON] було багато друзів за місцем проживання батька. Свідок [PERSON] суду показала, що з березня 2022 року після спільного виїзду з [PERSON] з міста Тростянець у період окупації до Полтавської області разом з їх дітьми, вони почали зустрічатись. [PERSON] зазначила, що на момент початку збройної агресії РФ проти України у [PERSON] з батьком були гарні відносини, у нього було багато друзів за місцем проживання батька. [PERSON] не була свідком принижень батьком сина. [PERSON] залучав [PERSON] до виконання домашньої роботи, контролював навчання сина, заставляв навчатись, цікавився навчанням у вчителя, обладнав йому окрему кімнату у квартирі з усім необхідним. [PERSON] також вказала, що [PERSON] не забороняв сину ходити до дідуся і бабусі з боку матері і спілкуватись з ними, але після повернення від них поведінка [PERSON] змінювалась, він був неслухняним, йому було все не так, що дратувало батька. Допитана як свідок [PERSON] суду показала, що є класним керівником [PERSON] з січня 2022 року, який перейшов навчатись до Закладу загальної освіти І-ІІІ ступенів № 3 Тростянецької міської ради з іншої школи. Його мати наприкінці грудня 2021 подала документи до нової школи. В особовій справі учня указано, що мати перебуватиме за кордоном, на цей час виховання буде покладено на батька, але місцем проживання дитини було указане [ADDRESS] . Всі питання пов`язані з [PERSON] вирішуються із його [PERSON] , яка більшою мірою контактує зі школою через відсутність матері. З батьком [PERSON] класний керівник [PERSON] познайомилась у жовтні 2022 року, оскільки на початку окупації міста Тростянець навчання було перервано. Коли вчитель телефонувала батьку [PERSON] , він завжди відповідав та приїжджав за потреби, цікавився навчанням сина. [PERSON] на середньому рівні навчається без охоти, хоча має гарні розумові здібності, є лідером за характером, з поведінкою у цій школі проблем немає. Хоча на Свято останнього дзвоника наприкінці цього навчального року [PERSON] не попередивши пішов дозволу, про що було повідомлено вчителем батька. [PERSON] зі слів [PERSON] знає, що він останнім часом ображений на батька і не хоче з ним спілкуватись. [PERSON] приходила до школи у березні 2023 року і повідомила, що батько подав позов до суду. Свідок [PERSON] (бабуся [PERSON] ) суду показала, що після виїзду її доньки [PERSON] на роботу до Великої Британії , [PERSON] проживав то у [PERSON] з чоловіком, то зі своїм батьком. У лютому 2022 року [PERSON] поїхав до батька і залишився у нього на тиждень, і на момент початку збройної агресії РФ він був з ним. Позиція [PERSON] як бабусі [PERSON] на той момент полягала в тому, щоб [PERSON] в такий небезпечний момент перебував з [PERSON] , який вивіз сина до Полтавської області. Влітку 2022 року [PERSON] знову перебував то у батька, то у вдома у [PERSON] . Під час перебування [PERSON] у дідуся і бабусі у нього була конфліктна ситуація з однолітками, мама одного з хлопців вимагала присутності когось із батьків [PERSON] , щоб вплинути на його поведінку, тому [PERSON] казала [PERSON] телефонувати батьку, щоб він врегульовував ситуацію та впливав на нього. У вересні 2022 року [PERSON] повідомив матері, шо якщо вона відмовиться від аліментів, то він буде відпускати його до дідуся і бабусі. [PERSON] подала відповідну заяву. Потім з листопада 2022 року [PERSON] почав скаржитись, що батько не відпускає його до дідуся і бабусі, почав казати, шо збирається тікати від батька. Також був випадок, що [PERSON] прийшов до [PERSON] у весь мокрий, але батько почав телефонувати і наказувати йому йти додому. Іншим разом після тренування [PERSON] хотів залишитись у бабусі з дідом, йому батько також не дозволяв, був випадок коли його хворого забирав додому. Причини такої позиції [PERSON] сину не пояснює, з цього приводу [PERSON] не розмовляли з колишнім зятем. З листопада 2022 року у [PERSON] виникла агресивна реакція на батька, він його боявся. З 28 лютого 2023 року [PERSON] став постійно проживати по [ADDRESS] , він прийшов, оскільки знав, що приїжджає мама, яка після приїзду у березні 2023 року через емоційний стан сина звернулась до психолога. Вдома у [PERSON] . [PERSON] всім забезпечений, він має друзів, знає про свої домашні обов`язки, має окрему кімнату, він бажає жити у дідуся і бабусі. Свідок [PERSON] , яка є тіткою [PERSON] , дала аналогічні пояснення, що і [PERSON] , також зазначила, що зі слів [PERSON] їй відомо, що з осені 2022 року у нього почались проблеми із спілкуванням з батьком, який не пускав його до дідуся і бабусі, нічого не пояснюючи. Були випадки, коли [PERSON] з його слів сам залишався у квартирі, а батько був то в гаражі, то під магазинами, хоча [PERSON] цього особисто не бачила. [PERSON] після розірвання шлюбу був дуже ображений на [PERSON] , тому на думку свідка він бажає помститись, маніпулює сином. З лютого 2023 року [PERSON] почав жити по [ADDRESS] у дідуся і бабусі, які не забороняють онуку спілкуватись з батьком. [PERSON] скаржився, що батько дає йому «підзатильники», називає образливим словом «дебил», погано говорить про його мати, чим відштовхнув сина від себе. Відповідно до Довідки про обстеження психоемоційного стану [PERSON] , яка складена за зверненням [PERSON] 13.03.2023 року практичним психологом, старшим викладачем кафедри психології [PERSON] , за наслідком взаємодії психолога з дитиною із застосуванням відповідних методик, психологом зроблено висновок, що мати для [PERSON] емоційно значимою особою, до батька амбівалентні почуття (у житті батько важливий, але сприйняти його агресивним він не може). У [PERSON] є страх втрати маму, на момент обстеження у дитини спостерігається підвищений ситуативний рівень тривоги, пов`язаний із невизначеністю свого соціального сімейного статусу (відсутність постійного місця проживання). Стосунки, які склались між значимими дорослими, вплинули на психологічний стан [PERSON] (а.с.109-112). Суд визнає належним доказом указану Довідку практичного психолога в частині викладених вище відомостей про психоемоційний стан малолітнього [PERSON] та його ставлення до батьків, але суд враховує, що обстеження проведено з дитиною після припинення проживання і спілкування сина з батьком у зв`язку із приїздом матері наприкінці лютого 2023 року та після того як дитина від матері дізналась про факт звернення батька з позовом до суду. При цьому суд частково погоджується з доводами представника [PERSON] адвокатом Пироговою О.Т. в частині того, що указане обстеження психологом здійснювалась виключено на основі повідомлених [PERSON] відомостей та бесіди з дитиною, тому суд критично ставиться до посилань психолога про агресивну та маніпулятивну поведінку [PERSON] по відношенню до сина, оскільки об`єктивного фактичного базису такого висновку з огляду на заперечення цієї обставини [PERSON] суду не надано. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Під час судового розгляду була проведена бесіда з малолітнім [PERSON] без присутності батьків, за участі представника Відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради Дацько Г.А. та психолога КЗ «Центр професійного розвитку педагогічних працівників» Тростянецької міської ради [PERSON] , в ході якої [PERSON] зазначив, що не бежає жити з батьком, також не хоче виїжджати до Великої Британії, де перебуває мати. Йому комфортно проживати з дідусем та бабусею по [ADDRESS] . З батьком він має намір спілкуватись, хоча визнав, що з березня 2023 року він не спілкується з ним, ображений на нього через те, що він у період проживання з ним кожного разу випрашував, щоб поїхати до дідуся з бабусею, погано про маму говорить. Також на 8 березня 2023 батько наполягав, що він їхав привітати жінку, з якою зустрічається та бабусю, але [PERSON] цього не бажав, через що у них виник конфлікт. Присутня під час бесіди з дитиною психолог [PERSON] прокоментувала відповіді, зазначивши, що дитині комфортно там, де її розуміють. Ураховуючи вік [PERSON] з ним треба розмовляти, а не силою примушувати до чогось. В ході бесіди видно, що дитина хвилюється, боїться щось сказати, закривається. Фактично [PERSON] під час бесіди не висловив бажання ні жити з батьком, ні жити з матір`ю за кордоном, його бажанням є проживати з дідусем і бабусею (батьками матері). [PERSON] також визнала, що не має наміру проживати найближчим часом в Україні, планує приїздити у відпустку у місто Тростянець раз на півроку і не забиратиме сина до Великої Британії до його повноліття, мотивуючи це небажанням сина виїжджати до неї за кордон. За таких обставин, ураховуючи позицію [PERSON] і його матері щодо того, що він залишатиметься жити у місті Тростянець, його місце проживання з матір`ю не може бути визначено судом, оскільки таке судове рішення фактично не може бути реалізоване, а задоволення зустрічного позову не може означати залишення дитини на проживання по [ADDRESS] , де не проживає наразі фактично [PERSON] . При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини за Сімейним кодексом України та ЦК України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до частини 3 статті 161 Сімейного кодексу України дитина може бути передана діду та бабі лише на їх вимогу, коли вони залучені до участі у справі і головне, якщо суд або орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку. Орган опіки та піклування у цій справі надав Висновок про можливість визначення місця проживання [PERSON] разом з батьком. Відповідно до частини 1 статті 151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. З досліджених судом письмових доказів та показань свідків не установлено обставин, які б свідчили про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків відносно сина в частині піклування про його здоров`я, розвиток, здобуття ним освіти, забезпечення його матеріальних потреб, створення для нього належних умов для проживання. Належних доказів зловживання [PERSON] спиртними напоями або наркотичними засобами, допущення аморальної поведінки, що може зашкодити розвиткові дитини, суду не надано. Ані органом опіки та піклування, ані сторонами справи на надано суду доказів, що між батьком та дитиною існують стійкі психоемоційні та неподоланні перешкоди у спілкуванні. Обумовлення можливості визначення місця проживання [PERSON] з батьком виключно його бажанням призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Суд має враховувати висловлену думку дитини системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб. При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України). Озвучена думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки її думка не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. У цій справі судом враховується вік [PERSON] , який належить до підліткового періоду, коли з дитиною відбуваються стрімкі психологічні, фізіологічні та соціальні зміни, які вимагають постійної участі батьків у їх житті, особливу увагу та повагу до їх інтересів у поєднанні з контролем за їх дозвіллям, підготовкою до дорослого життя. Крім того, суд враховує установлені з показань свідків випадки потрапляння [PERSON] в ситуації, коли він перебував і проживав у бабусі і дідуся, яка вимагала реакції його батьків, які на відміну від дідуся і бабусі, які не виконують функції опікуна, несуть за його дії адміністративну та цивільну відповідальність. Судом також установлено, що в період розгляду судом справи, коли [PERSON] припинив проживати з батьком і проживав з дідусем і бабусею, він 16.06.2023 року о 17 год 15 хв. по вул.Шевченка у місті Тростянець керував мотоциклом «Спарк» з державним номером [NUMBER] , який перебуває у володінні дідуся і бабусі, допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 2114, що призвело до пошкодження транспортних засобів, тілесні ушкодження відсутні (а.с.224-229). Зі слів представника [PERSON] адвоката Пирогової О.Т. батька [PERSON] викликали до поліції, розглядалось питання складення відносно нього протоколу за статтею 184 КУпАП. З урахуванням викладеного, суд не встановив на підставі належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини та його позиція свідчить про те, що проживання з батьком поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини., ураховуючи перебування матері за кордоном. Таким чином, суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] в інтересах [PERSON] не підлягає задоволенню, а первісний позов про визначення місця проживання [PERSON] з батьком слід задовольнити за виключенням зазначення у рішенні суду адреси указаної у позовній заяві [PERSON] , ураховуючи приписи СК і статті 29 ЦК України, які визначають поняття «місце проживання дитини» як місце проживання разом з матір`ю або батьком. Визначення місця проживання дитини за конкретною адресою суперечитиме статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території. Визначення проживання дитини з батьком не може розцінюватися як його розлучення з матір`ю, яка має такі ж права що і батько, а відтак, мати не тільки має право, а і повинна займатися вихованням та розвитком дитини незалежно від місця її проживання на рівні з батьком. При цьому суд вважає необхідним зауважити, що [PERSON] не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з сином, у турботі за ним та участі у його вихованні. У разі здійснення [PERSON] перешкод у спілкуванні сина з матір`ю, дідом та бабою, які за виникнення таких перешкод з боку батька мають право звернення о суду з позовом про їх усунення. Після досягнення [PERSON] 14 років, він відповідно до частини 3 статті 161 Сімейного кодексу самостійно визначатиме місце свого проживання, це його право надане законом. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Позивачем при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Відповідно до статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні [PERSON] сплатив судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп., який з огляду на задоволення його первісного позову, підлягає стягненню з [PERSON] на його користь. Також представник [PERSON] адвокат Пирогова О.Т. просила стягнути витрати останнього понесені на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Представник [PERSON] адвокат Сумцов Є.С. подав клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому просив повністю відмовити [PERSON] у відшкодуванні таких витрат, посилаючись на відсутність в Акті виконаних робіт від 22.03.2023 обсягу наданих послуг, зазначені в акті послуги не підтверджуються доказами, позов поданий самим [PERSON] , немає розрахунку витраченого часу з надання заявлених послуг (а.с.221-222). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (статті 133 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 141 ЦПК України). Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження понесених [PERSON] витрат суду надано копію Договору від 05.01.2023 між керівником Адвокатського бюро Оксани Пирогової та [PERSON] , Акт виконаних робіт від 22.03.2023, копію ордеру та довідку про отримання адвокатом гонорару в сумі 10000 грн. (а.с. 87, 105-107). Відповідно до пункту 1.2 Договору про надання професійної правничої допомоги сторони погодили, що в суму гонорару визначену пунктом 5.1 (10000 грн.) даного договору входить наступна правова допомога, яка надається Адвокатським бюро: аналітика матеріалів наданих Клієнтом Адвокату під час первинної консультації, складання, підписання та подання в інтересах Клієнта запитів, клопотань, позовної заяви, заперечень та інших процесуальних документів, представництво інтересів [PERSON] у Тростянецькому районному суді Сумської області. Ураховуючи укладення [PERSON] . Договору з адвокатом 05.01.2023, а подання позову до суду 23.01.2023, факт підписання [PERSON] позовної заяви особисто не означає ненадання адвокатом Пироговою О.Т. послуг з її складання, на що посилається представник відповідачки [PERSON] . З огляду на визначений фіксований розмір гонорару та перелік послуг визначений у пункті 1.2 Договору, надання яких адвокатом Пироговою О.Т. підтверджується матеріалами справи (складання позовної заяви, збір доказів, подання відзиву на зустрічний позов, клопотань, участь у всіх судових засіданнях), суд дійшов висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу понесених [PERSON] є обґрунтованими, співмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом Пироговою О.Т. послуг. Стороною відповідача за первісним позовом не було доведено неспівмірність таких витрат та підстави для їх зменшення. За таких обставин, понесені [PERSON] у цій справі витрати на правничу допомогу адвоката покладаються на [PERSON] в повному обсязі в сумі 10000,00 грн. При цьому, оскільки зустрічний позов адвоката Сумцова Є.С. в інтересах [PERSON] не підлягає задоволенню, понесені нею судові витрати не підлягають компенсації. На підставі викладеного та

Outcome: approved