Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

На виконання ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.02.2023 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю було направлено вищевказану позовну заяву, яка надійшла до суду 23.03.2023 року. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що відповідач [PERSON] звернулась до управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради із заявою від 18.12.2018 року за № 1972 та в подальшому із заявою від 06.06.2019 року № 142 про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. На підставі наданих документів, рішенням управління від 19.12.2018 року відповідачу [PERSON] була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям на період з 01.12.2018 року по 31.05.2019 року в розмірі 2 040,96 грн. Відповідач була попереджена про необхідність повернення надміру виплачених коштів у разі подання нею неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї, про що підтвердила своїм підписом в заявах. 06.06.2019 року відповідач [PERSON] зверталась за продовженням виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям до Лівобережного управління соціального захисту населення ДМР (далі - Управління). Рішенням Управління від 10.06.2019 року відповідачу допомога була призначена на період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року у розмірі 1 232,63 грн. У зв`язку з підвищенням прожиткового мінімуму з 01.07.2019 року, Управлінням здійснено перерахунок та призначено соціальну допомогу з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року у розмірі 1 507,17 грн. Одночасно із поданням заяв на призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, відповідачем надавалась декларація про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, у розділі II якої відповідач зазначала доходи від ТОВ «Зовнішагротранс-1» в сумі 23 800,00 та державну допомогу при народженні дитини у розмірі 25 250,00 грн. Інших доходів відповідач не зазначала. Для здійснення перевірки особової справи відповідача, 04.08.2020 року Управлінням було направлено запит до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб. За отриманою інформацією було встановлено, що відповідач в IV кварталі 2018 року, І, II кварталі 2019 року отримала дохід у вигляді заробітної плати (ознака доходу 101) в розмірі - 4 146,07 грн. від ФОП [PERSON] , 490,00 грн. від ФОП [PERSON] , 6 259,50 грн. від ФОП [PERSON] , 1 802,43 грн. від ФОП [PERSON] , 5 166,57 грн. від ФОП [PERSON] . Чоловік відповідача - [PERSON] в II, III, IV кварталі 2018 року отримав доходи в розмірі 204,87 грн.; 204,87 грн.; 204,87 грн.; 124,22 грн. (ознака доходу 126 - додаткове благо). Однак, при заповненні декларацій вище зазначена інформація відповідачем не була зазначена, що вплинуло на розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначеної їй з 01.12.2018 року по 30.06.2019 року, з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року. 21.08.2020 року Управлінням був проведений перерахунок раніше призначеної та виплаченої соціальної допомоги та встановлено, що з урахуванням доходів відповідача та її чоловіка розмір допомоги після перерахунку у період з 01.12.2018 року по 30.06.2019 року становить 1 443,75 грн. У період з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року відповідач не мала права на отримання допомоги у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує розмір прожиткового мінімуму для сім`ї. Розпорядженням Управління від 21.08.2020 року [PERSON] відмовлено в призначенні допомоги по заяві від 14.07.2020 року, згідно п. 16 Постанови КМУ № 632 від 22.07.2020 та повідомлено, що наступне звернення можливо у лютому 2021 року. У зв`язку з тим, що [PERSON] надала недостовірні дані про отримані нею доходи, їй були надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.12.2018 по 30.11.2019 в сумі 12351,74 грн. Управлінням на адресу відповідача було надіслано листи, якими повідомлялось про необхідність повернення надміру виплачених коштів по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям за період з 01.12.2018 року по 30.11.2019 року в розмірі 12 351,74 грн., однак листи повернулись у зв`язку із закінченням терміну зберігання. В телефонному режимі відповідач була повідомлена про повернення надміру виплачених їй коштів в розмірі 12 351,74 грн., однак повертати кошти відмовилась. Таким чином, оскільки відповідач самостійно не повідомила управління про зміни, які впливають на отримання нею такої допомоги, отримані нею кошти підлягають поверненню. Враховуючи викладене, представник позивача змушений звернутися до суду та просити стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у розмірі 12 351,74 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2023 року прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Відповідач надала до суду відзив на позовну заяву у якому вона просила залишити позов без задоволення. В обґрунтування заперечень посилалась на те, що позивачем не наведено обов`язкових умов повернення виплаченої соціальної допомоги, ознак навмисного подання недостовірних відомостей чи приховування відомостей відповідачем, що могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, оскільки при призначенні допомоги позивач повинен був дізнатися про порушення свого права з часу призначення відповідачу державної соціальної допомоги, зробивши відповідні запити і перевіривши майновий стан, однак своєчасно цього не зробив. Також звернула увагу суду, що відповідно до п. 2 постанови КМУ № 264 від 08.04.2020 року «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» не підлягають поверненню кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, виплачені отримувачам під час карантину до 01.07.2020 року, якщо не було підтверджено право на отримання допомоги або її розмір внаслідок перерахунку зменшився. Таким чином, відповідач з доводами позивача не погодилась, вважає їх необґрунтованими та безпідставними. Окрім того, відповідач просила застосувати позовну давність до вказаних правовідносин. Представник позивача надав до суду відповідь на відзив у якому зазначив, що обов`язок управління робити перевірки матеріально-побутових умов сім`ї не закріплений жодним нормативно-правовим актом, а отже це є правом управління, а не обов`язком. Звертає увагу суду, що посилання відповідача на постанову КМУ № 264 від 08.04.2020 року не може бути прийнята судом до уваги, оскільки під час дії карантину, який розпочався з 20.03.2020 року, виплати державної соціальної допомоги відповідачу не здійснювались. Щодо строків позовної давності зазначив, що про отримання відповідачем доходів у вигляді заробітної плати управлінню стало відомо в серпні 2020 року із відомостей Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб, а тому перебіг позовної давності слід обчислювати з дня, коли управління довідалось про порушення відповідачем норм діючого законодавства, тобто з 04.08.2020 року. Таким чином, застосування строку позовної давності в даному випадку є безпідставним. Представник позивача [PERSON] на електронну адресу суду направила заяву у якій просила розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомила, будь-яких заяв від неї не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, доходить висновку про задоволення позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] звернулась до управління праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради із заявою від 18.12.2018 року за № 1972 про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, у якій просила призначити державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям (а.с. 6-7), надавши декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 8-9). Відповідача було повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, відповідач зобов`язалась повідомити органи праці та соціального захисту населення, що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві (а.с. 6-7). На підставі наданих відповідачем документів, рішенням управлінням праці та соціального захисту населення Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 19.12.2018 року відповідачу [PERSON] була призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям на період з 01.12.2018 року по 31.05.2019 року розмірі 2 040,96 грн. та зроблено відповідний розрахунок (а.с. 10). 06.06.2019 року відповідач [PERSON] звернулася за продовженням виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям із заявою № 142 до Лівобережного управління соціального захисту населення ДМР (а.с. 11-12), надавши декларацію про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги (а.с. 13-14). Відповідача було повідомлено, що в разі зміни обставин, які можуть вплинути на отримання нею соціальної допомоги, компенсацій, субсидій та пільг, відповідач зобов`язалась повідомити органи праці та соціального захисту населення, що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві (а.с. 11-12). Рішенням Управління від 10.06.2019 року допомога була призначена на період з 01.06.2019 року по 30.11.2019 року в розмірі 1 232,63 грн. (а.с. 15). Для здійснення перевірки особової справи відповідача [PERSON] , 04.08.2020 року Управлінням було направлено запит до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб. За отриманою інформацією було встановлено, що відповідач в IV кварталі 2018 року, І, II кварталі 2019 року отримала дохід у вигляді заробітної плати (ознака доходу 101) в розмірі - 4 146,07 грн. від ФОП [PERSON] , 490,00 грн. від ФОП [PERSON] , 6 259,50 грн. від ФОП [PERSON] , 1 802,43 грн. від ФОП [PERSON] , 5 166,57 грн. від ФОП [PERSON] . Чоловік відповідача - [PERSON] в II, III, IV кварталі 2018 року отримав доходи в розмірі 204,87 грн.; 204,87 грн.; 204,87 грн.; 124,22 грн. (ознака доходу 126 - додаткове благо) (а.с. 16-17). При заповненні декларацій вищезазначена інформація відповідачем не була зазначена, що вплинуло на розмір державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, призначеної відповідачу з 01.12.2018 року по 30.06.2019 року та з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року. 21.08.2020 року Управлінням був проведений перерахунок раніше призначеної та виплаченої соціальної допомоги та встановлено, що з урахуванням доходів відповідача та її чоловіка розмір допомоги після перерахунку у період з 01.12.2018 року по 30.06.2019 року становить 1 443,75 грн. У період з 01.07.2019 року по 30.11.2019 року відповідач не мала права на отримання допомоги у зв`язку з тим, що середньомісячний сукупний дохід перевищує розмір прожиткового мінімуму для сім`ї (а.с. 19). Розпорядженням Управління від 21.08.2020 року відповідачу [PERSON] відмовлено в призначенні допомоги по заяві від 14.07.2020 року, згідно п. 16 Постанови КМУ № 632 від 22.07.2020 та повідомлено, що наступне звернення можливо у лютому 2021 року (а.с. 20). У зв`язку з тим, що [PERSON] надала недостовірні дані про отримані нею доходи, їй були надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.12.2018 року по 30.11.2019 року в сумі 12 351,74 грн., що підтверджується довідкою розрахунком переплати по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям на [PERSON] (а.с. 21). Управлінням на адресу відповідача було надіслано листи № 8/13-469 від 22.09.2020 року, № 7/13-239 від 20.06.2022 року та № 7/13-297 від 28.07.2022 року, якими повідомлялось про необхідність повернення надміру виплачених коштів по державній соціальній допомозі малозабезпеченим сім`ям за період з 01.12.2018 року по 30.11.2019 року в розмірі 12 351,74 грн., однак така вимога відповідачем виконана не була. Оскільки відповідач у добровільному порядку зазначені кошти не повернула, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Умови, порядок призначення і виплати малозабезпеченим сім`ям державної соціальної допомоги визначено Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» № 1768-III від 01.06.2000 року (далі - Закон) та Порядком призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2003 року № 250 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону, державна соціальна допомога малозабезпеченим сім`ям - щомісячна допомога, яка надається малозабезпеченим сім`ям у грошовій формі в розмірі, що залежить від величини середньомісячного сукупного доходу сім`ї. Статтею 7 Закону передбачено, що державна соціальна допомога не призначається коли малозабезпечена сім`я має додаткові джерела для існування, а також хто-небудь із її складу протягом 12 місяців перед зверненням за наданням державної соціальної допомоги здійснив покупку або оплатив послуги на суму, яка на час звернення перевищує 10-кратну величину прожиткового мінімуму для сім`ї; якщо сім`єю навмисно подано недостовірні відомості чи приховано відомості, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на державну соціальну допомогу та на визначення її розміру, виплата призначеної державної соціальної допомоги припиняється з місяця, в якому виявлено порушення. На наступний строк державна соціальна допомога може бути призначена не раніше ніж через шість місяців починаючи з першого числа місяця виявлення порушення. За п. 6 Порядку для призначення соціальної допомоги уповноважений представник сім`ї подає органу праці та соціального захисту населення, зокрема, декларацію про доходи та майно. Згідно із абз. 2 п. 25 Порядку виплата раніше призначеної соціальної допомоги припиняється, якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинули на встановлення права на соціальну допомогу і визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, - з місяця, в якому виявлено порушення. Згідно пункту 27 Порядку контроль за правильністю призначення і виплати соціальної допомоги здійснює орган соціального захисту населення безпосередньо та через соціальних інспекторів. Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб відповідач [PERSON] в IV кварталі 2018 року, І та II кварталі 2019 року отримала дохід у вигляді заробітної плати (ознака доходу 101) в розмірі - 4 146,07 грн. від ФОП [PERSON] , 490,00 грн. від ФОП [PERSON] , 6 259,50 грн. від ФОП [PERSON] , 1 802,43 грн. від ФОП [PERSON] , 5 166,57 грн. від ФОП [PERSON] . Чоловік відповідача - [PERSON] в II, III, IV кварталі 2018 року отримав доходи в розмірі 204,87 грн.; 204,87 грн.; 204,87 грн.; 124,22 грн. (ознака доходу 126 - додаткове благо), та 24 756,85 грн. заробітна плата, назва підприємства Прокуратура Дніпропетровської області (а.с. 16-17). Приписами п. 28 Порядку визначено, що якщо сім`єю приховано або навмисно подано недостовірні дані про її доходи та майновий стан, що вплинуло на встановлення права на призначення соціальної допомоги та визначення її розміру, внаслідок чого були надміру виплачені кошти, органи соціального захисту населення визначають обсяг надміру виплачених коштів та встановлюють строки їх повернення залежно від матеріального стану сім`ї; повідомляють уповноваженого представника малозабезпеченої сім`ї про обсяг надміру виплачених коштів та строки їх повернення; у разі неповернення надміру виплачених коштів добровільно в установлені строки вирішують питання про їх стягнення у судовому порядку. В заявах про призначення соціальної допомоги відповідач власноруч ставила свій підпис під зазначеними попередженнями, тобто усвідомлюючи, що надання неточних чи неповних відомостей тягне відповідальність згідно з чинним законодавством України, та одночасно дала згоду на збір інформації про сім`ю та доходи, що необхідно для призначення допомог, однак відповідної інформації про отримання доходу до Управління не надала. Сума надміру виплаченої державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Аналіз наведеної норми свідчить про те, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила, по-перше: - якщо виплата відповідних грошових сум проведено добровільно особою (за відсутності рахункової помилки), яка проводила таку виплату; по-друге: - у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06 лютого 2019 року по справі № 545/163/17, а також у Постанові від 11 квітня 2019 року по справі № 150/164/17 у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду. При цьому правильність здійснених розрахунків за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18). У справі, що розглядається, надміру виплачена допомога мала місце з вини особи, яка отримує таку допомогу, тобто з вини відповідача [PERSON] , оскільки нею надані неправдиві відомості про свій майновий стан. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] отримала від позивача грошові кошти у вигляді державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям за період з 01.12.2018 року по 30.11.2019 року у сумі 12 351,74 грн., однак права на отримання такої допомоги вона не мала. Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши обставини даної справи, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність достовірних правових підстав для задоволення позову, оскільки відповідачем при зверненні до позивача із заявою про призначення державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям подані недостовірні дані, що зумовило здійснення останній надмірних виплат коштів державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям. Щодо викладених відповідачем у відзиві заперечень стосовно того, що при призначенні соціальної допомоги позивач повинен був дізнатися про порушення свого права з часу призначення відповідачу державної соціальної допомоги, зробивши відповідні запити і перевіривши майновий стан, однак своєчасно цього не зробив, суд зазначає, що це є правом відповідача, а не обов`язком, натомість відповідач була зобов`язана повідомити позивача про зміну свого майнового стану та надати достовірні відомості про отримані нею доходи, чого відповідачем зроблено не було, хоча відповідач була попереджена про необхідність повернення надміру виплачених коштів у разі подання нею неповних чи недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім`ї, про що підтвердила своїм підписом в заяві. Щодо посилань відповідача на постанову КМУ № 264 від 08.04.2020 року «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» та дію карантину суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази призначення чи перерахування виплат державної соціальної допомоги відповідачу у період дії карантину, який розпочався з 20.03.2020 року. Окрім того, позивач просить стягнути надміру виплачені кошти державної соціальної допомоги за період з 01.12.2018 року по 30.11.2019 року, а тому зазначені посилання відповідача не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в зазначений період карантин введено не було. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Положеннями ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей: забезпечувати юридичну визначеність й остаточність; захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту зі спливом часу (рішення ЄСПЛ 20.09.2011 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії). Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»). Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Водночас, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу яка його порушила. Позивачем з метою перевірки справи відповідача 04.08.2020 року було зроблено відповідний запит до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми отриманих доходів фізичних осіб (а.с. 24-26), тому строк позовної давності слід обчислювати з 04.08.2020 року. Позивач звернувся із вказаним позовом до суду 29.12.2022 року, а тому суд дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем пропущено не було. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності з огляду на вимоги законодавства, що регулюють спірні правовідносини у даному випадку, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог, а відповідачем допущено порушення вимог Закону та Порядку, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, тому сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (а.с. 1) необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). На підставі викладеного та

Outcome: approved