Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, вказавши, що відповідач, [PERSON] перебувала у стосунках з її братом [PERSON] . Від цих відносин у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , оскільки батьки дитини не перебували у зареєстрованому шлюбі, то батько у свідоцтві про народження дитини батько дитини вказаний відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Прізвище у свідоцтві про народження дитини зазначене материне дівоче - [PERSON] . Після народження доньки відповідач уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] .Стосунки у її брата з [PERSON] не склалися, спільне проживання та народження доньки не призвело до того, щоб вони уклали шлюб. Їхня донька [PERSON] , [INFO] , залишилася жити з позивачем та бабусею по лінії батька [PERSON] . Нажаль, ні батько, ні мати, не захотіли виконувати свої батьківські обов`язки відносно виховання власної доньки. З цього часу відповідач зустрічалась з донькою лише декілька разів. Матеріальної допомоги на утримання дитини не надавала, їжа, одяг, засоби гігієни та інше повністю були забезпечені позивачем. Вона ніколи не зверталася до її біологічних батьків за фінансовою допомогою, оскільки любить Владу, як власну доньку, і її утримання не стало для позивача тягарем. Сама ж мати, ніколи не проявляла ініціативи купити щось дитині, не проявляла ініціативи з нею зустрітись. Позивач має задовільний стан здоров`я, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, повністю утримує племінницю, створюючи для неї всі необхідні умови для всебічного розвитку та відпочинку. Відповідач не влаштовувала дитину у дитячий садочок, коли та досягла відповідного віку, не повела дитину до школи, ніколи її не цікавило здоров`я дитини, цим завжди займалася позивач та її матір, бабуся [PERSON] . [INFO] [PERSON] виповнилося 14 років, і вона звернулася до відповідач з проханням допомогти отримати дитині паспорт громадянки України, але остання відмовила у допомозі отримання необхідних документів, щоб подати заяву на отримання паспорту громадянина України. Позивач не може допомогти племінниці оформити паспорт, оскільки юридично не має на неї жодних прав, що змусило її звернутися з позовом до суду. Тому позивач просить суд позбавити батьківських (материнських) прав [PERSON] , [INFO] , відносно [PERSON] , яка народилась [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області; встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , та призначити опікуном [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки доходу (заробітку) відповідача. Ухвалою суду від 22.02.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18.05.2023 підготовче судове засідання закрите та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони у справі не з`явились. Позивач [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала частково, просила задовольнити позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, своєчасно та належним чином була повідомлена про дату, час та місце слухання справи в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України, відзиву на позов не надала. Представник служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради Березуцька Н.І. надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей, позовні вимоги підтримують в частині позбавлення батьківських прав; щодо встановлення опіки над дитиною - дане питання вирішується рішенням органу опіки та піклування після набрання чинності рішення суду про позбавлення батьківських прав. Згідно вимог статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи даний позов, суд згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданого 08 листопада 2019 року Довгинцівським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області, актовий запис № 715 від 02 вересня 2008 року, матір`ю дитини вказана [PERSON] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 09.05.2023 вбачається, що відомості про батька дитини записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З Акту про встановлення факту проживання дитини від 19.01.2023 вбачається, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , фактично проживає з адресою: [ADDRESS] , без державної реєстрації місця проживання разом з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 04.07.2023 №273 щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , виконком вважає за потрібне позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] . Згідно зі статтями 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. При вирішенні питання щодо позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , суд враховує їх характер, який з огляду на надані до матеріалів позовної заяви документи, свідчать про відсутність підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. На підставі викладеного, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Крім того, у відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи, що судом підтверджена доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, суд вважає за необхідне вирішити питання про стягнення з неї аліментів на утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги, що відповідач є працездатною особою, будь-яких доказів щодо обмежень у працевлаштуванні відповідачем не надано або обставин, які б унеможливлювали сплату аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України судом не встановлено. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч. 5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про доцільність стягнення щомісячного стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 06 лютого 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України та Законом України «Про судовий збір» та, оскільки предметом судового розгляду було дві позовні вимоги: позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, враховуючи, що позивачем при подачі позову було оплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. за звернення до суду із вимогою про позбавлення батьківських прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. та на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Outcome: approved