Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Вказана квартира обладнана меблями, сантехнікою, посудом тощо і там ніхто не проживає, оскільки вона має інше постійне місце проживання. У листопаді 2022 року до неї звернувся відповідач та запропонував здати йому для проживання квартиру [ADDRESS] , а також відповідач запропонував щоденну плату за користування квартирою у розмірі 400 грн. на добу. Відповідач строк проживання не оговорював, а повідомив, що буде сплачувати позивачу кошти за конкретно прожитий час. 25 листопада 2022 року відповідач зі своєю дівчиною вселились у квартиру позивача та стали у ній мешкати. Після вселення, відповідач деякий час сплачував позивачу грошові кошти за проживання, проте потім перестав вчасно розраховуватись та 11 лютого 2023 року виїхав з квартири, не розрахувавшись. Відповідач [PERSON] написав розписку, у якій визнав факт свого проживання у квартирі позивача з 25 листопада 2022 року по 11 лютого 2023 року та борг в розмірі 19000 грн. в якості оплати за проживання у квартирі та користування комунальними платежами та зобов`язався повернути борг до 08 березня 2023 року. У визначений у розписці строк, [PERSON] грошові кошти не повернув та повідомив, що не має наміру їх повертати. Враховуючи викладене просить стягнути з [PERSON] та свою користь борг у розмірі 19000 грн. Ухвалою суду від 31 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Крім того, не заперечує протии проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення поштової кореспонденції на останнє відоме місце реєстрації, а також відповідно до ч.10 ст.187 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, клопотань про відкладення розгляду справи та/або розгляду справи без його участі на адресу суду не надходило. Відзиву надано не було. Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого Другою криворізькою державного нотаріальною конторою від 09 червня 2010 року за № 1-1455 (а.с.10). Вказані обставини також підтверджуються Витягом про реєстрацію право власності на нерухоме майно Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" (а.с.9). Відповідно до розписки від 11 лютого 2023 року, [PERSON] надав свою згоду на засвідчення нотаріальної суми боргу [PERSON] у грошовому еквіваленті 19000 грн. за несплату грошових коштів за проживання та несплату комунальних платежів, які [PERSON] зобов`язався повернути до 08 березня 2023 року. Також, [PERSON] зазначено, що він проживав у квартирі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 25 листопада 2022 року по 11 лютого 2023 року. Розписка була написана власноруч відповідачем, оригінал якої наданий позивачем до суду (а.с.11, 24). Відповідно до вимог статті 6, частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У той же час матеріали справи не містять достовірних відомостей про постійне місце проживання, за якою спадкодавець проживав понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, у судовому засіданні встановлено, що розписка від 11 лютого 2023 року є борговим документом, що підтверджує факт існування між [PERSON] та [PERSON] договірних відносин, зокрема зобов`язання останнього сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 19000 грн. в рахунок оплати за проживання у квартирі позивачки та комунальних платежів. Згідно з розпискою, що складена відповідачем [PERSON] , кінцевою датою повернення боргу є 08 березня 2023 року, при цьому відповідач порушив взяті на себе зобов`язань та станом на день звернення позивача до суду борг не повернув. Будь-яких доказів протилежного судом не отримано. Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", як особа з інвалідністю II групи. На підставі викладеного,

Outcome: approved