Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення дорожньо -транспортної пригоди, вказавши що 30.12.2020 року о 08-50 год., на проїзній частині дороги біля електроопори по вулиці Дніпровське шосе в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу сталася дорожньо транспортна пригода за участю транспортних засобі: автомобіля марки «Hyundai Accent» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля марки «Kia Soul 1.6 CRDi» реєстраційний номер [NUMBER] піл керуванням водія [PERSON] . Діями [PERSON] унаслідок ДТП, належний йому автомобіль «Kia Soul 1.6 CRDi» реєстраційний номер [NUMBER] зазнав значних механічних пошкоджень і став непридатним для подальшої експлуатації. Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 13.01.2021 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. Згідно висновку авто товарознавчого дослідження (експертизи) № 03/21 від 15 лютого 2021 року, вартість матеріального збитку завданого його автомобілю складає 235132,17 грн. Відповідальність відповідачів була застрахована в ПрАТ «УПСК» з лімітом відповідальності за заподіяння шкоди майну у розмірі 130\~000 грн., франшиза 1300,00 грн. 30.03.2021 року страховою компанією йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 119215,44 грн., що не покриває розмір спричинених йому збитків у повному обсязі. Крім того через винні дії відповідача [PERSON] , він поніс додаткові матеріальні збитки, пов`язані із оплатою послуг експерта у розмірі 2700,00 грн. Таким чином загальна сума спричиненої майнової шкоди із урахуванням страхових виплат складає 118616,73 грн. Також йому було спричинено моральну шкоду, його автомобіль в наслідок ДТП прийшов у повну негідність за своїм цільовим призначенням, у зв`язку із чим він не міг надалі повноцінно подовжувати свій усталений спосіб життя та реалізувати своє право користування власністю. Моральну шкоду оцінює у 20000,00 грн. Також він поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. Вказані кошти які складаються із сум матеріальної та моральної шкоди і витрат на правничу допомогу просить стягнути з відповідачів, а також суму сплаченого судового збору. У відповідності до гл. 10\~ст. 274 ЦПК України\~«у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи. Ч. 2 даної статті вказує, що «у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін». Відповідно до ч. 5\~ст.\~279\~ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому у відповідності до\~ст. 279 ЦПК України\~«Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Представник позивач [PERSON] , адвокат Вірко В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав покладаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, представник [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечува. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «Українська пожежно - страхова компанія» до суду не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 30 грудня 2020 року о 08-50 годині біля електроопори по вул. Дніпровське шосе в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль марки Hyundai Accent державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , не надав переваги в русі, під час повороту ліворуч не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об їзду перешкоди, під час зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечно та не створить небезпеки іншим учасникам руху, безпідставно здійснив виворіт керма вліво та перетнувши подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, скоївши зіткнення з автомобілем марки Kia Soul державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль марки Kia\~Soul\~державний номерний\~знак \~ \~ [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Згідно постанови Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 січня 2021 року винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] . Постанова набрала законної сили 26.01.2021 року. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини. Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду. Згідно з положеннями\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Такі правові висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18). Тому суд вважає, що не підлягає доказуванню той факт, що 30 грудня 2020 року ДТП сталася внаслідок порушення Правил дорожнього\~руху [PERSON] , отже саме він є особою винною у пошкодженні транспортного засобу Kia Soul державний номерний знак [NUMBER] , яким керував позивач, що стороною відповідача не оспорюється. Автомобіль Kia\~Soul\~державний номерний\~знак \~ \~ [NUMBER] \~ яким\~ позивач\~ \~здійснював керування\~ \~ \~під \~ час\~ \~ДТП на\~ \~ \~підставі \~ свідоцтва\~ \~про \~ \~реєстрацію \~ \~транспортного \~ \~засобу \~ \~ [NUMBER] \~належав позивачу. Згідно\~ст. 102 ч.2, ч.3 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Згідно висновку № 03/21 від 15.02.2021 року експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку складеного експертом автотоварознавцем [PERSON] , сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Kia Soul державний номерний знак [NUMBER] , складає 235132,17 грн. За проведення вказаного дослідження позивачем експерту було сплачено 2700,00 грн. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Hyundai Accent державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] , керування якого на момент ДТП (30.12.2020 року) здійснював [PERSON] , була застрахована в ПрАТ «УПСК» згідно чинному на момент ДТП полісу обов`язкового страхування № АР/8913958. Ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну - 130 000 грн, франшиза - 1 300 грн. Згідно\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1\~ст. 5 ЦПК України). Згідно\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004року №18-рп/2004 року надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечатьКонституціїі законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За\~статтею 1187 ЦК України\~джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року (далі\~Постанова № 4 від 01.03.2013 року) роз`яснено, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно\~правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства\~суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити,\~із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"\~(далі - Закон N 1961-IV). Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності\~Закон N 1961-IV\~(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону N 1961-IV). Згідно зі\~статтею 6 цього Закону\~страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом статей\~9,\~22 - 31,\~35,\~36 Закону N 1961-IV\~настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Відповідно до статті 1194\~ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на зазначене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла висновку про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, за загальним правилом, потерпіла особа має право на відшкодування завданих їй збитків у повному розмірі, а вищенаведені норми матеріального права встановлюють спеціальний порядок відшкодування такої шкоди, а саме: в межах лімітів відповідальності страховика відшкодування завданої потерпілій особі шкоди здійснюється страховиком, а у випадку якщо розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика відшкодування здійснюється винною особою в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. За таких обставин, потерпіла особа наділена правом на стягнення з винної особи завданих збитків в межах суми, яка становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, і це право може використовуватися такою особою як після отримання всієї суми страхового відшкодування від страховика, так і як самостійна вимога. Як вбачається з виписок по надходженням по картці/рахунку позивача у АТ КБ «ПриватБанк», позивачу 30.03.2021 року та 06.08.2021 року від страховика ПрАТ \~ \~«УПСК» \~було перераховано в якості страхового відшкодування грошові кошти у загальному розмірі 119814,51 грн. (65192,52 грн. + 54621,99 грн.). Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1192 ЦК України\~визначено способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, відповідно до частини першої якої, з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди\~від 27 березня 1992 року № 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому, на його вимогу, відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Разом з тим статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано\~статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так відповідно до\~статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~в чинній редакції транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № /03/21, складеним 15 лютого 2021 року судовим експертом Рейнюком О.В., встанолена ринкова вартість автомобіля Kia Soul державний номерний знак [NUMBER] , яка на момент ДТП становила 235132,17 грн, а вартість відновлювального ремонту - 292211,22 грн., вартість пошкодженого автомобіля після ДТП експертом не визначалась. Оскільки суд позбавлений можливості визначити залишкову вартість пошкодженого автомобіля шляхом проведення відповідної судової експертизи, оскільки такого клопотання сторонами не заявлялось, тобто відсутні відомості про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку\~статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд дійшов висновку про неможливість встановлення обґрунтованості чи необґрунтованості зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди. При цьому, задоволення вимог про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі, виходячи з вартості автомобіля до ДТП, без врахування залишкової вартості пошкодженого транспортного засобу після ДТП, наразі неможливо. Оскільки саме дії позивача призвели до неможливості встановлення розміру майнової шкоди відповідно до вимог чинного законодавства суд відмовляє у задоволенні позову в частині відшкодування матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля в ДТП. При ухваленні рішення про компенсацію шкоди за\~статтею 1194 ЦК України\~з урахуванням вимог вищезгаданої\~статті 30\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~в суду\~відсутні підстави\~зобов`язувати\~потерпілого передати\~залишки транспортного\~засобу особі,\~яка застрахувала\~свою цивільну\~відповідальність (винному),\~ \~тим \~ \~більше \~ з наданих доказів судом встановлено, що автомобіль Kia Soul державний номерний знак [NUMBER] позивач залишив собі, та як вбачається з інформації Територіального сервісного центру МВС № 1243, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів від 31.01.2023 року, 02.09.2021 року в ТСЦ 6545 РСЦ ГСЦ МВС в Херсонській області вищевказаний автомобіль за договором купівлі продажу № 5980/21/003902 від 19.08.2021 року, укладеному у суб`єкта господарювання ТОВ «Регіональна оціночна компанія «Південь-експерт», був перереєстрований на [PERSON] , тобто позивачем даний автомобіль було продано, а отже отримано кошти за його реалізацію. Проте суд вбачає підстави відповідно до вимог зазначеного вище законодавства на відшкодування позивачеві понесених витрат на складання висновку експерта в сумі 2700,00 грн. Разом з тим є встановленим, і те що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, що завдана діями відповідача [PERSON] , як особою, що визнана винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та пошкодженні автомобіля яким керував позивач, оскільки згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз. 2 ч. 3\~ст. 23 ЦПК України). \~\~\~\~\~\~ Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3\~постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~\~\~\~\~\~ Пунктом 9 вказаної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає доведеним, що в результаті пошкодження автомобіля позивач зазнав душевних страждань, тобто йому було заподіяно моральної шкоди, тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, позивач має право на відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 10\~000,00 грн. \~Враховуючи викладене, суд задовольняє позов частково в загальній сумі 12700,00 грн., де: 2700,00 грн. - послуги експерта, 10000,00 грн. - моральна шкода. Суд вважає, що позивачем безпідставно заявлено вимогу про солідарне стягнення коштів, в даному випадку відшкодування покладається на винну в ДТП особу, а тому суд приходить до висновку, що слід відмовити у стягненні матеріальної та моральної шкоди з відповідача [PERSON] . Відповідно\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1186,17 грн. У зв`язку із тим, що позовні вимоги задоволено частково, а саме на 9,16 % (12700х100/138616,73), з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в сумі 191,82 грн. (9,16 х2094,17/100). Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то суд враховує позицію Верховного Суду, який зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Так, стороною позивача до суду для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу було подано такі документи: Договір ДП № 02/04-21 про надання правової допомоги від 19.04.2021 року разом з доповненням № 1 до договору ДП № 02/04-21 від 19 квітня 2021 року, Акт приймання - передачі наданих послуг (правничої допомоги) виконаних робіт від 28.09.2021 року, копію свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю № 616 та квитанцію від 20.04.2021 року. Зі змісту опису наданих послуг вбачається, що адвокатом були надані послуги у розмірі 4000,00 гривень, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] . На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial