Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з позовом про звільнення майна з-під арешту, припинення заборони на нерухоме майно та визнання права власності. В обґрунтування позову зазначено, що 27.02.2007 року, [PERSON] уклала договір про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого взяла участь у фінансуванні будівництва житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] , що підтверджується договором № А808 від 27.02.2007 року. 12.06.2007 року, [PERSON] уклала договір про уступку майнових прав відповідно до умов якого Банк відступив їй права на об`єкт інвестування розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] , що підтверджується договором про уступку майнових прав № А808 від 12.06.2007 року. 19.12.2008 року, [PERSON] уклала договір з [PERSON] та АКБ «АРКАДА» про уступку права вимоги, відповідно до умов якого [PERSON] уступила свої права вимоги на об`єкт інвестування розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] , що підтверджується договором про уступку права вимоги № А808/1 від 19.12.2008 року. 19.12.2008 року, [PERSON] уклала договір з АКБ «АРКАДА» про уступку права вимоги, відповідно до умов якого АКБ «АРКАДА» БАНК уступив права вимоги на об`єкт інвестування розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва 107 (будинок 3), квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором про уступку права вимоги № А808/1 від 19.12.2008 року. Завершення будівництва житлового будинку фактично відбулося у 2007 році. 19.12.2008 року актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 19.12.2008 року було прийнято в експлуатацію житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 19.12.2008 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.12.2008 року №4122/1. Та 19.12.2008 року АКБ «АРКАДА», позивачу було видано свідоцтво про участь у ФФБ виду А за програмою ЗАТ «ДБК «МІСТОБУДІВНИК», з якого вбачається, що вона проінвестувала будівництво у розмірі 380982 гривень, що відповідає 77.20 квадратним метрам, об`єкт інвестування: квартира, характеристика об`єкта інвестування: [ADDRESS] , об`єкт будівництва 107, квартира [ADDRESS] . 13.10.2009 року, АКБ «АРКАДА» видав довідку про право Позивача на набуття у власність об`єкта інвестування відповідно до якої вона проінвестувала будівництва « [INFO] » розташованого за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва 107 (будинок 3), квартира [ADDRESS] у повному обсязі на 100%. 13.10.2009 року між позивачем та забудовником було укладено акт приймання-передачі квартири [ADDRESS] , та за поштовою адресою: [ADDRESS] . Та коли позивач вирішила зареєструвати за собою право власності на квартиру та звернулася за правовою допомогою до адвоката виявилося, що на квартиру [ADDRESS] накладено заборону на нерухоме майно № 8449764 від 10.09.2009 року на підставі постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 року, об`єкт обтяження квартира [ADDRESS] , власник [PERSON] . Натомість 09.01.2009 року [PERSON] вже не була власником квартири [ADDRESS] , адже 19.12.2008 року, [PERSON] уклала договір з [PERSON] та АКБ «АРКАДА» про уступку права вимоги, відповідно до умов якого [PERSON] уступила позивачу свої права вимоги на об`єкт інвестування розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] . Тобто, фактично слідчий навіть не мав права накладати арешт на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] ., адже на той час обвинувачена - [PERSON] навіть не була власником вищезазначеної квартири. Як виявилося [PERSON] займалася якимись шахрайськими схемами та в рамках кримінального провадження по справі № 759/7714/14-к їй було призначене покарання у вигляді 7 років позбавлення волі на підставі вироку Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2017 року. Проте арешт на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва 107 (будинок 3), квартира [ADDRESS] так і не було знято. Враховуючи наведене, позивач вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та з урахуванням уточнених позовних вимог просить: припинити обтяження на квартиру [ADDRESS] , а саме заборону на нерухоме майно № 8449764 від 10.09.2009 року зареєстровану на підставі постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 року, об`єкт обтяження квартира [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 27 квітня 2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Задоволено клопотання позивача та витребувано у Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради відомості, за якими станом на 31.12.2012 року зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] ). Витребувано у Святошинського районного суду міста Києва належним чином завірену копію постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України від 09.01.20096 року про накладення арешту (заборони на нерухоме майно, тощо) на квартиру [ADDRESS] ), яка міститься в матеріалах кримінального провадження по справі № 759/7714/14-к, провадження № 1-кп/759/3/17 та належним чином завірену копію ухвали суду про зняття арешту (заборони на нерухоме майно, тощо) на квартиру [ADDRESS] ). Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2022 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Головного управління Національної поліції у місті Києві, належним чином завірену копію постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 року про накладення арешту (заборони на нерухоме майно, тощо) на квартиру [ADDRESS] ), яка міститься в матеріалах кримінального провадження відносно [PERSON] , [INFO] , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 209, ч. 1 ст. 255 КК України (справа № 759/7714/14-к, провадження № 1-кп/759/3/17); витребувано у Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, належним чином завірену копію постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 року про накладення арешту (заборони на нерухоме майно, тощо) на квартиру [ADDRESS] , на підставі якої філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було накладено заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 8449764 від 10.02.2009 року. 07 вересня 2022 року представник відповідача [PERSON] адвокат Божок А.О., подала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне. Так, відповідач зазначає, що позивачем вірно викладені фактичні обставини щодо спірного нерухомого майна. Однак, вимоги стосовно неї є необґрунтованими, оскільки вона не була власником спірного майна. Жодних дій щодо Позивача та її права на квартиру [ADDRESS] відповідачем не вчинялось та не вчиняється. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Міністерства внутрішніх справ України належним чином завірену копію постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 року про накладення арешту (заборони на нерухоме майно, тощо) на квартиру [ADDRESS] ), яка міститься в матеріалах кримінального провадження по справі № 759/7714/14-к, провадження № 1-кп/759/3/17 та копію ухвали суду про зняття арешту (заборони на нерухоме майно, тощо) на квартиру [ADDRESS] ) за її наявності. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. В подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про дату та час повідомлялись належним чином. Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяв по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.02.2007 року, [PERSON] уклала договір № А808 про участь у Фонді фінансування будівництва, за умовами якого взяла участь у фінансуванні будівництва житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] . 12.06.2007 року, [PERSON] уклала договір про уступку майнових прав № А808 відповідно до умов якого Банк відступив їй права на об`єкт інвестування розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] . 19.12.2008 року, [PERSON] уклала договір з [PERSON] про уступку права вимоги № А808/1, відповідно до умов якого [PERSON] уступила свої права вимоги на об`єкт інвестування розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] . 19.12.2008 року, [PERSON] уклала договір з АКБ «АРКАДА» про уступку майнових прав № А808, відповідно до умов якого АКБ «АРКАДА» БАНК уступив права вимоги на об`єкт інвестування розташований у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва [ADDRESS] . 19.12.2008 року актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 19.12.2008 року було прийнято в експлуатацію житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актом Державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта від 19.12.2008 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 29.12.2008 року №4122/1. 19.12.2008 року АКБ «АРКАДА», позивачу було видано свідоцтво про участь у ФФБ виду А за програмою ЗАТ «ДБК «МІСТОБУДІВНИК», з якого вбачається, що вона проінвестувала будівництво у розмірі 380982 гривень, що відповідає 77.20 квадратним метрам, об`єкт інвестування: квартира, характеристика об`єкта інвестування: [ADDRESS] , об`єкт будівництва 107, квартира [ADDRESS] . 13.10.2009 року, АКБ «АРКАДА» видав довідку про право [PERSON] на набуття у власність об`єкта інвестування відповідно до якої вона проінвестувала будівництва « [INFO] » розташованого за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва 107 (будинок 3), квартира [ADDRESS] у повному обсязі на 100%. 13.10.2009 року між позивачем та забудовником було укладено акт приймання-передачі квартири [ADDRESS] , та за поштовою адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на квартиру [ADDRESS] накладено заборону на нерухоме майно № 8449764 від 10.09.2009 року на підставі постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 року, об`єкт обтяження квартира [ADDRESS] , власник [PERSON] . Згідно даних КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР станом на 31.12.2012 року реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] не проводилось. Згідно відповіді з Святошинського районного суду міста Києва № 759/7714/14-к/15810/2022 від 03.06.2022 року в матеріалах кримінального провадження відносно [PERSON] , [INFO] , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 205, ч. 4 ст. 28 ч. З ст. 209 та ч. 1 ст. 255 КК України, постанова слідчого СОГ ГСУ МВС України про накладення арешту не міститься. Ухвалу про зняття арешту( заборони на рухове майно) на квартиру [ADDRESS] суд не виносив. Згідно даних Єдиного державний реєстр судових рішень в рамках кримінального провадження по справі № 759/7714/14-к вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2017 року [PERSON] \~визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 205 (в редакції Закону України від 15 листопада 2011 року) та ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, та остаточно призначено\~покарання у виді позбавлення волі строком на сім років та шість місяців з конфіскацією майна та штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в розмірі 68 000 грн., який виконувати самостійно. Вирок суду набрав законної сили 23.11.2017 р. Питання арешту на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] , об`єкт будівництва 107 (будинок 3), квартира 96 вироком від 06.04.2017 року не вирішувалось. Велика Палата Верховного Суду у п.42 Постанови від 30.06.2020р., справа №727/2878/19, провадження №14-516цс19, зазначила, що вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року, та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Відповідно до п.9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, арешт майна було застосовано в порядку КПК України в редакції 1960 року, і на правовідносини пов`язані з припиненням арешту майна, поширюються норми КПК 1960 року. Отже, враховуючи правову позицію, наведену у згаданій постанові Великої Палати Верховного Суду, особа, на майно якої накладено арешт за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом, після розгляду кримінального провадження по суті, не позбавлена права звертатися до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту в цивільно-правовому порядку. Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої\~статті 19 ЦПК України\~можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після розгляду справи по суті не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин. З огляду на викладене, вирішення зазначеного питання судом у порядку цивільного судочинства не призведе до заміщення ним функцій суду кримінальної юрисдикції і не може завдати шкоди інтересам кримінального провадження. Відповідну правову позицію сформульовано Верховним Судом України у постанові від 15 травня 2013 року № 6-26цс13. Підстав для відступу від вказаної позиції Велика Палата Верховного Суду не знайшла, про що зазначено у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц (провадження № 14-496цс18) із викладенням відповідного правового висновку. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний арешт майна обмежує законні права позивача на реалізацію права власності на квартиру. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що із клопотанням про скасування арешту майна, окрім сторони кримінального провадження, а саме підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, може звернутися інший власник або володілець такого майна. Право власності на квартиру виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням вказаних норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Разом із тим, відповідно до положень ст.13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч.1 ст.1 ЦК України). Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України). Згідно ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За правилами ч. 1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на наведене, враховуючи те, що кримінальне провадження, в межах якого накладався арешт, розглянуто по суті, позивач не була учасником кримінального провадження, враховуючи те, що арешт накладався з метою забезпечення збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні, однак питання скасування арешту не було вирішено при постановленні вироку, а також той факт, що позивач позбавлена можливості захистити свої права в інший спосіб, інакше як за зверненням до суду з цивільним позовом для усунення перешкод в розпоряджанні позивачем своїм майном, суд вважає за потрібне скасувати арешт. Суд вважає, що потреба у збереженні накладеного арешту на вказане вище майно відпала і подальший арешт майна, за відсутності передбачених для цього підстав, може порушити право особи на вільне використання майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном. Відтак позовні вимоги в частині припинення обтяження є обґрунтованими, а тому суд вбачає підстави для їх задоволення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про визнання за Позивачем права власності на квартиру [ADDRESS] . Так, Позивачем отримано всі документи, які згідно положень ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є підставою для реєстрації за нею права власності на квартиру [ADDRESS] . Єдиною підставою, яка заважала Позивачу провести державну реєстрацію було наявність обтяження, а саме заборони на нерухоме майно № 8449764 від 10.09.2009 року зареєстрованої на підставі постанови слідчого СОГ ГСУ МВС України Крамаренко Є.Г. від 09.01.2009 року. Скасування обтяження даним рішенням суду надає позивачу змогу реалізувати своє право відповідно до закону та зареєструвати належне їй нерухоме майно. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] до\~ [PERSON] ,\~Головного управління\~національної поліції\~у м.\~Києві про\~звільнення майна\~з-під\~арешту,\~припинення заборони\~на нерухоме\~майно та\~визнання права\~власностіпідлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial