Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

25.04.2023 [PERSON] звернулася до Московського районного суду м. Харкова із позовом до\~ТОВ «Компанія Едвейс»\~про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити дії, де просила суд визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та\~ТОВ «Компанія Едвейс» з 10 листопада 2018 року у зв`язку зі звільненням її із займаної посади директора ТОВ «Компанія Едвейс» на підставі до\~ч.1 ст.36 КЗпП України ; внести відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань з розділу «Відомості про керівника юридичної особи, про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» відомості про [PERSON] , як директора ТОВ «Компанія Едвейс»; зобов`язати відповідачів змінити відповідні відомості, які маються у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань у розділі «відомості про місце знаходження підприємства», з місця реєстрації підприємства ТОВ «Компанія Едвейс», 61144 м. Харків, вул. Героїв Праці, буд.21А, кв.44, на будь-яку іншу адресу. В обґрунтування позову вказала, що\~27.03.2007 вона разом із [PERSON] зареєстрували Товариство з обмеженою відповідальністю ТОВ «Компанія \~Едвейс», код ЄДРПОУ 34951520 (далі Товариство). 17.01.2017 згідно рішення засновників та відповідного наказу, її призначено на посаду директора цього Товариства. 09.11.2018 згідно з договором купівлі-продажу частки у статутному капіталі господарського товариства №АА-КG/18 вона як співзасновник та інший співзасновник [PERSON] вийшли зі складу засновників Товариства, переуступивши це право відповідачам у справі. 10.11.2018 вона подала власникам Товариства заяву про звільнення з посади директора підприємства, за згодою сторін, на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України. На цій заяві нова власниця Товариства, відповідач [PERSON] , поставила свою резолюцію «звільнити». Також, згідно Акту передачі від 12.11.2018, вона передала новим власникам печатку Товариства. На займаній посаді директора Товариства вона працювала з 17.01.2017 та по 10.11.2018 час погодження заяви про звільнення. Однак, новими власниками жодних дій по реалізації заяви про звільнення позивачки вчинено не було. Нею в подальшому 16.12.2022 на адресу власників ТОВ «Компанія Едвейс» було надіслано додаткову заяву про звільнення з вищезайманої посади, відповіді на яку нею отримано не було. Додатково 26.01.2023 вона надіслала на їх адреси повідомлення про проведення загальних зборів засновників Товариства, з призначеним часом 10.00 год та датою 26.02.2023, а також за місцем проведення у торгівельному залі магазину «РОСТ» за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 15. В цьому повідомленні позивачкою було запропоновано денний порядок, в якому нею поставлені на вирішення такі питання: про зміну юридичної адреси ТОВ «Компанія Едвейс», з місця її проживання за адресою: [ADDRESS] на іншу адресу; про звільнення її з посади директора ТОВ «Компанія Едвейс» за власним бажанням з 10.11.2018 за згодою сторін, відповідно до вимог ч.1 ст.36, 38 КЗпП України. Нові власники на загальні збори засновників Товариства у зазначений час та дату не з`явилися. Про що позивачкою, в присутності двох свідків, складено Акт №2 від 26.02.2023 про неявку учасників ТОВ «Компанія Едвейс» на позачергові загальні збори учасників Товариства, що скликалися з ініціативи виконавчого органу Товариства 26.01.2023, у зв`язку з чим, збори не відбулися. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжиті заходів для прийняття рішення про звільнення її з посади директора, були порушені її трудові права, зокрема право бути звільненим із займаної посади за угодою сторін, та право на вільне обрання місця для його реалізації. У зв`язку з тим, що вона не має змоги в позасудовому порядку звільнитися з посади директора ТОВ «Компанія Едвейс», а вжиті нею заходи для звільнення не дали позитивного результату, тому вона змушена звернутися до суду з позовними вимогами про визнання трудових відносин припиненими та зобов`язання вчинити певні дії. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.04.2023 провадження у справі відкрито, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач у судове засідання не з`явилася, про час та дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача адвокат Чепенко О.І. до початку судового засідання подав заяву про неможливість з`явитися до судового засідання, у зв`язку з чим просив проводити судовий розгляд без його участі. Вказав, що його довіритель, позивач по справі, [PERSON] і він позовні вимоги підтримують повністю, просили суд їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та дату судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які позивач посилалась як на підставу своїх вимог, дійшов наступних висновків. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За вимогами ст.ст.\~12, 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 27.03.2007 позивач по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Едвейс» (ТОВ «Компанія Едвейс»), код ЄДРПОУ 34951520, місце знаходження юридичної особи зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14) Відповідно до Договору №АА-KG/18 купівлі-продажу частки у статутному капіталі господарського товариства від 09.11.2018 продавці [PERSON] , [PERSON] передали у власність покупцям [PERSON] та [PERSON] належні кожному з них частки у статутному капіталі господарського Товариства. (а.с. 16-17) 10.11.2018 позивачем була подана заява про звільнення з посади директора\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Едвейс»\~за згодою сторін, згідно п.1 ст.36 КЗпП України, яка розглянута [PERSON] та поставлено резолюцію «Звільнити». (а.с.18) 12.11.2018 складно Акт передачі печатки ТОВ «Компанія Едвейс», за яким [PERSON] передачала, а [PERSON] прийняла печатку ТОВ «Компанія Едвейс». (а.с.19) 16.12.2022 позивачкою на адресу власників Товариства (відповідачів у справі), направлено заяву про звільнення її з посади директора підприємства ТОВ «Компанія Едвейс» за власним бажанням з 10.11.2018, за згодою сторін, відповідно до вимог ч.1 ст.36, ст.38 КЗпП України. (а.с.20-21, 21зв) 24.03.2023 [PERSON] звернулася до власників ТОВ «Компанія Едвейс», відповідачів у справі, із письмовою заявою про скликання загальних зборів підприємства ТОВ «Компанія Едвейс». (а.с.22-23, 23зв) 26.02.2023 складено акт про неявку учасників ТОВ «Компанія Едвейс» на позачергові загальні збори учасників Товариства, що скликалися з ініціативи виконавчого органу товариства від 26.01.2023, у зв`язку з чим, збори не відбулися. (а.с. 25) Таким чином, питання про звільнення не було вирішено. Відповідно до ч.1\~ст.21 КЗпП України\~трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.36 КЗпП України\~однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору за угодою сторін. Відповідно до ч.1\~ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на визначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижня. Таким чином, на підставі письмової заяви та попередивши власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний трудовий договір за ч.1\~ст.38 КЗпП України, що [PERSON] і було зроблено. Статтями 97,\~99 Цивільного кодексу України\~встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. Загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Аналогічні положення закріпленні у\~ст.30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Відповідно до положень\~ст.ст.36, 38 та ст.ст.\~31,\~32 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю»\~право керівника на звільнення за угодою сторін, за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників Товариства провести загальні збори, на яких розглянути заяву керівника Товариства та створити/призначити новий виконавчий орган. Згідно із\~ст.43 Конституції України\~кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 року №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначив, що визначене\~статтею 43 Конституції України\~право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю (індивідуально-трудова діяльність, фермерство тощо), так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невід`ємним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації. Реалізація права громадянина на працю здійснюється шляхом укладання ним трудового договору і виконання кола обов`язків за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою, яка передбачається структурою і штатним розписом підприємства, установи чи організації. Приписи\~ст. 22 КЗпП України\~та\~ст. 43 Конституції України\~забороняють будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладанні, зміні та припиненні трудового договору. Таким чином, уповноважений на звільнення директора орган\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Едвейс»\~проігнорував повідомлення про звільнення і не розглянув по суті заяву про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього обов`язків. З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення в межах статутної діяльності товариства відповідачами були порушені трудові права позивача, зокрема право бути звільненим із займаної посади за угодою сторін, та право на вільне обрання місця для його реалізації. Відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган про таке звільнення письмово за два тижні. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства та вимагає внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до п.13 ч.2\~ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань»\~в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі, підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи. У ч.1\~ст.25 цього Закону\~визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі. В зазначеній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що у разі\~визнання трудових відносин припиненими\~внаслідок розірвання трудового договору на підставі рішення суду, повноваження генерально директора припиняються, підприємство зобов`язується провести державну реєстрацію змін до Єдиного державного реєстру. Факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. При цьому, відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі про керівника вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою у відповідності до ч.1 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Факт невнесення змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань порушує права позивача, оскільки він позбавлений можливості вільно обирати працю, як це передбачено\~ст. 43 Конституції України. Згідно з ч.1\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Стаття 8 Конвенції захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом. Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру, оскільки саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, №21722/11, § 165). Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб. Згідно\~ст.8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Аналогічний припис закріплений у ч. 1\~ст. 10 ЦПК України. Принцип правової визначеності, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява №21722/11, § 170). Згідно ч.2\~ст.5 ЦПК України\~у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до\~ст.16 ЦПК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. З урахуванням положень ч.1\~ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та усталеної практики Європейського Суду з прав людини, наявність у ЄДР інформації про [PERSON] , як керівника ТОВ, відноситься до її професійної діяльності та охоплюється поняттям «приватне життя». Згідно із ч.ч.1, 5, 6, 7\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1\~ст.76 ЦПК України\~встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З урахуванням обставин встановлених судом на підставі наданих сторонами доказів, оцінивши ці докази у відповідності до вимог\~ст.89 ЦПК України, суд робить висновок про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до\~ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved