Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 12 квітня 2023 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та розірвання шлюбу. З урахуванням уточнених позовних вимог від 22 червня 2023 року, просить суд розірвати шлюб, надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька [PERSON] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі твердій грошовій сумі 2700 грн. щомісячно починаючи з 01 червня 2022 року і до досягнення дитиною трирічного віку, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що 18 грудня 2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує на те, що в останні роки між ними постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства, вони стали зовсім чужими людьми. Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки. Від самого народження дитина проживає разом з позивачем. Через початок повномасштабного вторгнення росії в Україну, позивач з дитиною виїхали на тимчасове перебування до Німеччини. Спору щодо місця проживання дитини разом із позивачем не має. З часу припинення шлюбних стосунків відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки він є фізично здоровий та працездатний. (а.с.1-7). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 квітня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.43). Ухвалою судді від 14 квітня 2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та розірвання шлюбу залишено без руху. (а.с.45-46). 20 квітня 2023 року від позивача надійшло клопотання про долучення доказів, яким було усунуто недоліки передбачені в ухвалі.(а.с.49-54). Ухвалою судді від 20 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та розірвання шлюбу. (а.с.55-56). 22 травня 2023 року від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю. (а.с.58). Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Фактичні обставини встановленні судом Між сторонами було укладено шлюб 18 грудня 2020 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . (а.с.14). Судом встановлено, що відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у сторін [INFO] народилась дитина - [PERSON] . (а.с.15). З матеріалів справи вбачається, що дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. (а.с.34-41). Спільне життя у сторін не склалося, почуття любові та поваги між ними втрачене, сімейно-шлюбні стосунки згідно з доводами, наведеними позивачем, припинені, спільне господарство не ведуть. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 25 СК України визначено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України унормовано, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Аналізуючи правовідносини, що існують між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити про те, що позивачем висловлено чітке рішення про бажання розірвання шлюбу та неможливості подальшого спільного проживання у поданих до суду документах при пред`явленні позову та розгляді справи. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що шлюб не може бути поновлено, а його подальше формальне існування суперечило б правам та інтересам сторін, в тому числі праву на вступ до іншого шлюбу. Щодо позовних вимог, які стосуються стягнення аліментів, суд встановив наступне. Позивач в своїй позовній заяві просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини в розмірі твердої грошової суми 2700 грн. щомісячно починаючи з 01 червня 2022 року і до досягнення дитиною трирічного віку. Частиною 2 ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто основною обов`язковою умовою для надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трирічного віку є існування об`єктивної можливості чоловіка надавати таку допомогу. Ураховуючи, що відповідач у справі є особою працездатного віку, суд вважає, що відповідач є таким, що може надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка виховує малолітню дитину, а також те, що позивач намагалась домовитись з відповідачем про надання грошових коштів, проте відповідач ухилявся від даного зобов`язання, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у твердій грошовій сумі 2700 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 01 червня 2022 року і до досягнення дитиною трьох років, задовольнивши таким чином позовні вимоги в цій частині. Щодо позовної вимоги, яка стосується надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без письмової згоди батька, суд зазначає наступне. Позивач просить надати дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини - [PERSON] , з огляду на те, що відповідач ухиляється від підписання письмової згоди. Відповідно до ст. 54 СК України, усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Вважається, що дії одного з подружжя стосовно життя сім`ї вчинені за згодою другого з подружжя. Відповідно до ст. 72 Постанова КМУ від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання (перебування) дитини служба у справах дітей повинна керуватися найкращими інтересами дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Відповідно до п. 3 ст. 87 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад орган реєстрації відмовляє в декларуванні/реєстрації місця проживання (перебування), знятті із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі, коли: особа не подала або подала не в повному обсязі необхідні документи або відомості. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків та самої дитини. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 7 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в України» декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. У разі якщо місце проживання батьків або інших законних представників дитини зареєстровано/задекларовано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається. Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Відповідно до п. 17 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Відповідно до п. 33 Постанови Кабінету Міністрів від 07.02.2022р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Судом встановлено спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає, дитина фактично проживає разом із матір`ю. В той же час, позивач позбавлена можливості зареєструвати місце проживання дитини за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідач ухиляється від надання письмової згоди на реєстрацію дитини за місцем фактичного проживання в [ADDRESS] . Враховуючи викладене, оскільки невизначеність реєстрації місця проживання дитини зі своєю матір`ю суперечить її інтересам та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, виходячи з пріоритету інтересів дитини, їх найкращого забезпечення, суд вважає, що позовні вимоги про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат,

Outcome: approved