Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачкою [PERSON] , зареєстрований 07 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області. В обґрунтування позову зазначив, що 07 жовтня 2011 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №120. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Порозуміння та повага в їхніх відносинах відсутні. Сумісне господарство не ведуть, тривалий час проживають окремо. Примирення та відновлення шлюбних відносин між ними неможливе, а бажання зберегти сім`ю в них обох немає. Вважає, що подальше сумісне життя і збереження сім`ї суперечить їх інтересам, що є підставою для розірвання шлюбу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 17.04.2023 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Судові витрати просив не стягнути з відповідачки. Відповідач, який належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, в тому числі шляхом направлення судових повісток, СМС-повідомлень та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повторно в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавав. На підставі статті 280 ЦПК України, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.07.2023 року постановлено ухвалити заочне рішення по справі. В зв`язку з неявкою учасників, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив наступне: 07.10.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №120, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №62 від 15.05.2012 (а.с.10). Крім того, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області, актовий запис №41 від 03.06.2019 (а.с.11). Як вбачається з позовної заяви, сторони тривалий час проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейні стосунки не підтримуються, в зв`язку з чим позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим, а відповідач не надав жодних доказів на спростування вказаних відомостей. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням того, що позивач просив залишити витрати по сплаті судового збору за ним, питання розподілу судових витрат не вирішуються.

Outcome: approved