Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зазначивши, що 01 травня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мітсубіші Оутлендер, державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого перебувала [PERSON] , та автомобілем БМВ 520І, державний номерний знак [NUMBER] , належний [PERSON] . Згідно постанови Вінницького міського суду від 16.05.2022 року по справі № 127/8980/22 винуватицею ДТП визнано [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, а Позивач-1 та Позивач-2 [PERSON] , який в момент ДТП перебував на передньому сидінні автомобіля БМВ 520І зазнали тілесних ушкоджень. Про настання страхового випадку було повідомлено Моторно-транспортне страхове бюро України, оскільки Відповідачка не мала полісу ОСЦВ. Дефектною відомістю огляду транспортного засобу від 23.05.2022р. був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем БМВ 5201, державний номерний знак [NUMBER] у результаті ДТП. На підставі даної дефектної відомості проведено оцінку вартості збитків та відновлювального ремонту, та видано наказ №3/7063 від 09.08.2022р., згідно якого встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 72753.27 грн. Дані кошти були перераховані на рахунок [PERSON] 11.08.2022 року. Однак, як вбачається зі звіту №22-227 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 09.06.2022 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля БМВ 520І, державний номерний знак [NUMBER] склала 103923,93 грн. Отже, [PERSON] мають бути понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 31169,76 грн. В результаті вищезгаданої ДТП позивачі були направлені з отриманими травмами до КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», яка знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, буд. 68, де [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 02.05.2022р. по 09.05.2022р. з діагнозами струс головного мозку, забій колінного суглобу, та застарілий перелом передньої стінки лобної пазухи праворуч. А [PERSON] , перебував на стаціонарному лікуванні з 03.05.2022р. по 09.05.2022р. з діагнозом струс мозку та забій нижньої частини спини та тазу. Вважають справедливим та розумним визначити розмір моральної шкоди спричинений позивачам відповідачем внаслідок скоєння ДТП в розмірі 20000 грн., з урахуванням втрати працездатності та віддалених наслідків струсу мозку, які можуть проявлятись протягом року після отриманої травми. Посилаючись на ці обставини, позивачі просили стягнути з відповідача суму збитків завданих внаслідок ДТП у розмірі 31169,76 грн. та по 20000,00 грн. моральної шкоди кожному позивачу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, пояснив, що вони з [PERSON] 01.05.2022 року їхали з провід. В м. Вінниці по вул. Гніванському шосе сталась ДТП, внаслідок чого у нього були ушиби та струс мозку. Відповідачка на місці події казала, що вона не бачила їх автомобіль. Після зіткнення вона ніяк себе не проявляла, щоб вирішити наслідки ДТП в добровільному порядку, оскільки саме вона була за кермом автомобіля який порушив ПДР. Вони ще півтори години чекали, поки приїде її чоловік. Представник позивачів Зільберт О.Є. позовні вимоги також підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідачки [PERSON] позовні вимоги не визнала, подала суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні матеріальної та моральної шкоди. також зазначила, що оскільки автомобіль БМВ, який належав [PERSON] більше не належить останньому то й відповідно не слід відшкодовувати завдані збитки. Також висловила зауваження щодо посилання в кінці Звіту №22-227 від 09.06.2022 року, оскільки вона не змогла перейти за вказаним посиланням. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 01 травня 2022 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Мітсубіші Оутлендер, державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого перебувала [PERSON] , та автомобілем БМВ 520І, державний номерний знак [NUMBER] , належний на той час [PERSON] . Згідно постанови Вінницького міського суду від 16.05.2022 року по справі № 127/8980/22 автомобілі зазнали механічних пошкоджень з матеріальними збитками, винуватицею ДТП визнано [PERSON] , яка в судовому засіданні вину визнала (а.с. 5-6). Дефектною відомістю огляду транспортного засобу від 23.05.2022р. був встановлений перелік пошкоджень отриманих автомобілем БМВ 520І, державний номерний знак [NUMBER] у результаті ДТП. На підставі даної дефектної відомості проведено оцінку вартості збитків та відновлювального ремонту, та видано наказ №3/7063 від 09.08.2022р., згідно якого встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 72753.27 грн. (а.с. 7-8). Дані кошти "МТСБУ" були перераховані на рахунок [PERSON] 11.08.2022 року (а.с. 34). Згідно звіту №22-227 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 09.06.2022р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля БМВ 520І, державний номерний знак [NUMBER] склала 103923,93 грн. (а.с. 9-13) Отже, [PERSON] мають бути понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування. На сьогоднішній день невідшкодованими залишилися 31169,76 грн. В результаті вищезгаданої ДТП позивачі були направлені з отриманими травмами до КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги», де [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 02.05.2022р. по 09.05.2022р. з діагнозами струс головного мозку, забій колінного суглобу, та застарілий перелом передньої стінки лобної пазухи праворуч (а.с. 27-29). А, [PERSON] , перебував на стаціонарному лікуванні з 03.05.2022р. по 09.05.2022р. з діагнозом струс мозку та забій нижньої частини спини та тазу (а.с. 24-26). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт ДТП 01.05.2022 року підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області, яка набрала законної сили 27.05.2022 та є обов`язковою для суду (а.с. 5-6). Згідно звіту №22-227 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 09.06.2022 р. вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого автомобіля БМВ 520І, державний номерний знак [NUMBER] склала 103923,93 грн. (а.с. 9-13). На рахунок [PERSON] "МТСБУ" 11.08.2022 року було перераховано 72753,27 грн., невідшкодованими залишилися 31169,76 грн., які на думку суду й слід стягнути з відповідача. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2ст. 16 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди (умислу або необережності). Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року (справа № 641/2795/16). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У зв`язку із цим, суд наводить у рішенні прецеденту практику Європейського суду з прав людини, що стосуються встановлених у справі правовідносин. В той же час, відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ ст. 1 Першого протоколу до конвенції містить три чітких норми: перша, викладена в першому реченні п.1, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга, що міститься в другому реченні п.1, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя, викладена в п.2, визнає право держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, вони пов`язані між собою. Друга та третя стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном. Отже, їх слід тлумачити у світлі загального принципу, викладеного в першій нормі (див., наприклад, рішення у справах «Ян та інші проти Німеччини» та Холдинг «Совтрансавто» проти України». У своїх висновках Суд неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст.1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (див. рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»). Також, суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див., рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові ст.1 Першого протоколу, включно з другим реченням, яке необхідно розуміти у світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Також, за тією ж прецедентною практикою ЄСПЛ, особа може заявляти про порушення ст.1 Першого протоколу тільки тією мірою, якою оскаржувані рішення стосуються її майна в розумінні цього положення. «Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»). До «легітимних сподівань» Суд, зокрема, відносить існування заборгованості, підтверджене обов`язковими й такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, оскільки це надає особі право розраховувати, що заборгованість буде їй сплачено. «Активи», які можуть виникати, зокрема, на підставі позову про відшкодування шкоди, який виникає з її заподіянням («Прессос Компанія Навієра С.А. та інші проти Бельгії (Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium), заява №17849/91, рішення від 28 жовтня 1995 року. Отже, право [PERSON] на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП становитиме його майно в розумінні ст.1 Першого протоколу до ЄКПЛ. Водночас неналежне виконання чи взагалі невиконання законодавчого положення про право на відшкодування такої шкоди прирівнюється до втручання в його право на мирне володіння майном (рішення у справі «Брумареску проти Румунії»). З урахуванням встановленого, матеріальна шкода позивачу була завдана саме внаслідок порушення Правил дорожнього руху відповідачем, вина якого встановлена судом в адміністративному провадженні, відтак суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення матеріальних збитків є доведеними та такими, що підлягають задоволенню, в зв`язку з чим посилання представника відповідача, які зазначені у відзиві та висловлені в ході судового розгляду судом до уваги не приймаються. З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 311169,76 грн. (різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та завданими збитками). Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуєтся особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивачів й істотних змін способу їх життя. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд враховує обставини справи, а саме: характер та тривалість лікування травм, спричинених позивачам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, в тому числі, пов`язані із отриманими позивачами в результаті ДТП тілесними ушкодженнями (а.с. 24-29), які є суттєвими, принесли біль останнім, змушували позивачів витрачати свій час на відновлення на реабілітацію, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивачів й істотних змін способу їх життя та беручи до уваги неумисну форму вини відповідача. Суд бере до уваги, що шкода позивачам завдана внаслідок необережних дій відповідача. Разом з тим у позасудовому порядку будь-якого відшкодування позивачі не отримали та вимушені були тривалий час чекати на відновлення своїх прав. На підставі вищевикладеного, заявлену позивачами суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо перебільшеною, та оцінює її в розмірі 10000,00 грн. кожному позивачу. На думку суду, така сума відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved