Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

04.05.2017 р. до суду заявлено позов, 13.03.2018 р. подано уточнений позов, у якому представник позивача вказав, що відповідно до підписаної заяви б/н від 19.06.2012 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своїх обов`язків не виконує, станом на 28.02.2017 рік має заборгованість в сумі 81920,69 грн. З огляду на це позивач просить суд стягнути на його користь заборгованість в розмірі 81920,69 грн., з яких 3075,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 70281,32 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4186,99 - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3877,18 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1762 грн. та судові витрати у розмірі 1600 грн. 04.09.2017 р. відповідач [PERSON] подала до суду заперечення до позову, в якому позовні вимоги визнала частково, спростувала факт заборгованості по кредитним коштам (по тілу кредиту) в сумі 3075,20 грн. Вказала, що нею було отримано та погашено кредит в межах пільгового періоду - 1880 грн. та в період із 12.04.2013 р. по 24.05.2013 р., нею було отримано 1856 грн. та сплачено 1539,24 грн., різниця складає 316,76 грн. - яку вона визнає. Суму боргу по тілу кредиту 1219,20 відповідачка не визнає, посилаючись на те, що зазначені кошти вона не отримувала та позивачем не надані підтверджуючі документи на отримання нею кредитних коштів в сумі 3075,20 грн. 15.09.2017 р. представник позивача подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 19.06.2012 р. відповідачка, підписавши анкету-заяву, уклала кредитний договір та отримала кредит в розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зазначили, що відповідачем не доведено відсутність заборгованості, а наданий відповідачем розрахунок заборгованості не може бути прийнятий судом як належний, оскільки відсутні відомості, щодо наявності у відповідача спеціальних фахових знань для здійснення такого розрахунку, тому просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. До письмових пояснень до матеріалів справи було надано виписку з банківського рахунку, яка містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача - баланс станом на дату укладення кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою. 13.03.2018 р. позивачем подано уточнену позовну заяву, в якій представник позивача просив стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.06.2012 р. в розмірі 81920,69 грн., з них: 3075,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 70281,32 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4186,99 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3877,18 грн. - штраф (процентна складова) , а також понесені позивачем судові витрати у сумі 1762,00 грн. 05.04.2018 р. відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги не визнає та заперечує, просить у задоволенні позовних вимог відмовити, однак у заяві відповідач вказала, що суми в розрахунках позивача не відповідають фактичним сумам і тому судом не можуть бути прийняті до уваги. За пільговий період (із 14.02.2013 р. по 10.04..2013 р.), нею було отримано 1770 грн., сплачено комісії - 90 грн., всього - 1860 грн., повернуто кредитних коштів, разом із сплатою комісії 1870 грн., різниця переплати складає 10 грн., однак вони по розрахунку не відображені, що підтверджує невідповідність поданого позивачем фактичного розрахунку. Після закінчення пільгового періоду нею отримувалися 12.04.2013 р. 1900 грн. (а враховуючи передплату відповідачем 10 грн., то 1890 грн.) за розрахунком позивача, станом на 24.05.2013 р. на поточну заборгованість за кредитом нараховувалися проценти 68 грн. 58 коп. За період із 12.04.2013 р. по 24.05.2013 р. пройшло 42 дні, а тому при розрахунку визначено проценти за один день - (30%:360 (за умовами договору) =0,08% в день), проценти за 42 дні - (42?0.08=3,36%?1890 грн.=63,50 грн.). Таким чином, визначення позивачем процентів на поточну заборгованість також не відповідає фактичним розрахункам. В заяві також зазначила, що останнє зняття коштів нею було проведено 31.01.2014 р., а позивач звернувся до суду 25.04.2017 р., тому ним був пропущений строк позовної давності, як на складення заборгованості по тілу кредиту, так і по відсоткам за користування кредитом, так і на заборгованість по пені та комісії та штраф. Просила суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні не визнаних позовних вимог. 05.07.2018 р. представник позивача подав до суду відповідь на заяву, в якій зазначив, що 19.06.2012 р. відповідачка, підписавши анкету-заяву, уклала кредитний договір та отримала кредит в розмірі 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Пояснили, що відповідачкою була підписана анкета-заява, вона була ознайомлена з «Довідкою про умови кредитування» з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5 % (30%) на рік, вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. В свої заяві щодо строків позовної давності зазначено, що відповідачем дійсно були вчинені дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед Банком. Так, згідно виписки Клієнт неодноразово здійснював погашення заборгованості, останнє з яких було внесено 12.07.2014 р., підтвердженням є виписка з рахунку. Посилаючись на п. 1.1.7.31 Умов договору, строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років. На підставі вищенаведеного, просили суд задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. 01.08.2018 р. представником позивача було надано до суду відповідь на заяву, в якій викладено вищезазначену інформацію, в якій просили суд задовольнити уточнені позовні вимоги у повному обсязі. 14.12.2020 р., 23.03.2021 р., 14.09.2021 р. представник позивача подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 19.06.2012 р., в розмірі 14726,48 грн. (3075,20 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 3075,20 грн. - простроченим тілом кредиту; 7233,94 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, 4417,34 грн. - заборгованість по пені), а також понесені позивачем судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглянути без нього на підставі наявних в матеріалах справи доказів, заявив про ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача. Представник відповідача - адвокат Човганюк А.М. в судове засідання не з`явилася, письмово просила суд розглянути справу за її відсутності та у відсутність відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечила. Доведено, що 19.06.2012 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н на суму 3100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, позичальник взявся повністю та своєчасно повертати позичені кошти та відсотки за користування ними, однак своїх зобов`язань не виконує і станом на 28.02.2017 р. її борг становить 3075,20 грн. - заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до частин 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку - ПАТ КБ «Приват Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У анкеті-заяві позичальника від 19.06.2012 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення пені за порушення зобов`язання, зокрема, її розміру. Позивач, обґрунтовуючи вимоги, посилався на Витяг з «Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна 30 днів пільгового періоду»» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як на невід`ємні частини договору. Цими витягами визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. Однак, позивач не надав підтверджень, що саме з цими витягами ознайомилася відповідач, зрозуміла зазначені у них умови і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету, а також підтверджень того, що ці витяги на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, на які зараз посилається позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів). Роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може. Інформація, поміщена на сайті, може довільно змінюватись позивачем і повністю залежить від його волі. Зокрема, позивач міг вносити і вносив зміни в умови та правила споживчого кредитування і тепер неможливо встановити, які саме умови і правила діяли, коли сторони укладали договір. Зазначену правову позицію містить постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). У цьому випадку неможливо застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приват Банк» в періоді з часу виникнення спірних правовідносин (19.06.2012 р.) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04.05.2017 р.), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці умови та правила банківських послуг і за відсутності у анкеті-заяві умов про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, слід вважати, що домовленість щодо процентів, їх розміру і порядку нарахування, домовленість щодо пені, її розміру і порядку нарахування, між сторонами не досягнута. Надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма і існування домовленостей щодо пені і відсотків не доводять. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приват Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору також щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у цьому випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Зазначену правову позицію містить постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Таким чином, з відповідача не можуть бути стягнуті проценти за користування кредитними коштами та пеня і у вимозі про їх стягнення слід відмовити. Щодо суми фактично отриманих та використаних позичальником коштів слід зазначити таке. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 28.02.2017 р. позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 3075,20 грн. Виходячи з того, що відповідач фактично отримала та використовувала надані їй Банком на кредитну картку кошти, які були предметом укладеного між сторонами договору, однак їх не повернула, суд вважає, що з відповідача слід стягнути заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 3075,20 грн. Позивач надав необхідні докази щодо отримання відповідачем зазначених коштів, зокрема, виписку з карткового рахунку, відповідач ці докази не спростувала. Обгронтування відповідача свого твердження про пропущення позивачем строку позовної давності, суд відхиляє, тому що останній платіж за кредитним договором на погашення кредиту був здійсненний відповідачем 12.07.2014 р., а представник ПАТ «Приват Банк» звернувся до суду 04.05.2017 р., тобто у межах строку позовної давності. Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову. Висновки суду підтверджуються такими доказами: - розрахунком заборгованості за договором б/н від 19.06.2012 р. станом на 28.02.2017 р., відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту [PERSON] складає 3075,20 грн. (а.с.4-5 т.1); - копією анкети - заявки про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приват Банк», відповідно до якої [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» уклали кредитний договір, в якому вказано - «Зарплатний пакет» (а.с.6, 246 т.1); - копією кредитного договору б/н від 19.06.2012 р., відповідно до якого [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали картковий кредитний договір (а.с.8-31 т.1); - випискою ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 19.06.2012 р. по 12.02.2020 р., з якого вбачається, що останній платіж на погашення кредиту [PERSON] здійснила 12.07.2014 р. (а.с.233-240 т.1). Отже, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3075,20 грн. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, - якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 320 грн.

Outcome: partial