Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 20.05.1995 року вона постійно зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . У вказаній квартирі на дату звернення до суду зареєстровані її колишній чоловік - відповідач [PERSON] , шлюб з яким розірвано 12.07.2007 року, та син - [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, відповідач з червня 2019 року у квартирі не проживає, не з`являється, квартирою не цікавиться, фінансової та матеріальної участі в ремонті та сплаті комунальних послуг не приймає, в зв`язку із чим всі витрати вона несе самостійно. Будь-яких перешкод відповідачу у проживанні не здійснюється, його особисті речі та документи у квартирі відсутні. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що відповідач в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстраційного обліку, позивач просить задовольнити її вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування спірною квартирою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 26.03.2023 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення. Відповідачем в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнано. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, відповідно до ордеру на житлове приміщення № 13191 серії Б від 20.12.1985 року, родина [PERSON] у складі [PERSON] , [PERSON] , та відповідача [PERSON] отримали у користування квартиру [ADDRESS] . Згідно витягів з Реєстру територіальної громади м.Києва, у спірній квартирі зареєстровано три особи: позивач, відповідач та син сторін [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з актів, складених ЖЕД-305 31.01.2022 року, 19.07.2022 року, 01.05.2023 року, відповідач у спірній квартирі не проживає. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частина 1 ст.16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно із п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, аналізуючи наявні докази в світлі наведених правових норм, з урахуванням визнання відповідачем позову, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , оскільки під час судового розгляду встановлено факт не проживання відповідача у спірній квартирі з 2019 року без поважних причин. Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 50 % сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved