Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся в суд із заявою про встановлення юридичного факту проживання дитини з батьком, самостійного виховання та утримання сина батьком. На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 29 квітня 2006 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб. Від даного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В грудні місяці 2019 року, [PERSON] разом із дочкою [PERSON] , поїхала до АР Крим до родичів, після чого перестала виходити на зв`язок та додому не повернулися. Тому, починаючи із того часу, він самостійно зайнявся вихованням та утриманням неповнолітнього сина [PERSON] , та створив всі необхідні умови для повноцінного розвитку сина. Починаючи з 16 травня 2023 року, він був призваний на військову службу по мобілізації. Після призову на військову службу, його син [PERSON] вимушено проживає із своєю бабою [PERSON] , [INFO] , яка в силу похилого віку і проблем зі здоров`ям, не може належним чином займатися вихованням онука. Тому, з метою захисту інтересів сина та можливості в подальшому здійснювати його виховання, він був змушений звернутися до суду із вказаною заявою. У судовому засіданні представник заявника - адвокат Бідюк Т.В. вимоги заяви підтримала та просила суд її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подала заяву про розгляд справи без її участі, заперечень щодо задоволення заяви не має. Представник заінтересованої особи - Служби у справах дітей Дубровицької міської ради у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника. У заяві також зазначено, що батьком створено належні умови для виховання та розвитку сина. Заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення з таких підстав. Встановлено, що 29 квітня 2006 року між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] , був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12). Від даного шлюбу у них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В судовому засіданні було встановлено, що в грудні місяці 2019 року, [PERSON] разом із дочкою [PERSON] , поїхала до АР Крим до родичів, після чого перестала виходити на зв`язок та додому не повернулися. На даний час відомо, що [PERSON] разом із дочкою [PERSON] мешкають у Федеративній Республіці Німеччина. Згідно довідки №2/568 від 10 травня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради вбачається, що [PERSON] [INFO] , знаходиться на утриманні свого батька [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно довідки №2/569 від 10 травня 2023 року, виданої виконавчим комітетом Дубровицької міської ради вбачається, що [PERSON] [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: син - [PERSON] , [INFO] ; дочка - [PERSON] , [INFO] (зареєстрована, але не проживає); дружина - [PERSON] [INFO] (зареєстрована, але не проживає) (а.с.18). Як вбачається із акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10 травня 2023 року, [PERSON] проживає разом із сином [PERSON] в [ADDRESS] . Сина виховує самостійно. [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] , починаючи із 2019 року на території с. Берестя не проживає та участі у вихованні сина не приймає (а.с.14). Згідно характеристики, виданої на ім`я [PERSON] вбачається, що батько [PERSON] активно займається вихованням сина, стежить за його успішністю та цікавиться його життям в школі. [PERSON] відвідує батьківські збори, відгукується на запити, бере участь в позакласному житті учнівського колективу. Мати [PERSON] , виїхала за кордон. Після виїзду деякий час цікавилася успіхами сина, але згодом перестала. На зв`язок із вчителями не виходить, у вихованні сина участі не бере. Спілкується із сином через телефонні розмови та переписку у додатку "Viber", яка носить несистематичний характер. Дитина тяжко пережила від`їзд матері. Відсутність батька може негативно вплинути на психологічний стан [PERSON] (а.с.16). Як було встановлено судом, починаючи із 16 травня 2023 року, заявник [PERSON] перебуває на військовій службі по мобілізації, що підтверджується довідкою №2284, виданою 26 травня 2023 року (а.с.10). Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 03 липня 2023 року, [PERSON] більше трьох років самостійно займався вихованням сина [PERSON] . Весь цей час, мати дитини [PERSON] утриманням сина не займається, не бере участі у його вихованні, не приїжджає. [PERSON] забезпечує сина всім необхідним. Після призову батька на військову службу, [PERSON] став замкнутим, часто плаче і звинувачує себе в тому, що він нікому не потрібен. На даний час, [PERSON] залишився без батьківського піклування (а.с.40). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що вона є бабою [PERSON] . На даний час, у зв`язку із призовом батька [PERSON] на військову службу, вона займається доглядом та вихованням онука. Однак, в силу похилого віку та стану здоров`я, вона не має змоги забезпечити дитині повноційнний догляд. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 Цивільного процесуального кодексу України, наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами 1 та 2 статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року визначено питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини та затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини. Згідно пункту 3 вищевказаного Порядку органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява №2091/13) у справі "М. С. проти України" стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, судом встановлено та не заперечувалось заінтересованами особами те, що малолітній [PERSON] перебуває на вихованні та утриманні свого батька [PERSON] , який створив всі умови для проживання дитини, здійснює догляд та піклується про його стан здоров`я, забезпечує харчування, одяг, освіту, лікування, та дозвілля. З огляду на встановлене суд вбачає, що заявник правомірно та обґрунтовано ставить вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення і такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому відповідно до статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, дані вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved