Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Гребенюк О. С. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 09 липня 2020 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі, що також підтверджується копією Паспорту споживчого кредиту. На підставі укладеного договору [PERSON] було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримала кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15 000,00 гривень. Таким чином, Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та відсотків внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. У зв`язку з порушення зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 19 квітня 2022 року має заборгованість в розмірі 17 437,23 гривень, яка складається з: 15 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 12096,72 гривні - заборгованість за поточним тілом кредиту та 2 903,28 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 642,50 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками: 1 794,73 гривень - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути зі [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 17 437,23 гривень за кредитним договором №б/н від 09 липня 2020 року та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 липня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 22 серпня 2022 року від представника відповідача адвоката Решетника О. Л. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, представник відповідача зазначає, що заборгованість за кредитним договором, який укладений 09 липня 2020 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] , виникла не з вини відповідача. 20 жовтня 2021 року невідомі особи шахрайським шляхом, представившись працівниками АТ КБ «Приватбанк», під приводом блокування карткового рахунку заволоділи кредитними коштами відповідача та оформили послугу «оплата частинами». [PERSON] відразу повідомила про це працівників банку, а 21 жовтня 2021 року звернулась до поліції, на підставі чого наразі здійснюється досудове розслідування у відповідному кримінальному провадженні. Аналізуючи норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, та судову практику Верховного Суду в подібних справах, представник відповідача зазначає, що лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. На думку представника відповідача, позивачем не доведено, що [PERSON] сприяла шахраям отримати доступ до її кредитного рахунку. Шахрайські дії відносно [PERSON] були здійснені з використанням номерів телефону АТ КБ «Приватбанк». Невідомі особи, які зателефонували [PERSON] , представились працівниками банку та повідомили про блокування карткового рахунку та про необхідність відповісти на телефонний дзвінок оператора, який мав розблокувати рахунок. В подальшому дійсно прослідував дзвінок банку з пропозицією натиснути цифру 1 для розблокування карти, що і зробила відповідач. Після трьох хвилин очікування [PERSON] завершила розмову, однак їй знов зателефонували з номера [NUMBER] та повідомили про необхідність залишатись на лінії, бо оператор буде знову дзвонити і потрібно виконати всі вказівки оператора. Тоді відповідачу знову надійшов телефонний дзвінок. [PERSON] виконала вказівку оператора, натиснувши цифру 1. Після цього відповідачу почали приходити повідомлення про переведення коштів і вона негайно зателефонувала на гарячу лінію банку з повідомленням про шахрайські дії відносно неї. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 08 вересня 2022 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 19 вересня 2022 року до суду від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив. На спростування аргументів відзиву, представник позивача зазначає, що спірні транзакції від 20 жовтня 2021 року можливо було здійснити лише з використанням фінансового телефону відповідача та іншої особистої інформації (інформації про платіжну карту). Наразі за результатами проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні винних осіб не встановлено, а тому аргументи відповідача про вчинення відносно неї шахрайства не заслуговують на увагу. Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява представника позивача [PERSON] про розгляд справи без її участі. Представник відповідача адвокат Решетник О. Л. у судове засідання не з`явився, заявою від 10 травня 2023 року просить розгляд справи здійснювати без його участі, позов заперечує та просить в його задоволенні відмовити (а. с. 145). Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 09 липня 2020 року [PERSON] підписала Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». У вказаній заяві зазначається, що [PERSON] , діючи на підставі власного волевиявлення, згідно зі ст. 634 Цивільного кодексу України, підписанням цієї заяви приєднується до розділу «Загальні положення», підрозділів «Кредитні картки», «Поточні рахунки», «Використання картки», «Віддалені канали обслуговування», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», «Миттєва розстрочка. Кредит готівкою» Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою: privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати (а. с. 12). Крім того, [PERSON] 09 липня 2020 року підписала паспорт споживчого кредиту, де зазначені всі умови кредитування, в тому числі, розмір процентної ставки, орієнтовна вартість кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови (а. с. 20-22). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надає виписку за договором №б/н на ім`я [PERSON] (а. с. 8-9). Дослідивши вказану виписку, суд встановив, що спірна заборгованість за кредитним договором утворилась внаслідок переказу 20 жовтня 2021 року з кредитної карти [PERSON] коштів в загальній сумі 15 018,88 гривень, а також внаслідок оформлення купівлі товару за послугою «Оплата частинами». Заперечуючи позовні вимоги, відповідач вказує, що саме ці транзакції від 20 жовтня 2021 року нею не ініційовані, використання цих кредитних коштів відбулось без її волевиявлення та внаслідок неправомірних дій невідомих осіб, які її ошукали. З метою з`ясування обставин здійснення транзакцій 20 жовтня 2021 року з кредитної картки відповідача Службою безпеки АТ КБ «Приватбанк» було здійснено перевірку щодо дій стосовно клієнтки [PERSON] 13 липня 2023 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача, сформовані на підставі вищевказаної перевірки Служби безпеки АТ КБ «Приватбанк». Перевіркою встановлено, що 20 жовтня 2021 року о 13:23 год. та 21 жовтня 2021 року о 10:47 год. [PERSON] зверталась на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» 3700. Згідно з аудіо-записами цих телефонних розмов [PERSON] пояснювала, що 20 жовтня 2021 року на її номер телефону надійшов дзвінок з номеру [NUMBER] від особи, яка представилась працівником банку та проінформувала, що стався збій системи, у зв`язку з чим необхідно пройти процедуру активації її карт. В подальшому, на телефон [PERSON] надійшов іvr-дзвінок з банку з підтвердженням операції (необхідно натиснути цифру 1), яку клієнтка підтвердила. Крім того, [PERSON] повідомила, що в ході розмови з шахраєм вона озвучила лише свою дату народження, іншої інформації вона не розголошувала. Відповідно до даних ПК банку частина коштів (13 519,08 гривень) з картки [PERSON] № [NUMBER] 20 жовтня 2021 року в проміжок часу з 12:30 по 12:18 шляхом ручного вводу номеру картки , введенням cvv-коду та з підтвердженням пароля 3D Secure були списані через платіжну систему Ідея Банку на невстановлений рахунок. Інша частина коштів в сумі 1499,80 гривень о 12:37 годині списана як перший внесок за купівлю товару (смартфон Xiaomi Redmi Note 10S 6/128 GB в кількості 2 шт, загальною вартістю 14 998 гривень) за послугою «Оплата частинами» на сайті Comfy. Аналіз хронології подій, які передували вищевказаним транзакціям: 1)20 жовтня 2021 року о 12:02 зафіксовано зміну пароля входу в аккаунт Приват24 [PERSON] з нетипової для відповідача ІР адреси (м. Харків); Згідно відомостей ПК Банку при зміні паролю використовувались дані по карті клієнтки № [NUMBER] , тобто зловмисники володіли інформацією про ПІН-код картки. 2)20 жовтня 2021 року о 12:02 годині зафіксовано вхід в аккаунт Приват24 [PERSON] з нетипової для відповідача ІР адреси (м. Харків); 3)20 жовтня 2021 року о 12:04 годині зафіксовано зміну логіну входу в облікові дані Приват24 [PERSON] , змінено логін з [NUMBER] на логін [NUMBER] ; о 12:06 годині здійснено вхід в аккаунт Приват24 [PERSON] під новим логіном. Також суд ураховує, що кредитний ліміт відповідачу [PERSON] на картковому рахунку ( картка № [NUMBER] ) вперше встановлено 20 жовтня 2021 року, тобто в день проведення операцій, внаслідок яких утворилась спірна заборгованість. Випискою за договором за період з 09 липня 2020 року по 21 квітня 2022 року підтверджується, що до 20 жовтня 2021 року [PERSON] заборгованості на цьому рахунку не мала (а. с. 8-9). Суд бере до уваги, що [PERSON] належним чином повідомила представника АТ КБ «Приватбанк» про несанкціоновані нею операції з переказу коштів, детально розповіла про вчинення невідомими особами шахрайських дій відносно неї. Крім того, [PERSON] звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з письмовою заявою про відновлення залишку власних коштів на рахунку станом на момент до вчинення несанкціонованих операцій 20 жовтня 2021 року та анулювання незаконного оформлення послуги «Оплата частинами», списання незаконно нарахованої заборгованості (а. с. 58). Проте, як вбачається з матеріалів справи, подані відповідачем усні та письмове звернення за фактом несанкціонованого списання з її рахунку коштів, банком залишилося без задоволення, а результати службового розслідування з цього приводу, яке банк зобов`язаний був провести, залишилися їй невідомими. Чи проводилось будь-яке розслідування чи перевірка Службою безпеки АТ КБ «Приватбанк» за зверненням відповідача відразу після подій, які відбулись 20 жовтня 2021 року, суду невідомо. Позивачем таких відомостей суду не надано. Досліджені судом додаткові пояснення представника позивача подані суду 13 липня 2023 року, а їх зміст свідчить що перевірка обставин проведення спірних транзакцій від 20 жовтня 2021 року здійснена Службою безпеки банку лише у зв`язку з розглядом цієї справи. В подальшому, 21 жовтня 2021 року [PERSON] також звернулася із заявою до Луцького РУП ГУНП у Волинській області про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку з чим, за вказаним фактом відкрито кримінальне провадження №12021035580002298 від 22 жовтня 2019 року, у якому до цього часу проводиться досудове розслідування. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, дослідженого у судовому засіданні, будь - яких слідчих дій, окрім отримання ухвал слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, у кримінальному провадженні не проведено. Жодної інформації на встановлення істини у справі правоохоронними органами не здобуто. Суд ураховує, що перша спірна транзакція про переведення коштів з рахунку відповідача відбулась 20 жовтня 2021 року о 12:13 год, а вже о 13:23 год. того ж дня [PERSON] звернулась на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» з повідомленням про шахрайські дії невідомих осіб відносно неї. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про можливість банку блокування таких операцій з метою проведення відповідної перевірки Службою безпеки банку, за результатами якої у банку була можливість встановити чи дійсно відповідач санкціонувала такі транзакції та запобігти утворенню спірної заборгованості. Статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що держатель електронного платіжного засобу - фізична особа, яка на законних підставах використовує електронний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного електронного платіжного засобу. Електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ. Переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією і тією ж особою. Помилковий переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини банку або іншого суб`єкта переказу відбувається її списання з рахунку неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому цієї суми у готівковій формі. Неналежний переказ - рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжна система - платіжна організація, учасники платіжної системи та сукупність відносин, що виникають між ними при проведенні переказу коштів. Проведення переказу коштів є обов`язковою функцією, що має виконувати платіжна система. Платник - особа, з рахунка якої ініціюється переказ коштів або яка ініціює переказ шляхом подання/формування документа на переказ готівки разом із відповідною сумою коштів. Неналежний платник - особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів. Отримувач - особа, на рахунок якої зараховується сума переказу або яка отримує суму переказу у готівковій формі. Неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі. Згідно з пунктом 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач платіжної системи зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Згідно з пунктом 2 розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі -Положення № 705), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Емітент під час видачі електронного платіжного засобу за наявності можливості змінити ПІН користувачем зобов`язаний проінформувати користувача про це право та запропонувати змінити ПІН. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Відповідно до пункту 3 розділу VI Положення № 705 банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором: 1) повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; 2) забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем; 3) реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством України для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банку; 4) банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій. Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення № 705 користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів (пункт 6 розділу VI Положення № 705). Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення № 705 користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Пунктами 7, 8, 9 Розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ від 05 листопада 2014 року № 705, передбачено, що емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Такі висновки суду відповідають усталеній судовій практиці в подібних правовідносинах, для прикладу постанова Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 751/6050/18. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Здійснивши системний аналіз правових норм, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено вчинення [PERSON] дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 20 жовтня 2021 року, що стало підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному, зокрема у постановах від 17 липня 2019 року у справі № 571/841/16-ц (провадження № 61-25606св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 311/634/18-ц (провадження № 61-1837св19), від 16 грудня 2020 року у справі № 214/2867/18 (провадження № 61-22931св19), від 27 січня 2021 року у справі № 210/1242/18 (провадження № 61-1556св20). Суд ураховує, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволення позову в повному обсязі. У зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, на підставі ч.1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Outcome: dismissed