Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У квітні 2023 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому вказував, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Батько останніх - [PERSON] [INFO] помер. Вироком Вознесенського міськрайонного суду від 20 грудня 2020 року у справі №473/1758/19 [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України [PERSON] була звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням тривалістю у 2 роки. Проте ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 21 вересня 2020 року у справі №473/1758/19 [PERSON] скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, засуджену направлено до місця відбування покарання. Рішеннями виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 30 жовтня 2020 року за №№468, 469, 470 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 13 листопада 2020 року за №508 неповнолітніх влаштовано до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] . 12 жовтня 2022 року [PERSON] звільнилася з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання та 06 січня 2023 року звернулася до Служби у справах дітей Вознесенської міської ради з приводу повернення дітей у родину. У зв`язку з цим комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради [PERSON] роз`яснено необхідність створення нею належних умов проживання та виховання дітей, необхідність отримання останньою заробітку чи іншого доходу. 18 січня 2023 року проведено комісійне обстеження та складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] . Під час обстеження встановлено, що відповідачка перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, останньою не створено належних житлово-побутових умов для повернення їй дітей (будинок потребує ремонту, електропроводка перебуває в аварійному стані, відсутні необхідні меблі для дітей, а також запаси продуктів харчування). Відповідачці наголошено на необхідності усунення вказаних недоліків, надано рекомендації щодо працевлаштування, приведення житлового приміщення в належний стан, придбання необхідних для дітей меблів. 26 січня 2023 року проведено комісійну перевірку виконання відповідачкою встановлених вимог для повернення дітей, під час якої встановлено, що на території домоволодіння знаходиться невідомий чоловік з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відповідачка вимоги щодо створення для дітей належних житлово-побутових умов не виконала. З метою вирішення питання щодо повернення дітей у родину [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради. 09 лютого 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради прийнято рішення охопити [PERSON] соціальними послугами з метою виведення зі складних життєвих обставин та повернення дітей в родину. 28 лютого 2023 року проведено комісійну перевірку виконання відповідачкою встановлених вимог для повернення дітей, під час якої встановлено, що на території домоволодіння знаходяться троє невідомих чоловіків з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відповідачка вимоги щодо створення для дітей належних житлово-побутових умов належним чином не виконала (продукти харчування та меблі для дітей в мінімальній кількості, в будинку відносно чисто, проте житло потребує ремонту). Оскільки відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей, а тому, з метою найкращого врахування та забезпечення інтересів останніх, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , передати їх опікунському органу для подальшого влаштування, а також стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей у розмірі частини всіх видів її заробітку - до їх повноліття. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, судом належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомила. Представниця третьої особи без самостійних вимог - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, вказуючи на наявність передбачених законом підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представники позивача не заперечували проти такого порядку вирішення спору. Заслухавши пояснення представників позивача [PERSON] , [PERSON] , представниці третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , думку неповнолітньої [PERSON] , малолітніх [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 11, 12). Батько останніх - [PERSON] [INFO] помер (а.с. 9, 10, 11, 12). Вироком Вознесенського міськрайонного суду від 20 грудня 2020 року у справі №473/1758/19 [PERSON] була визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та їй призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України [PERSON] була звільнена від відбування призначеного покарання з випробуванням тривалістю у 2 роки. Проте ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 21 вересня 2020 року у справі №473/1758/19 засудженій [PERSON] скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, засуджену направлено до місця відбування покарання (а.с. 17-18). Рішеннями виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 30 жовтня 2020 року за №№468, 469, 470 [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надано статус дітей, позбавлених батьківського піклування (а.с. 13, 14, 15). Рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 13 листопада 2020 року за №508 дітей влаштовано до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). 12 жовтня 2022 року [PERSON] звільнилася з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання та 06 січня 2023 року звернулася до Служби у справах дітей Вознесенської міської ради з приводу повернення дітей у родину (а.с. 8, 19). У зв`язку з цим комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради [PERSON] роз`яснено необхідність створення нею належних умов проживання та виховання дітей, необхідність отримання останньою заробітку чи іншого доходу. 18 січня 2023 року проведено комісійне обстеження та складено акт обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] . Під час обстеження встановлено, що відповідачка перебуває з ознаками алкогольного сп`яніння, останньою не створено належних житлово-побутових умов для повернення їй дітей (будинок потребує ремонту, електропроводка перебуває в аварійному стані, відсутні необхідні меблі для дітей, а також запаси продуктів харчування). Відповідачці наголошено на необхідності усунення вказаних недоліків, надано рекомендації щодо працевлаштування, приведення житлового приміщення в належний стан, придбання необхідних для дітей меблів (а.с. 25). 26 січня 2023 року проведено комісійну перевірку виконання відповідачкою встановлених вимог для повернення дітей, під час якої встановлено, що на території домоволодіння знаходиться невідомий чоловік з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відповідачка вимоги щодо створення для дітей належних житлово-побутових умов не виконала. З метою вирішення питання щодо повернення дітей у родину [PERSON] була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради (а.с. 26). 09 лютого 2023 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вознесенської міської ради прийнято рішення охопити [PERSON] соціальними послугами з метою виведення зі складних життєвих обставин та повернення дітей в родину (а.с. 27). 28 лютого 2023 року проведено комісійну перевірку виконання відповідачкою встановлених вимог для повернення дітей, під час якої встановлено, що на території домоволодіння знаходяться троє невідомих чоловіків з явними ознаками алкогольного сп`яніння, відповідачка вимоги щодо створення для дітей належних житлово-побутових умов належним чином не виконала (продукти харчування та меблі для дітей в мінімальній кількості, в будинку відносно чисто, проте житло потребує ремонту) (а.с. 28). Також судом встановлено, що [PERSON] за місцем мешкання характеризується посередньо, проте на час розгляду справи в провадженні Доманівського районного суду Миколаївської області знаходилося кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України (а.с. 29, 32). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не піклується про дітей (належним чином не цікавиться їх життям, станом здоров`я, вихованням, навчанням), не створила для них належних житлово-побутових умов, не утримує їх матеріально. Відповідачка, будучи декілька разів особисто повідомленою судом про час та місце розгляду справи, зобов`язавшись з`явитися до суду з метою захисту наданих їй законом батьківських прав від висунутих звинувачень, в судове засідання жодного разу не з`явилася, що свідчить про її байдуже ставлення до дітей. В судовому засіданні суд з урахуванням положень ч. 2 ст. 171 СК України заслухав думку дітей, які пояснили наступне: - неповнолітня [PERSON] вбачала підстави для позбавлення її матері батьківських прав, вказуючи на те, що відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та байдуже відноситься до неї. Повертатися до своєї матері [PERSON] не бажає. Також вказувала, що після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] лише декілька разів телефонувала їй та відвідувала її. Востаннє це було близько трьох - чотирьох місяців тому, тоді відповідачка під час відвідин цікавилася справами, навчанням доньки, привезла дітям гостинці (фрукти). Під час контактів з донькою відповідачка часто перебувала в стані алкогольного сп`яніння, жодного разу не давала кишенькових грошей, не придбавала для дітей одягу, взуття, інших речей; - малолітній [PERSON] вбачав підстави для позбавлення його матері батьківських прав, вказуючи на те, що відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків. Повертатися до своєї матері [PERSON] не бажає. Також вказував, що після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] лише декілька разів телефонувала йому та відвідувала його. Востаннє телефонна розмова відбулася після дня народження [PERSON] , відвідини - у 2022 році. Під час останніх відвідин відповідачка привезла дітям гостинці (фрукти). Відповідачка жодного разу не давала кишенькових грошей, не придбавала для дітей одягу, взуття, інших речей; - малолітній [PERSON] вбачав підстави для позбавлення його матері батьківських прав, вказуючи на те, що відповідачка тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків. Повертатися до своєї матері [PERSON] не бажає. Також вказував, що після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] лише один раз телефонувала йому та відвідувала його. Відповідачка жодного разу не давала кишенькових грошей, не придбавала для дітей одягу, взуття, інших речей. В матеріалах справи відсутні докази, що б вказували на поважність причин невиконання відповідачкою батьківських обов`язків в минулому та докази, що свідчать про її свідоме бажання виконувати ці обов`язки в майбутньому. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3, 5 ст. 150, ч. 3 ст. 155, ст. 180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, забезпечити здобуття нею загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що є найважливішими обов`язками матері і батька, а також повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» (аналогічно положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року) передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч. 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ч. 1 ст. 9 Конвенції). В рішеннях Європейського Суду з прав людини у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року та у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року висловлено наступне: «Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним». Фактичне розірвання сімейних зв`язків, що означає позбавлення дитини її коріння, може бути виправдане лише за виняткових обставин, має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. Сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа «Савіни проти України», рішення від 18 грудня 2008 року). Тому, ретельно зваживши доводи, надані докази, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги думку дітей та письмовий висновок Органу опіки та піклування виконкому Вознесенської міської ради від 03 квітня 2023 року, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її дітей, оскільки це буде відповідати інтересам останніх. Відповідно до вимог ч.ч. 4-5 ст. 167 СК України в разі ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини, мають за їхньою заявою баба, дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. За встановленого, неповнолітню [PERSON] , малолітніх [PERSON] , [PERSON] слід передати на опікування органу опіки та піклування. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Ч.ч. 1, 3 ст. 181, ч. 1 ст. 183 СК України передбачають, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я та матеріальне становище дітей, відсутність в матеріалах справи доказів щодо особи відповідачки, що б вказували на те, що остання не має можливості матеріально утримувати дітей або вплинули на розмір аліментів, суд прийшов до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у звичайному розмірі - 1/2 частини її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дітьми повноліття. При цьому, згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 2 147,20 грн. (1 073,60 грн. за вимогу про позбавлення батьківських прав + 1 073,60 грн. за вимогу про стягнення аліментів).

Outcome: approved