Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

03 травня 2023 року від АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника Дашко Володимира Миколайовича до суду надійшла позовна заява, направлена поштою 29 квітня 2023 року, до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 22 квітня 2010 року у розмірі 30305,21 грн., станом на 16 квітня 2023 року, яка складається з наступного: 24790,77 грн. заборгованість за тілом кредиту; 5514,44 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також просить стягнути судові витрати у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 22 квітня 2010 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 16 квітня 2023 року, має заборгованість у сумі 30305,21 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 24790,77 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 5514,44 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитом 0,00 грн. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Роз`яснено відповідачу право на подання відзиву на позовну заяву, також роз`яснено сторонам право на подання відповіді на відзив та заперечення. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання призначені на 09 червня 2023 року та 12 липня 2023 року не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся шляхом направлення кореспонденції за адресою його останнього місця проживання, у встановленому законом порядку, згідно зі ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином; клопотань про перенесення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності не надходило. Відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Умови проведення заочного розгляду справи визначені ст. 280 ЦПК України, де передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В даному випадку наявна вся сукупність умов для проведення заочного розгляду справи, а тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до анкети-заяви від 22 квітня 2010 року [PERSON] отримав кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником останнього є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у вигляді відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці. Кредитний ліміт встановлений у сумі до 2000 гривень. 23 квітня 2010 року [PERSON] підписав також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50OTC003074469, ІПП 2898521737, [PERSON] в якій містяться умови договору, зокрема і щодо відсотків, а саме базова процентна ставка: 2,5 проценти в місяць на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом. Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 квітня 2010 року та довідка про умови кредитування від 23 квітня 2010 року, підписані представником позивача та відповідачем [PERSON] є належним доказом того, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо вище зазначених умов. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача у анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. Відповідно до підписаного кредитного договору № б/н від 22 квітня 2010 року [PERSON] було надано наступні кредитні картки: номер картки [NUMBER] , дата відкриття 23.04.2010 року терміном дії 12/12; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 30.03.2011 року терміном дії 09/14; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 24.10.2014 року терміном дії 03/18; номер картки [NUMBER] , дата відкриття 05.08.2015 року терміном дії 10/18, номер картки [NUMBER] , дата відкриття 03.04.2018 року терміном дії 03/22, що підтверджується відповідною довідкою. 23 квітня 2010 року [PERSON] видано кредитну картку номер картки [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн., та ознайомлено з умовами кредитування, що підтверджується відповідною довідкою. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався, останній раз 25.06.2020 року кредитний ліміт збільшено до 24000,00 грн., пізніше кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] останній користується вказаною карткою, про що відображено відповідні операції, а саме: зняття готівкових коштів, розрахунок карткою за продукти в магазинах, поповнення картки, перекази тощо. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 16 квітня 2023 року, становить у сумі 30305,21 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 24790,77 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом 5514,44 грн., заборгованість за комісією 0,00 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за кредитом 0,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком, що міститься в матеріалах справи та випискою по картковому рахунку [PERSON] . Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до анкети-заяви від 22 квітня 2010 року [PERSON] отримав кредит в ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником останнього є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», у вигляді відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці. Кредитний ліміт встановлений у сумі до 2000 гривень. 23 квітня 2010 року [PERSON] підписав також довідку про умови кредитуваня з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» по договору SAMDN50OTC003074469, ІПП 2898521737, [PERSON] в якій містяться умови договору, зокрема і щодо відсотків, а саме базова процентна ставка: 2,5 проценти в місяць на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом. Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 квітня 2010 року та довідка про умови кредитування від 23 квітня 2010 року, підписані представником позивача та відповідачем [PERSON] є належним доказом того, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо вище зазначених умов. Відповідно до підписаного кредитного договору № б/н від 22 квітня 2010 року [PERSON] було надано кредитні картки, що підтверджується відповідною довідкою. 23 квітня 2010 року [PERSON] видано кредитну картку номер картки [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000,00 грн., та ознайомлено з умовами кредитування, що підтверджується відповідною довідкою. В подальшому кредитний ліміт неодноразово збільшувався, останній раз 25.06.2020 року кредитний ліміт збільшено до 24000,00 грн., пізніше кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на [PERSON] . Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] останній користується вказаною карткою, про що відображено відповідні операції, а саме: зняття готівкових коштів, розрахунок карткою за продукти в магазинах, поповнення картки, перекази тощо. В заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 квітня 2010 року та довідці про умови кредитування від 23 квітня 2010 року сторонами визначена процентна ставка 2,5 проценти в місяць на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, тобто 30 % річних. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема проценти за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови. Умовами, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору (пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.5.5 Умов), дію договору - 12 місяців з моменту підписання (пункт 1.1.7.12 Умов) та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови зрозумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 22 квітня 2010 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. В даному випадку відсутні відомості, що саме ці умови діяли, 22 квітня 2011 року на момент укладення кредитного договору між сторонами. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Тарифи та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Посилання представника позивача щодо узгодженості умов кредитування на паспорт споживчого кредиту, суд вважає безпідставними, оскільки анкета-заява, підписана [PERSON] не містить умов про те, що складовою невід`ємною частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як «Універсальна», так і «Універсальна Голд», за якими вказані різні умови. Також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Посилання представника позивача на те, що позичальником підписано паспорт споживчого кредиту, не можна вважати підтвердженням того, що сторони узгодили всі істотні умови договору, оскільки такий документ на момент підписання анкети заяви не складався. Паспорт споживчого кредиту складено 06 березня 2021 року, в той час як вимоги банком пред`явлено про стягнення заборгованості за договором від 22 квітня 2010 року. Відтак, наданий позивачем «паспорт споживчого кредиту» у формі письмової інформації з порівнянням різних пропозицій кредитодавця, суд визнає таким доказом, що не містить інформації про обставину, що підлягає доказуванню - про фіксацію волі сторін договору та його змісту (неналежний доказ). Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Умови, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 року, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Отже, підписана заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення неустойки (пені і штрафів) за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. Відповідно до анкети-заяви від 22 квітня 2010 року [PERSON] отримав кредит в АТ КБ «ПриватБанк» у вигляді відновлювальної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці. Базова процентна ставка: 30 процентів з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної картки. Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 квітня 2010 року та довідка про умови кредитування від 23 квітня 2010 року, підписані представником позивача та відповідачем [PERSON] є належним доказом того, що сторони кредитного договору досягли згоди щодо вище зазначених умов. Відповідно до положень статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором від 22 квітня 2010 року №б/н виконав, надавши відповідачу кредит, відповідач у свою чергу свої обов`язки за договором належним чином не виконував, допустивши прострочення його сплати. Банк до позовної заяви надав розгорнутий розрахунок заборгованості за договором, а також виписку, з яких вбачається, що відповідач після підписання анкети-заяви отримав кредитну картку та користувався грошима, отримував кошти. За змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій щодо отримання кредитних коштів. Виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту. З виписки по картковому рахунку [PERSON] вбачається, що останній активно користувався вказаною кредитною карткою, в період з 23 квітня 2010 року по 13 березня 2023 року, зокрема розраховувався карткою за продукти в магазинах, поповнював картку, здійснював перекази тощо. Останній раз кошти вносилися відповідачем в березні 2022 року. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що заборгованість за тілом кредиту становить 24790,77 грн. і саме вказана сума боргу підлягає стягненню, оскільки її слід вважати фактично витраченими кредитними коштами. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з тіла кредиту у сумі 24790,77 грн. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі № 646/11485/16-ц (провадження № 61-33646св18), яка відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України має бути врахована судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне. В заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 22 квітня 2011 року та довідці про умови кредитування від 23 квітня 2011 року сторонами визначена процентна ставка 2,5 проценти в місяць на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році, тобто 30 % річних. З матеріалів справи вбачається, що 22 квітня 2010 року [PERSON] підписав анкету-заяву, ідентифікувався у банку, та йому було відкрито картковий рахунок та видано п`ять кредитних карток, строк дії останньої до 03/22. Банк просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом у сумі 5514,44 грн. за період з 23 квітня 2010 року по 16 квітня 2023 року. У даній справі строк дії кредитного договору б/н від 22 квітня 2010 року відповідає строку дії картки відповідача, остання картка, яка видана відповідачу та останній нею користується - номер картки номер картки [NUMBER] , дата відкриття 03.04.2018 року терміном дії 03/22, що підтверджується відповідною довідкою та випискою по картковому рахунку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування або у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У даній справі строк дії кредитного договору б/н від 22 квітня 2010 року відповідає строку дії картки відповідача, остання картка, яка видана відповідачу та останній нею користується - номер картки номер картки [NUMBER] , дата відкриття 03.04.2018 року терміном дії 03/22, тобто до 31 березня 2022 року. Визначений позивачем розмір заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у сумі 5514,44 грн., суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 2,5 % на місяць, (30% річних) проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались проценти як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі. Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню виходячи з процентної ставки 2,5 % на місяць в межах заявлених позовних вимог, що не перевищує строк дії кредитної картки, тобто до 31 березня 2022 року. За умовами договору пільговий період становить 55 днів.

Outcome: partial