Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

До Комунарського районного суду м.Запоріжжя надійшов позов першого заступника керівника Пологівської окружної прокуратури Запорізької області, що діє в інтересах держави в особі Запорізької міської ради, до [PERSON] , про витребування майна з чужого незаконного володіння, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Виконавчий комітет Гуляйпільської міської ради Запорізької області, [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що до відділення поліції № 1 Пологівського РВП ГУ НП в Запорізькій області 17.12.2021 надійшла заява [PERSON] про те, що державний реєстратор управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Ю.О. на підставі підробленого документу незаконно здійснив 29.05.2021 реєстрацію права власності на квартиру, в результаті чого заявниці спричинено матеріальну шкоду. Пологівською окружною прокуратурою Запорізької області за результатами розгляду звернення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження за № 42022082080000009 від 10.01.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, досудове розслідування в якому проводиться СВ ВП № 1 Пологівського РВП ГУНП у Запорізькій області, за фактом зловживання повноваженнями державним реєстратором управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради при здійсненні реєстрації права власності на квартиру, що спричинило тяжкі наслідки. Під час досудового розслідування встановлено, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 29.05.2021 державним реєстратором управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. на підставі ухвали Комунарського районного суду від 18.11.2005 № 2-238/05 незаконно здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] . Водночас відповідно до наданої Комунарським районним судом м. Запоріжжя інформації від 14.01.2022 у справі № 2-238/05 ухвала від 18.11.2005 не виносилася. Крім того, суть справи № 2-238/05 не стосується права власності на вказану квартиру, а також [PERSON] не є стороною у зазначеній справі. Під час ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи № 255 на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що квартира [ADDRESS] приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON] та [PERSON] у 2000 році та належала їм на праві спільної сумісної власності громадян на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло, виданого Комунарською районною адміністрацією 07.02.2000, про що внесено запис до реєстрової книги за № 198/35548 від 04.04.2000. Після смерті [PERSON] право власності на частину квартири перейшло до її доньки, [PERSON] , на підставі рішення місцевого суду Комунарського району м. Запоріжжя від 16.09.2003 у справі № 2-2708 2003 року та зареєстровано 02.10.2003 Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за № 35548 в книзі 198 (реєстраційний номер 2883344). В подальшому [PERSON] подарувала свою частину квартири [PERSON] , про що укладено договір дарування частини квартири від 10.10.2003, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Садовніченко В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 1177. Після смерті [PERSON] та [PERSON] на підставі рішень Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.03.2021 у справі № 333/2196/20 та від 05.10.2020 у справі № 333/1080/20 вказану квартиру визнано відумерлою спадщиною. Отже, майнові права на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі ч. 3 ст. 1277 Цивільного кодексу України перейшли до Запорізької міської ради. Після набрання законної сили вказаними рішеннями суду Запорізькою міською радою не було зареєстровано право власності на зазначений об`єкт нерухомості, а наразі вона позбавлена такої можливості у зв`язку з тим, що державним реєстратором управління «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності [PERSON] . Відповідно до актового запису №3245, складеного 10.05.2010 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Згідно з актовим записом №6389, складеним 16.09.2016 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . З матеріалів реєстраційної справи № 2371563323101, вилученої слідчим СВ ВП №1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області на підставі ухвали Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17.01.2022 у справі № 315/71/22, вбачається, що [PERSON] , заповнивши заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: [ADDRESS] , підписав її, надав паспорт громадянина України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 18.11.2005 № 2-238/05, та отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В подальшому за клопотанням слідчого Гуляйпільським районним судом Запорізької області накладено арешт на вищевказану квартиру, про що винесено ухвалу від 20.01.2022 у справі № 315/71/22. Державним реєстратором проведено реєстрацію права власності за адресою: [ADDRESS] , на підставі ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя №2-238/05р від 18.11.2005, відповідно до якого за [PERSON] визнано право власності на квартиру. Однак, дана ухвала Комунарським районним судом м. Запоріжжя не виносилася, що підтверджується листом Комунарського районного суду м. Запоріжжя, який додається до позовної заяви. Таким чином, всупереч вимогам закону державним реєстратором не були вчинені дії, передбачені законом, а отже безпідставно внесено відомості щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON] . Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем, але не набуває право володіння, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому у випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Ніяких намірів та дій щодо відчуження спірного нерухомого майна Запорізька міська рада не проводила , вказане майно вибуло з її володіння поза її волею шляхом незаконної державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі підробленої ухвали суду, а отже, квартиру за вказаною вище адресою необхідно витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] у власність територіальної громади м.Запоріжжя в особі Запорізької міської ради. Запорізька міська рада є органом, що представляє територіальну громаду м. Запоріжжя та здійснює від імені територіальної громади м. Запоріжжя повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності. Звернення прокурора\~з вказаною\~позовною заявою\~до суду\~спрямовано саме\~на задоволення\~суспільної потреби\~у відновленні\~законності при\~вирішенні питання\~щодо права\~власності квартиру за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 24 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 16 листопада 2022 року через канцелярію суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог Пологівської окружної прокуратури про витребування нерухомого майна, а саме: квартири за адресою: [ADDRESS] , просив суд розглянути справу за його відсутності. 21 листопада 2022 року через канцелярію суду від третьої особи Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог не заперечували. 21 листопада 2022 року від представника позивача Запорізької міської ради надійшли письмові пояснення на позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння, згідно яких позивач просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ухвалою суду від 08 березня 2023 року підготовче провадження по цивільній справі №333/4387/22 закрито та призначено справу до судового розгляду. Крім цього, судом постановлено залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] . Прокурор, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд задовольнити позовні вимоги. Представник позивача Запорізької міської ради через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач, повідомлений судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявні дві заяви від останнього про визнання позову та слухання справи за його відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову, повідомленні судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, проти задоволення позову не заперечували. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, враховуючи позицію відповідача щодо визнання позову, дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Статтями 12, 13\~ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розлідувань від 10.01.2022 року за №42022082080000009 відкрито кримінальне провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення за фактом зловживання своїми повноваженнями, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.3 ст.365-2 ККУ (а.с.18). За заявою [PERSON] скеровано на адресу відділення поліції №1 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення (а.с.19). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.05.2023 державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Юрієм Олексійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2371563323101) зареєстровано право власності з розміром частки 1/1, форма власності: приватна. Підставою для державної реєстрації є ухвала суду, серія та номер: 2-238/05 року, виданий 18.11.2005, видавник: Комунарський районний суд м.Запоріжжя. Дата та час державної реєстрації 25.05.2021 року (а.с.20-21). Згідно копії Ухвали суду від 18.11.2005 року по справі №2-238/05 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про визнання права приватної власності затверджено мирову угоду, визнано за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Однак, з відповіді Комунарського районного суду м.Запоріжжя на запит прокурора Пологівської окружної прокуратури Запорізької області Нестеренко І. вх.:56/2-140вих22 від 11.01.2022 року, встановлено, що згідно архівних обліково-реєстраційних даних ухвала від 18.11.2005 року №2-238/05 Комунарським районним судом м.Запоріжжя не виносилася. Додатково повідомлено, що справа №2-238/05 знищена за закінченням строку зберігання. В архіві суду зберігається рішення у справі №2-238/05, яке ухвалено 17.10.2005 року та стосується заборгованості з податку власників транспортних засобів (а.с.23). Відповідно до свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житло від 07 лютого 2000 року м.Запоріжжя, квартира за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить громадянам [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Згідно з рішенням місцевого суду Комунарського району м.Запоріжжя від 16.09.2003 року по справі №2-2708 2003 року позов [PERSON] задоволено, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] (а.с.25). Відповідно до договору дарування 1/2 частини квартири від 10 жовтня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Садовніченко В.М. зареєстрованого в реєстрі за №1177, судом встановлено, що [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно подарувала [PERSON] 1/2 частину на праві часткової власності квартиру під номером [ADDRESS] (а.с.26). Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 05 жовтня 2020 року в справі 333/1080/20 позовну заяву [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа: ЗМР, задоволено. Визнано спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , а саме: 1/2 частину квартири [ADDRESS] відумерлою та передано 1/2 частину квартири [ADDRESS] як відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Запоріжжя (а.с.31-32). Вказане Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя є чинним. Згідно рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 18 березня 2021 року в справі 333/2196/20 позовну заяву [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа: ЗМР, задоволено. Визнано відумерлою спадщину - 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка відкрилась після смерті [PERSON] . [INFO] , який помер [INFO] (а.с.29-30). Вказане Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя є чинним. Відповідно до заяви [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстрованої за №45805430 від 25.05.2021 року, яку було сформовано державним реєстратором Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченком Ю.О. та розглянутої 30.05.2021 року (а.с.40) та прийнято позитивне рішення №58431764 від 29 травня 2021 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме ВИРІШИВ: провести державну реєстрацію права власності, форма власності приватна на квартиру, що розташована: [ADDRESS] , за суб`єктом: [PERSON] , податковий номер [NUMBER] (а.с.42), що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу №258967513 від 29.05.2021 року (а.с.43). Згідно з листом Виконавчого комітету Запорізької міської ради пр. надання інформації від 09.09.2022 року повідомлено, що Запорізькою міською радою позови щодо витребування квартири [ADDRESS] із чужого незаконного володіння не заявлялися. Також ЗМР не заперечує проти пред`явлення позову прокуратурою в інтересах держави в особі Запорізької міської ради про витребування вищезазначеної квартири із чужого незаконного володіння (а.с.49). Відповідно до статті 15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна сторона має право звернутися до суду за захистом свого порушеного майнового права, обравши спосіб захисту, передбачений п.2статті 16\~ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст.16\~ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права;2) визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення;5) примусове виконання обов`язку в натурі;\~6) зміна правовідношення;7)припинення правовідношення;8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ст.20\~ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Метою позову про витребування майна з чужого володіння (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на таке майно (такий висновок наведено у пункті 37 постанови Великої плати Верховного Суду від 06.07.22 у справі №914/2618/16). Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння (такий висновок наведено у пункті 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.18 у справі № 653/1096/16-ц). Володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння як складова права власності неправомірним (незаконним) бути не може. Право володіння як складова права власності на нерухоме майно завжди належить власникові майна. Особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі. Тому заволодіння майном шляхом державної реєстрації права власності є можливим незалежно від того, чи набув або не набув володілець право власності (і відповідно право володіння) на таке майно. Володіння як фактичний стан слід відрізняти від права володіння. Зокрема, права володіння, користування та розпоряджання майном належать власнику майна (частина перша статті 317 ЦК України), незалежно від того, є він фактичним володільцем чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість така особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем такого майна, але не набуває права володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Натомість право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (такі висновки наведені у пунктах 62-67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.21 у справі №359/3373/16-ц). Суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовну презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності (такі висновки наведені у пунктах 62-67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.21 у справі №359/3373/16-ц). Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (пункт 64 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.22, справа №199/8324/19) Якщо позивач вважає, що його право власності порушене тим, що воно зареєстроване за відповідачем (зокрема без достатньої правової підстави), то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна. Рішення суду про його задоволення дозволяє внести відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння є підставою для внесення запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06.07.22, справа №914/2618/16). Власник з дотриманням вимог статті 388\~ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (такі висновки наведено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.11.18 у справі №488/5027/14-ц). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Будь-які приписи, зокрема і приписи Конвенції, слід застосовувати з урахуванням обставин кожної конкретної справи, оцінюючи поведінку обох сторін спору, а не лише органів державної влади та місцевого самоврядування (Такі висновки наведено у пунктах 80-83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.21 у справі №359/3373/16-ц). Не є порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Сутність зловживання правом полягає у вчиненні особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Судовим розглядом було встановлено, що реєстрація права власності квартири за адресою: [ADDRESS] , відбулась на підставі ухвали суду серії та номер: 2-238/05 р., виданої 18.11.2005 року, видавник: Комунарський районний суд м.Запоріжжя, яка не може вважатись підставою виникнення права власності, оскільки відповідна ухвала Комунарським районним судом м.Запоріжжя в судовій справі №2-238/05 від 18.11.2005 року не виносилася. Не може вважатися добросовісною особа, яка набула майно, якщо вона знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону. Відповідач, якому було відчужено нерухоме майно, проявивши розумну обачність, не міг не знати про незаконність набуття ними цього майна. Тому відповідач не може вважатися таким, який покладався на легітимність та добросовісність своїх дій. Дії відповідача з набуття майна є недобросовісними. Внаслідок незаконного, без відповідної правової підстави, заволодіння нерухомим майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) і далі повинно належати позивачу його власнику. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння тієї особи, за якою воно зареєстроване на праві власності. Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388\~цього кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 388\~ЦК України встановлений перелік випадків, коли власник має право на витребування майна від добросовісного набувача. Водночас з огляду на висновок про відсутність добросовісного набуття права власності на спірне майно відповідачем та особою, яка відчужила відповідачу таке майно, зазначені норми не підлягають застосуванню в частині вимог до відповідача. Відповідач не набув права власності на спірну квартиру, яка перебуває у комунальній власності. Недобросовісне заволодіння відповідачем чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Витребування майна від відповідача без будь-якої компенсації у даному випадку не є порушення справедливого балансу, є пропорційним та відповідає легітимній меті втручання у право на володіння майном. Витребування майна від відповідача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами). Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав. Одним і способів судового захисту є витребування майна з чужого незаконного володіння. Відповідно до ч.1 ст.319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Згідно зі ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Незаконне позбавлення права власності на нерухоме майно, що належить до комунальної власності, завдає значної шкоди територіальній громаді, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування, порушує інтереси держави, унеможливлює виконання гарантованих ст.47\~Конституції України житлових прав громадян, які потребують соціального захисту. Пунктом 1 частини 1 статті 2\~Закону України\~«Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно» та їх обтяжень встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пунктів 1-3 частини 1 статті 26\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав. Так, судом встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31.05.2023 державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Ю.О. прийнято рішення про державну реєстрацію права та їх обтяжень за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2\~цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3\~цього Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Згідно з частинами 1 та 2 статті 5\~цього Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 цього Закону. Положеннями частини 4 статті 18 Закону обумовлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Умови, підстави та процедура проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедура взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015. Згідно з пунктами 6 та 7 Порядку державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документ, що підтверджує сплату адміністративного збору за державну реєстрацію прав. Відповідно до пункту 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбаченихстаттею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"та цим Порядком. Пунктом 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта (крім випадків державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року); 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (крім випадків надання відомостей про кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташований індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинки); 4) письмова заява співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що перебуває у спільній частковій власності); 5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Порядком визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені. З огляду на закріплені у статтях 9 та 19 Закону положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Відповідно до частини 5статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 24\~Закону України «Про державну\~реєстрацію речових\~прав на\~нерухоме майно\~та їх\~обтяжень» визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Суд встановив, що державна реєстрація права приватної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 2371563323101) за [PERSON] здійснена державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченко Юрієм Олексійовичем на підставі документів, які в установленому законом порядку не ухвалювалися уповноваженими особами. Отже, спірна квартира за адресою: [ADDRESS] незаконно вибула із володіння територіальної громади міста Запоріжжя поза волею власника та перебуває у незаконному володінні [PERSON] . Відповідно до ч.8 ст.60\~Закону України\~"Про\~місцеве самоврядування\~в Україні" право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. За такого власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, враховуючи обставини справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Особливості розподілу витрат у разі визнання позову урегульовані нормами ст.142 ЦПК України. Зокрема, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст. 142 ЦПК України). Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в сумі 2 481 гривню, що підтверджується платіжним дорученням №13104 від 20 вересня 2022 року, а відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу з державного бюджету необхідно повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1240,50 гривень.

Outcome: approved