Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

29.03.2023 року до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві вказувала на те, що 19.08.2022 року між нею та [PERSON] було укладено розписку, згідно якої вона передала у власність [PERSON] 25 000,00 грн., з терміном повернення до 19.09.2022 року. Проте, [PERSON] умов договору не виконав. В зв`язку з чим просила суд стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти за розпискою від 19.08.2022 року у загальному розмірі 25 000,00 грн. та судові витрати. 21.04.2023 року судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про причини неявик суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності на адресу суду не надходило. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази за правилами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, 19.08.2022 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки. З даної розписки вбачається, що [PERSON] взяв належні [PERSON] грошові кошти в сумі 25000,00 грн., які зобов`язався повернути до 19.09.2022 року. Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав в повному обсязі умови договору позики та не повернув позивачу грошовий борг в повному обсязі, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку, шляхом стягнення грошових в сумі 25000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі № 6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Факт отримання позики підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі їй суми позики, що з урахуванням норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України та вищенаведеної правової позиції Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14, доводить факт отримання відповідачем грошей у борг. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за розпискою від 19.08.2022 року у розмірі 25000,00 грн. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також суму сплаченого при подачі позову судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги[PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню.

Outcome: approved