Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , через представника - адвоката Цурку Наталію Олександрівну, звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики у розмірі 1 000 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 вересня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір позики грошових коштів. За умовами Договору позикодавець передає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 2 860 000,00 грн., що станом на дату укладення договору становить 110000,00 доларів США за офіційним курсом продажу долара США у розмірі 26,00 грн./1 долар США. Позичальник зобов`язався повернути позику у строк до 05 вересня 2019 року шляхом передачі грошових коштів за погодженим курсом продажу долара США у розмірі 26 грн. за 1 долар США. До договору позики неодноразово вносилися зміни, шляхом укладення додаткових угод, відповідно до умов яких здебільшого змінювалися умови договору позики лише в частині строку повернення позики. Відповідно до погоджених умов Договору позики та додаткових угод, остаточний розрахунок мав бути проведений у строк до 31 грудня 2022 року. Факт невиконання зобов`язань та неповернення підтверджується актом взаєморозрахунків від 10 січня 2023 року до договору позики від 05 вересня 2017 року. Станом на дату звернення з даним позовом сума заборгованості не зменшилася та становить 1 000 000,00 грн. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язання. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження. 23.05.2023 до суду відповідач подав заяву, в якій він просить суд проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та підтверджує наявність заборгованості. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 24 травня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.06.2023 представником позивача подано заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. У судове засідання 11.07.2023 учасники справи не з`явились. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. 05 вересня 2017 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір позики. За умовами вказаного договору позикодавецьпередає у власність позичальникові грошові кошти в сумі 2 860 000,00 грн., що станом на дату укладення договору становить 110 000,00 доларів США за офіційним курсом продажу долара США у розмiрi 26,00 грн./1 долар, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві суму позики в строк встановлений цим договором. На момент укладення цього договору грошові кошти в сумі 110 000,00 доларів США позикодавецьпередав позичальнику вповному обсязі, що підтверджується розпискою. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк до 05 вересня 2019 року, шляхом передачі грошових коштів (гривня, долар США, євро) за погодженим курсом продажу долара США у розмірі 26 грн. за 1 долар США. За домовленістю сторін сплата позики повинна підтверджуватися позикодавцем вiдповiдними розписками про одержання грошей, які позикодавець зобов`язаний видати позичальнику одночасно із отриманням платежу від позичальника (п. 1-3, 5 Договору позики). Додатковою угодою від 02 вересня 2019 року до Договору позики від 05 вересня 2017 року сторонами внесено зміни в п.3 Договору позики, а саме встановлено строк повернення позики до 05 вересня 2020 року. Додатковою угодою № 2 вiд 25 серпня 2020 року до Договору позики від 05 вересня 2017 року внесено зміни в п. 3 Договору позики та сторонами встановлено строк повернення позики до 31 грудня 2021 року. Додатковою угодою № 3 вiд 30 січня 2022 року до Договору позики від 05 вересня 2017 року встановлено, що загальна сума повернутих позичальником грошових коштів за Договором позики від 05 вересня 2017 року становить 1 620 000,00 грн., що еквівалентно 62308,00 доларам США за погодженим сторонами курсом долара США у розмірі 26 грн. за 1 долар США. Станом на дату укладення даної Додаткової угоди за Договором позики 05 березня 2017 року неповернутою залишилася сума позики у розмірі 1 240 000,00 грн., що еквівалентно 47 690,00 доларів США за погодженим сторонами курсом долара США у розмірі 26 грн. за 1 долар США. Щодо виконаної частини зобов`язання майнових претензій до позичальника позикодавець не має. Також сторонами внесено зміни в п. 3 Договору позики та встановлено строк повернення позики до 31 грудня 2022 року. 10.01.2023 між сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за Договором позики 05 березня 2017 року, згідно з яким станом на 10 січня 2023 року загальна сума заборгованості складає 1000000,00 грн., що еквівалентно 38 462,00 дол. США за погодженим сторонами курсом долара США у розмірі 26 грн. за 1 долар США. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до абзацу першого статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 й підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, провадження № 14-465цс18. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Доказів виконання відповідачем зобов`язань за договором позики матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Умовами Договору сторони передбачили, що підтвердженням повернення позики є передача розписки. Відсутні підстави вважати, що відповідач виконав умови договору позики від 05.09.2017 та повернув позивачу отримані від останнього кошти в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (абзац перший частини першої статті 530 Цивільного кодексу України). В силу положення статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач письмовою заявою визнав суму заборгованості за Договором позики 05 вересня 2017 року в сумі 1 000 000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач визнав позов, і, враховуючи, що доказів виконання відповідачем умов договору позики від 05.09.2017 матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 1 000 000,00 грн. боргу є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" в разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи викладене, подання відповідачем заяви про визнання позову до початку розгляду справи по суті, суд вбачає наявність підстав для повернення позивачу 50% судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду та покладення судових витрат по сплаті судового збору в іншій частині на відповідача.

Outcome: approved