Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини. У своєму позові позивач посилається на те, що 21 вересня 2012 року між ним, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , був укладений шлюб. Від даного шлюбу мають спільну дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу, дитина залишилась проживати разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після деякого періоду проживання з матір`ю, донька виявила бажання проживати разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] почала влаштовувати своє особисте життя, та проживати з іншим чоловіком. При проживанні з [PERSON] у дитини не було своєї особистої кімнати. Позивач зазначає, що працює приватним підприємцем, отримує заробітну плату та постійно має додатковий дохід. Спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи характеризується позитивно. [PERSON] проживає зі своєю донькою у двохкімнатній квартирі, про що свідчить акт про проживання від 10.04.2023 року. Дитина самостійно виявила бажання проживати з батьком. Рішення дитини є добровільним та не суперечить її інтересам. На даний час дитина забезпечена усім необхідним. Також позивач зазначає, що в останній період часу [PERSON] не піклується про доньку, проживає за кордоном, свого житла не має, стосунки з дитиною напружені. Тому позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із батьком, [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] та її представник не з`явились, представник відповідача надала суду заяву, в якій розгляд справи просить проводити без їх участі, відповідач позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за відсутністю її представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року відкрито провадження по справі. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі з 21 вересня 2012 року знаходились в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 373 (а.с.12). Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження дитини, що видане 05 лютого 2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 105 (а.с.13). Відповідно до рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2023 року по справі №208/2125/22, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано (а.с.14-17). Згідно з акту № 116 про проживання без реєстрації від 10.04.2023 року, що видане Комунальним підприємством Кам`янської міської ради «Добробут», вбачається, що за адресою [ADDRESS] мешкають фактично без реєстрації [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , дитина постійно мешкає разом з батьком та знаходиться на його утриманні (а.с.18). В матеріалах справи також міститься договір дарування квартири від 18 липня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербиною Р.Є., відповідно до якого вбачається, що квартира [ADDRESS] прийнята у дар [PERSON] , що діяла за себе та неповнолітню дитину [PERSON] (а.с.19). Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та є визначення місця проживання дитини, що є предметом спору. Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з сімейних правовідносин, до яких застосовуються положення Сімейного Кодексу України. Як передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинство», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, ЄСПЛ від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. В матеріалах справи міститься заява представника відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, що свідчить про відсутність будь-якого спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини із батьком, не є розлученням дитині з мамою, яка не позбавлена права спілкування з дитиною, а також може брати участь у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням. Таким чином, з урахуванням викладеного вимоги позивача підлягають задоволенню. Окрім цього, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 536,80 грн. з відповідача, та на підставі ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач просить суд судові витрати покласти на себе.

Outcome: approved