Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом про розірвання шлюбу, який мотивує тим, що 12 червня 2015 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. У шлюбі в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що протягом останнього часу сімейне життя з відповідачем погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Ще з 2021 року сторони фактично проживають окремо, не підтримують стосунки як сім`я. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю, мають несумісні характери, втрачено почуття любові один до одного, відсутнє взаєморозуміння. На даний момент між сторонами припинено ведення спільного господарства, більше двох років проживають окремо. Позивач переконана, що подальшого сенсу в даному шлюбі немає, а шлюб існує формально. Сторони спілкуються лише з питань виховання, навчання, та утримання доньки. Відповідач за останні роки не вчиняв ніяких дій для примирення, не виявляв бажання жити разом як сім`я. На переконання позивача, ці обставини шкодять їхнім інтересам та інтересам доньки, і не відповідають інтересам сім`ї. подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим, а тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак, у прохальній частині позовної заяви просила розглянути справу без її участі, через неможливість прибути у судове засідання. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася вчасно та належним чином. Подав через канцелярію суду заява про розгляд справи без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечує. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено з матеріалів справи, 12 червня 2015 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Шацького районного управління юстиції у Волинській області, про що складено відповідний актовий запис №14, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане 12 червня 2015 року. [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.07.2015 року виконавчим комітетом Світязької сільської ради Шацького району Волинської області. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та відповідача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, враховуючи повне задоволення позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений останнім при поданні позову до суду в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved