Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у обґрунтування якого зазначила, що 24 жовтня 2020 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Між подружжям шлюбні відносини фактично припинені з березня 2023 року, спільно не проживають та спільне господарство не ведуть. Подружнє життя не склалося через те, що зникли почуття любові, взаєморозуміння і взаємоповага, погляди на сімейні відносини та сімейні обов`язки стали суттєво різнитися. Позивач вважає, що подальше перебування у шлюбі суперечитиме її інтересам, поновлювати подружні стосунки не має наміру, а тому просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. 14.06.2023 року позивачу та відповідачу надавався строк для примирення один місяць. За наданий час сторони не дійшли примирення, що підтверджується заявою [PERSON] , в якій позивач наполягає на розірванні шлюбу, просить проводити розгляд справи 14.07.2023 без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомив, жодних клопотань не надав. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ч. 1 ст. 55 Сімейного кодексу України). Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 жовтня 2020 року Володарським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №50, встановлено, що 24.10.2020 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , після чого подружжю присвоєне спільне прізвище - « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.04.2021 року. Згідно копії довідки, виданої виконкомом Володарської селищної ради № 101 від 04.04.2023 встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю- [PERSON] . Спір про визначення місця проживання дитини та сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судовим розглядом встановлено, що подальше спільне життя подружжя неможливе через різні погляди на сімейні цінності. Задовольняючи позовні вимоги, суд також виходить з того, що розірвання шлюбу є спільним бажанням подружжя, оскільки протягом строку, наданого судом для примирення, сторони не виявили бажання зберегти шлюбні відносини. Спір про сумісно нажите майно на час розгляду даної справи у сторін відсутній. Сторони досягли взаємної згоди щодо місця мешкання дитини, яка буде перебувати на вихованні позивача. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 15.05.2023 року про сплату судового збору у сумі 1073,60 грн. З урахуванням того, що у розірванні шлюбу, як правило, винуваті обидві сторони, суд вважає справедливим та розумним стягнути з відповідача на користь позивача 50% суми сплаченого судового збору в розмірі 536,80 грн.

Outcome: approved