Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із вищевказаною заявою, у якій просив визнати недієздатним рідного брата [PERSON] , [INFO] . Заяву обгрунтовує тим, що останній є інвалідом другої групи з дитинства, не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує нагляду, лікування та стороннього піклування. На підставі вищевикладеного, просить суд визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] та встановити над ним опіку та призначити заявника його опікуном. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.08.2022 відкрито окреме провадження у справі. Ухвалою суду від 27.10.2022 в справі призначено судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі на час її проведення. Ухвалою суду від 19.04.2023 провадження у справі поновлено. Представник заявника [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав через електрону пошту суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, вимоги заяви підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Управління охорони здоров`я Луцької міської ради заявлені вимоги не підтримала. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Судом встановлено, що [PERSON] , 1978 р.н., є інвалідом з дитинства другої групи, що підтверджується копією довідки Сер.МСЕ №127500 від 23.05.1997р. (а.с.5) Згідно висновку №116 від 16.02.2023 судово-психіатричної експертизи, [PERSON] , [INFO] , страждає на психічний розлад у формі легкої розумової відсталості (легкої дебільності) із значними поведінковими розладами і алкогольним обтяженням, наявний у [PERSON] психічний розлад не сягає ступеня хронічного і стійкого, за своїм психічним станом [PERSON] може усвідомлювати значення своїх дій, однак повною мірою не може керувати ними. (а.с.30-31). Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я. Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними; фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 39, частина перша статті 40 ЦК України). Частиною другою статті 39 ЦК України встановлено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу, метою проведення якої є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун (частини перша-третя статті 41 ЦК України). Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (стаття 55 ЦК України). Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Частиною третьою статті 297 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Подані до суду докази не свідчать, що [PERSON] внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не може самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння, що також підтверджується висновком експерта. Інші докази, які б підтверджували доводи заявника про неспроможність [PERSON] розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними у матеріалах справи відсутні. На підставі викладеного, суд встановивши фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів, висновку судової-психіатричної експертизи, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання [PERSON] недієздатним, а тому заява [PERSON] , про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed