Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мотивував позовні вимоги тим, що 25 вересня 2018 року між сторонами зареєстровано шлюб, від якого вони мають сина [PERSON] , [INFO] , що перебуває на його утриманні і проживає з ним, його сестрою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не займається вихованням, лікуванням розвитком дитини, матеріально не забезпечує. Внаслідок невиконання відповідачем батьківських обов`язків дитини перебувала на лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії для новонароджених КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», куди потрапила на восьму добу після народження з діагнозом «Двобічна пневмонія, інфекція сечовидільної системи, двобічний кон`юктивіт, кефалогематома правої тім`яної ділянки, відкрите овальне вікно». Крім того, дитина перебувала на обліку у КНП «Підберізцівська АЗПСМ» з 28 січня 2022 року. Проходив курс масажу у зв`язку з затримкою рухового розвитку. Проходив реабілітацію в неврологічному відділенні КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова» у зв`язку з затримкою рухового розвитку. Повідомив, що відповідач хворіє на параноїдальну шизофренію з безперервним перебігом та в період з 2016 року по 2021 рік шість разів перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня». Рішенням Виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області № 525 від 10 листопада 2022 року затверджено висновок комісії з питань захисту дітей, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 18 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 22 травня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, позовні вимоги підтримав та просив такі задовольнити. Відповідач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Третя особа Орган опіки та піклування Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, однак 08 травня 2023 року представник [PERSON] подала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959 року), дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого повторно 06 липня 2021 року Пустомитівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 25 вересня 2018 року у Виконавчому комітеті Підберізцівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15 листопада 2021 року Підберізцівською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, стверджується, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Актом обстеження житлово-побутових умов від 12 липня 2022 року підтверджується те, що дитина [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем за адресою [ADDRESS] . При цьому, житло перебуває у власності [PERSON] . Позивач у своїй заяві зазначає, що відповідач не виконує покладених на неї батьківських обов`язків щодо дитини, не бере участь в її вихованні та матеріальному забезпеченні, не цікавиться її життям. Водночас, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Суд критично ставиться до покликань позивача про те, що внаслідок невиконання відповідачем батьківських обов`язків дитина сторін [PERSON] , [INFO] , перебував на лікуванні. Поданою стороною позивача довідкою від 08 липня 2022 року підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м. Львова», куди потрапив на восьму добу після народження з діагнозом « Двобічна пневмонія, інфекція сечовидільної системи, двобічний кон`юктивіт, кефалогематома правої тім`яної ділянки, відкрите овальне вікно». Водночас, вказаним документом не встановлено, що зазначені захворювання виникли в дитини внаслідок невиконання відповідачем батьківських обов`язків. Крім того, суд зазначає, що ч. 2 ст. 150 СК України покладено на обидвох батьків однакові обов`язки щодо піклування про здоров`я дитини. Довідкою № 107 від 13 липня 2022 року встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у КНО «Підберізцівська АЗПСМ» з 28 січня 2022 року, стан його здоров`я задовільний, щотижня проводяться його огляду педіатром з ініціативи тітки [PERSON] . Йому проведено всі вакцинації згідно календаря щеплень та всі профілактичні огляду. Він скеровувався до вузьких спеціалістів і на додаткові обстеження, куди супроводжувався тіткою. Проходив курс масажу у зв`язку з затримкою рухового розвитку, на який його супроводжувала та який оплачувала [PERSON] . Дитина госпіталізована з [PERSON] у КНП «МДКЛ» в неврологічне відділення на реабілітацію з приводу затримки рухового розвитку. Вказаним документом не підтверджується невиконання батьківських обов`язків відповідачем, а лише встановлено факт піклування про дитину особою [PERSON] . Заява сторін від 14 березня 2022 року, якою надано дозвіл на виїзд за кордон [PERSON] , [INFO] , в супроводі [PERSON] не підтверджує невиконання відповідачем батьківських обов`язків. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Подані позивачем характеристики містить оціночні судження безпосередньо щодо нього як працівника і як мешканця територіальної громади і також не підтверджує викладених у позовній заяві обставин. Довідкою про доходи від 14 липня 2022 року підтверджується рівень доходів позивача за період з січня 2022 року по червень 2022 року. Релевантна інформація щодо розміру його доходів суду не подана. Крім того, вказаний документ, як і вищезгадані характеристики, не стосується предмету доказування у даній справі Враховуючи наведене, суд не може ґрунтувати своє рішення на основі припущень та неперевірених належним чином тверджень щодо невиконання відповідачем батьківських обов`язків, оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц виклав правову позицію, згідно з якою посилання на існування заборгованості по аліментах та невідвідування відповідачем навчального закладу дитини протягом одного навчального року у повній мірі не може свідчити про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Що стосується того, що відповідач хворіє на параноїдальну шизофренію з безперервним перебігом та в період з 2016 року по 2021 рік шість разів перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» слід зазначити наступне. Обставини хвороби відповідача та перебування її на стаціонарному лікуванні у КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» підтверджуються виписними епікризами з медичних карток стаціонарного хворого №№ 23935, 21368, 05684/20, виписками із медичних карток стаціонарного хворого №№ 04907-16, 00586-17, 06277-17. Водночас, у вказаних документах відсутні будь-які відомості щодо невиконання або неможливості виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо дитини. Суд, в свою чергу, не володіючи спеціальними знаннями, не має можливості однозначно тлумачити вказані медичні документа та робити на їх підставі висновок щодо унеможливлення виконання батьківських обов`язків відповідачем у зв`язку з її захворюванням. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Таким чином, покликання позивача про невиконання відповідачем батьківських обов`язків у зв`язку з її захворюванням є неспроможними. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. В матеріалах справи міститься висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням Виконавчого комітету Підберізцівської сільської ради Львівського району Львівської області № 525 від 10 листопада 2022 року, згідно якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно згаданої дитини у зв`язку з тим, що вона повністю ухилилася від виконання батьківських обов`язків, не проявляє материнської любові та заінтересованості щодо дитини, разом з нею не проживає, не цікавиться розвитком, станом здоров`я дитини, не бере участь у вихованні. Водночас, у вказаному висновку відсутні відомості про те, на підставі яких відомостей орган місцевого самоврядування дійшов висновків про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача та про невиконання нею батьківських обов`язків. Крім того, у такому відсутнє будь-яке належне обґрунтування обставин, які викладені у ньому. За ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини Таким чином, суд не погоджується зі згаданим висновком. Щодо визнання відповідачем позовних вимог слід зазначити, що за ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Водночас, як встановлено судом, будь-які законні підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки такі ґрунтуються на припущеннях і не доведені належними та допустимими доказами, що свідчить про неможливість ухвалення рішення про задоволення позову на підставі визнання такого відповідачем. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивачем не доведено перед судом необхідність позбавлення батьківських прав відповідача, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed