Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог вказує, що згідно з торговим біржовим контрактом №040-п від 11.11.1998 року, укладеного між його законним представником, який діяв від його іменні [PERSON] та [PERSON] в місті Снігурівка Товарною Біржею «Смарагд - Південь» він придбав житловий будинок [ADDRESS] належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вказує, що ним вищевказаний біржовий контракт зареєстровано у Снігурівській філії МБТІ, даний будинок він почав використовувати як власник з моменту купівлі по теперішній час. Вказаний житловий будинок ним придбаний на підставі ст.9 ЖК України.Згідно ст.15 ЗУ «Про товарну біржу», договір купівлі продажу подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає, але всупереч цього норми ЦПК України зобов`язують нотаріальне посвідчення договору купівлі продажу житлового будинку, якщо хоча б одна з сторін є громадянином України, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. В подальшому коли він дізнався про те, що даний договір потрібно нотаріально зареєструвати і хотів звернутися до відповідача з метою нотаріального посвідчення, але [PERSON] померла [INFO] . Про спадкоємців йому нічого не відомо і ні яких відомостей про них і їхні місцезнаходження невідоме.Посилаючись на вказані обставини, позивач просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , укладеного від 11 листопада 1998 року за №040-п між законним представником [PERSON] [PERSON] та [PERSON] через Товарну Біржу «Смарагд -Південь». \~ \~ \~ \~Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 05.04.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, від позивача до суду надійшла заява про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача (а.с.50). Представник відповідача Снігурівська міська рада Баштанського району Миколаївської областів судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача також не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Товарна біржа «Смарагд-Південь», представник в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду заяви чи клопотань не надійшло. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі\~ст.280 ЦПК України,\~оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 листопада 1998 року між [PERSON] від імені якого діяла законний представник [PERSON] та [PERSON] згідно з торговим біржовим контрактом №040-п через Товарну Біржу «Смарагд -Південь» придбано житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.6). Згідно з торговим біржовим контрактом будинок належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого Середою Н.І. нотаріусом Снігурівськоїдержнотконтори від 19.03.1995 року за зареєстрованим номером №59-95 та зареєстрований Снігурівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 14.04.1994 року за реєстровим номером №3-395. Відповідно реєстраційного повідомлення [PERSON] торговий біржовий контракт №040-п від 11.11.1998 року зареєстровано Снігурівською філією МБТІ 02 грудня 1998 року та записано в реєстрову книгу за номером 3-395 (а.с.7). [PERSON] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, Серії [NUMBER] виданого Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області від23.01.2007 року, актовий запис №147 (а.с.8), що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72542698 від 22.05.2023 року (а.с.43). Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №72542724 від 22.05.2023 року, мається чинний заповіт за номером у спадковому реєстрі 6559403, номер в реєстрі 2-1697 посвідчений 07.10.1994 року (а.с.44). Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Дія актів цивільного законодавства в часі регламентована ст. 5 ЦК України. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності на житловий будинок до [PERSON] правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ договір купівлі-продажу включений в перелік біржових операцій. Згідно ч. 2 ст. 9 Житлового Кодексу України (з доповненнями 1993 року, в редакції, що діяла на час укладення договору) квартира (будинок) може бути придбана громадянами на біржових торгах. За змістом ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (1963 року), що діяв на час укладення договору, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Згідно частини 1 статті 47 ЦК України (1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди. Відповідно до ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 220 нині діючого ЦК України. Відповідно до статті 1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Статтею 2 Закону України "Про товарну біржу" встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Отже, товарна біржа - це оптовий, регулярно діючий ринок, де відбувається торгівля сировиною, матеріалами, іншими товарами, допущеними до обігу на біржі, створений для зручності здійснення комерційної діяльності юридичними та фізичними особами, які, в свою чергу, повинні бути обов`язково зареєстрованими відповідною біржою як її учасники. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Таким чином, угоди, що зареєстровані на біржі, не прирівнюються до нотаріально посвідчених, а лише не підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. До нотаріально посвідчених документів прирівнюються лише документи, складені згідно з вимогами ст.40 Закону України "Про нотаріат", перелік яких є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" від 28 липня 1978 року № 3 (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року № 13 та від 25 травня 1998 року № 15) було роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини. Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК України, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч.2 ст.47 ЦК, за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. На час укладення договору купівлі-продажу квартири в листопаді 1998 року сторони правочину не були обізнані про те, що правочин купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до ст. 47 ЦК України (в ред.1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно ст. 15 якого, правочини, зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаногожитлового будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1998 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена Снігурівською філією МБТІ. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за [PERSON] права власності на придбаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни, зареєстрованих біржою. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 09.06.1998 року № 121, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839, також передбачено підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, міни, зареєстрованих біржою. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Вищезазначене не суперечить й вимогами ст. 328 ЦК України (в ред. 2003 року), відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, оскільки [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] повністю виконала умови договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою [ADDRESS] , здійснивши оплату за придбане майно грошовими коштами, які покупці одержали під час підписання цього договору, що вбачається з п.2 даного правочину, та вказаний договір купівлі-продажу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР, був зареєстрований у Снігурівській філії МБТІ, в передбаченому Законом порядку, суд вважає, що [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР та ст. 49 Закону України "Про власність" набув право власності на вказану квартиру і правомірно володів нею. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», суд з метою захисту інтересів добросовісних учасників цивільних правовідносин, та дотримання принципу правової визначеності, регламентованого Європейською конвенцією про захист прав і основоположних свобод, вважає можливим визнати дійснимвказаний вище договір купівлі-продажу житлового будинку, укладений між сторонами.

Outcome: approved