Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

В лютому 2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона з 10.01.2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який за рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.10.2020 року було розірвано. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07.08.2020 з відповідача на її користь на утримання дітей були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. На даний час, розмір аліментів, які сплачує відповідач не достатній для задоволення матеріальних потреб дітей, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку збільшився, ціни на усі товари та продукти значно зросли. Разом з тим, відповідач жодної допомоги, крім аліментів для дітей не надає,їх життям не цікавиться, участі у їх житті не приймає. Посилаючись на вимоги ст.ст. 182-184, 192 СК України, просила суд взяти до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, має хороший стан здоров`я, офіційно працює, однак відмовляється у добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання дітей в більшому розмірі ніж визначено рішенням суду. Враховуючи наведене, просила змінити розмір аліментів, шляхом зміни способу їх присудження, які стягуються за рішенням Володимир-Волинського міського суду від 07.08.2020 року із твердої грошової суми на 1/3 частку всіх доходів заробітку відповідача, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала до суду відповідну письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направляв. Ухвалою суду від 11.07.2023 ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідач, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, в той же час позивач не заперечувала проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності\~осіб, які беруть участь у\~справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що сторони по справі з 10.01.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 26.10.2020 року було розірвано. Як вбачається з свідоцтв про народження дітей, у сторін за час шлюбу народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07.08.2020 з відповідача на користь позивача на утримання дітей були стягнуті аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.07.2020 року і до досягнення дітьми повноліття. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікована\~постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст.183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду і пов`язує таку заміну із способом їх присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на наявність імперативного дозволу змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.183, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). За відомостями Головного управління статистики у Волинській області, розмір середньої заробітної плати, встановлений з 01 жовтня 2021, який залишається незмінним на весь період воєнного стану, складає 11890грн. Отже 1/3 середньої заробітної плати 3963грн. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 за №2037-VІІІ, з липня 2017 внесені зміни до вимог ч.2 ст.182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік», визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає 2272 грн., а для дітей, віком від 6 до 18 років, з 01 січня 2023 року 2833грн При цьому, треба взяти до уваги, що відповідно до норм Закону поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна оцінка споживчого кошика, що містить мінімальні набори продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, необхідних для збереження здоров`я людини і забезпечення їі життєдіяльності. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суттєво змінився з моменту прийняття судом рішення про стягнення аліментів, в бік його збільшення, а тому натепер не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дітей, оскільки відповідно зросли витрати на їх утримання та навчання. В той же час, заявлена позивачкою вимога щодо 1/3 частки доходу(заробітку) відповідача, відповідає вимогам діючого законодавства щодо обов`язку утримання дітей та не порушує прав відповідача. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, і визначення указаного позивачкою способу та розміру стягнення аліментів призведе до рівності прав дітей на утримання від батька відповідно до положень Закону. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved