Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21 листопада 2009 року між ними було укладено шлюб, від якого мають п`ятьох неповнолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; на даний час їх сімейні стосунки припинені через несумісність характерів, зникнення почуття взаємоповаги та взаєморозуміння, вони хоча й проживають разом, але спільних інтересів, окрім дітей, не мають, шлюб носить формальний характер,що унеможливлює подальше спільне подружнє життя, а тому просить шлюб розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, так як чоловік, будучи в нетверезому стані, вчиняє часті сварки й скандали, проявляє домашнє насильство, в тому числі у присутності дітей, що негативно відображається на їх сімейних стосунках; близько місяця вона з дітьми залишила чоловіка й проживають окремо в іншому населенному пункті, а відповідач за цей час не проявляв ніякого інтересу до них. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 21 листопада 2009 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Височанською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області за актовим записом №04. Від даного шлюбу сторони мають п`ятьох спільних малолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. Сторони близько місяця разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач не проявляє інтересу до сім`ї та проігнорував явку в судове засідання, що свідчить про його байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дітей, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, передбаченим ст.113 СК України, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved