Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали. Мотивують тим, що позивач 22.09.2016 року наказом від 21.09.2016р. №177-к був прийнятий на роботу до Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» і в подальшому 01.04.2019р. наказом №150-к був переведений на посаду заступника директора, начальника служби автоматизованої системи оплати проїзду у ЛКП «Львівавтодор». 10.06.2020р. наказом № 406-к позивача було звільнено з посади заступника директора, начальника служби автоматизованої системи оплати проїзду у ЛКП «Львівавтодор» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Винесення оспорюваного наказу та звільнення позивач вважає незаконними, оскільки відповідачем було допущено ряд порушень. Тому просять позов задоволити. У підтвердження вимог покликаються на копії наказу, трудової книжки, протоколу наради, інші долучені до справи документи, які просить вважати вичерпними в обґрунтування позову. Представники відповідача проти позову заперечили. Мотивують тим, що позивач був звільнений внаслідок одноразового грубого порушення трудових обов`язків, було проведене службове розслідування (з 02.06.2020р. по 03.06.2020р.) з приводу порушення вимог внутрішнього трудового розпорядку працівниками служби АСОП, а також неналежного виконання позивачем посадових обов`язків як заступника директора, 03.06.2020р. було проведено засідання комісії під час якого позивача було ознайомлено під власноручний підпис з актом службового розслідування від 03.06.2020р. Тому підстав для задоволення вимог в цілому не вбачають, просять такі відхилити за безпідставністю. Перевіривши матеріали справи, заслухавши учасників процесу, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, котрі подані сторонами і про наявність інших не заявлено жодною стороною суд вважає, що позов слід задоволити, виходячи з таких мотивів. У судовому засіданні встановлено, що 22.09.2016 року наказом від 21.09.2016р. №177-к [PERSON] був прийнятий на роботу до Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» і в подальшому 01.04.2019р. наказом №150-к був переведений на посаду заступника директора, начальника служби автоматизованої системи оплати проїзду у ЛКП «Львівавтодор». 10.06.2020р. наказом № 406-к позивача було звільнено з посади заступника директора, начальника служби автоматизованої системи оплати проїзду у ЛКП «Львівавтодор» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірвано у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Встановлено, що позивача було звільнено у зв`язку із порушенням вимог трудового розпорядку, яке мало місце 28.05.2020р. (у зв`язку із відсутністю на робочому місці)., а також неналежного виконання службових обов`язків заступника директора, начальника служби АСОП. У відповідності до п. 22 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 - у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно абзацу 2 п. 27 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. З долученої до матеріалів справи посадової інструкції заступника директора, начальника служби АСОП вбачається, що п. 3.6 передбачено право брати участь у всіх випробуваннях та перевірках автоматизованої системи оплати проїзду та її складових, компонентів, окремих частин та виробів тощо. Крім того, суду не представлено доказів, в чому саме полягало порушення [PERSON] трудових обов`язків. Встановлено, що на позивача було покладено виконання обов`язків замовника на об`єкті по [ADDRESS] . Завдання щодо цього були погоджені на службовій нараді ЛКП «Львівавтодор», яка мала місце 16.04.2020р. Щодо перебування на об`єкті [PERSON] та інших працівників 28.05.2020р. було завчасно попереджено директора, крім того, такі наради на цьому об`єкті відбувались на регулярній основі і раніше. Такі виїзди на об`єкт організовувались у відповідності до п. 2.10 посадової інструкції для забезпечення належного проведення робіт з реставрації будівлі. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які пояснили що такі наради на об`єкті відбувались і раніше, ніяких проблем з цим не виникало. Свідок [PERSON] пояснила, що також залучалась до нарад, [PERSON] вів протокол, а вона всіх обдзвонювала і попереджала про нараду, такі наради відбувались і раніше в такому складі, та погоджувались з керівником. Свідок [PERSON] пояснив, що про проведення наради повідомлялось за тиждень до неї, жодних проблемних питань не виникало, на нараді виконував протоколювання, робив фотографії до ремонту та після, жодних фактів щодо зірвання роботи на підприємстві не знає, такі наради проводились неодноразово, на них розглядались вказівки щодо проведення робіт. Свідок [PERSON] пояснив що про нараду повідомлялось завчасно за декілька днів, на нараді обговорювали перевірку виконаних робіт, і такі наради проводились неодноразово, щоб контролювати перебіг виконання робіт. Таким чином слід задоволити вимоги в частині поновлення [PERSON] на посаді заступника директора, начальника служби автоматизованої системи оплати проїзду Львівського комунального підприємства «Львівавтодор». Крім того, згідно вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Тому слід задоволити вимогу про стягнення з Львівського комунального підприємства «Львівавтодор» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 657 265 грн. 72 коп. станом на дату ухвалення рішення, з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства. У відповідності до вимог ч. 5 ст. 235 КЗпП України рішення в частині поновлення на роботі підлягає негайному виконанню, як і рішення в частині стягнення платежу - заробітної плати за один місяць, тому до негайного стягнення підлягає сума в розмірі 17 990 грн. 85 коп. Що стосується вимоги про відшкодування моральних збитків, то суд вважає, що такі позивачу також спричинені. Суд вважає, що безпідставне звільнення з посади заступника директора, начальника служби автоматизованої системи оплати проїзду Львівського комунального\~підприємства «Львівавтодор»безперечно вплинуло вкрай негативно на позивача, чим принизило його репутацію як працівника з багаторічним стажем роботи та сумлінним виконанням трудових обов`язків. У зв`язку із незаконним звільненням було порушено нормальні життєві з в`язки та призвело до кардинальних змін в його життєдіяльності та способі життя. Тому суд вважає, що моральна шкода в сумі 25000 грн. є відповідною сумою компенсації спричиненої шкоди. Згідно вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником\~або уповноваженим\~ним органом\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав призвели\~до моральних\~страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення позову в цілому. Враховуючи вимоги ст.ст. 133, 137 ЦПК України, слід також стягнути 15000 грн. понесених судових витрат позивачем на надання правової допомоги, згідно акту виконаних робіт №2 від 24.03.2023р. При цьому, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути понесені\~позивачем судові\~витрати по\~справі в розмірі 840,80 грн. Також у відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved