Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дрогобицького міськрайонного суду у справі № 442/8208/21 та постановити рішення, яким стягувати з [PERSON] , [INFO] , в його користь аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї третини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання законної сили судового рішення і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивує тим, що 24.06.2016 між ним та відповідачкою було укладено шлюб, за час якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . В лютому 2019 року відповідачка залишила їх дочку і з цього часу він самостійно виховує та утримую її. 23 листопада 2021 року Дрогобицьким міськрайонним судом було винесено рішення, яким ухвалено стягувати з відповідачки - [PERSON] аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Однак, коштів, встановлених рішенням суду на утримання нашої малолітньої дочки розмірі 1500,00 грн є недостатньо. Доходів позивача вкрай не вистачає на утримання дочки, крім того вказує, що вимушений тривалий час не працювати, в той час, коли донька хворіє (перебувала в лікарні тривалий час). Натомість відповідачка працевлаштована та добре заробляє. Вона повністю самоусуналась від виховання дочки, не підтримує жодних відносин з дочкою як мати. З лютого 2019 року по даний час дочка не бачила матері та не знає, як вона виглядає. В зв`язку з вище наведеними обставинами змушений звернутись з даним позовом до суду з метою зміни спосібу стягнення аліментів з відповідачки на утримання їх дочки. 04.01.2023 направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку. Із відповіді на вказаний запит вбачається, що [PERSON] змінила прізвище на „ [PERSON] ". Ухвалою від 22.03.2023 позовну заяву залишено без руху для надання позивачу можливості виправити недоліки у позовній заяві, які позивачем виправлено у зазначений в ухвалі строк. Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи Договір про надання правових послуг адвоката № 28/22 від 26.12.2022, Додаток № 1 до договору, Акт виконаних робіт, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Ухвалою від 20.04.2023 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін 22.05.2023. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Сторони в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутності та підтримання позову. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомивши причини неявки, про розгляд справи була належним чином повідомлена, заяви про розгляд справи у її відсутності не надходило, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надавала. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановити заочне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). Згідно Довідки № 02/23 від 02.01.2023, виданою Сектором „Служба у справах дітей" Східницької селищної ради Львівської області, [PERSON] самостійно виховує дочку [PERSON] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.11.2021 ухвалено стягувати з відповідачки - [PERSON] аліменти на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму доходів для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Так, ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від матері відповідно до положень Закону. А також з врахуванням вимог розумності та справедливості і визначає їх в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи від дня набрання законної сили судового рішення і до досягнення дитиною повноліття. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Встановлено, що на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду такі документи: Договір про надання правових послуг адвоката № 28/22 від 26.12.2022, Додаток № 1 до Договору, Акт виконаних робіт, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, квитанцію про оплату послуг та Ордер. Враховуючи, що позов задоволено, суд приходить до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача на користь позивача у розмірі 3000 гривень. Крім того, відповідно до вимог ст.141ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір по справі у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved