Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

10 квітня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до повноліття дитини (а. с. 1-2, 16-18). В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням збільшення позовних вимог від 08 травня 2023 року, вказала, що 26 вересня 2020 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що на даний час вона проживає окремо від відповідача. Донька проживає спільно з нею, знаходиться на її утриманні. Оскільки вона самостійно займається вихованням доньки, не працює, то вона потребує матеріальної підтримки від відповідача до досягнення дитиною трьох років. При цьому,\~стверджує,\~що жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною та відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на її утримання, сторонами не досягнуто. Тому остання\~прохає суд\~стягувати з\~відповідача на\~її користь\~аліменти на\~утримання їхньої\~доньки до\~досягнення нею\~повноліття у\~розмірі 1/4\~від усіх\~його доходів\~заробітку,\~але не\~менше 50\~%\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~відповідного віку,\~починаючи стягнення\~з дати\~звернення до\~суду і\~до повноліття\~дитини та, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви про стягнення аліментів та до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 21), копія якої надіслана учасникам справи 19 квітня 2023 року за вихідним № 10684/23-вих/2/204/1967/23 (а. с. 22). 07 червня 2023 року на адресу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким відповідачу направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 39). Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а. с. 40). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 38) причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 26 вересня 2020 року Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис № 105, підтвердженням чого є копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 6). Сторони від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 грудня 2020 року (а. с. 5). Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Тобто, основною обов`язковою умовою для надання матеріальної допомоги дружині до досягнення дитиною трирічного віку є існування об`єктивної можливості чоловіка надавати таку допомогу. Однак під час розгляду справи позивачкою не надано суду жодного доказу належного, достатнього та допустимого доказу того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на користь позивачки на її утримання до досягнення їхньої спільної дитини трьохрічного віку, у зв`язку з чим суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог в цій частині відсутні, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений у ст. 51 Конституції України, а також у ст. 180 Сімейного кодексу України та гарантується Державою, Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» визначено, що кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку,\~а батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч. ч. 7, 8 ст.\~7\~СК України визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Також, вимогами до ч. 2 ст. 182\~СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі; розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191\~СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Законом України\~від 03\~листопада 2022\~року №\~2710-IX «Про державний\~бюджет України\~на 2023\~рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, який з 1 січня 2023 року становить 2272 гривень. Частиною 1\~ст.\~1 Закону\~України «Про\~прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на час розгляду справи виповнилось 2 повних роки. Враховуючи, що відповідач перебуває у працездатному віці та зобов`язаний утримувати свою дитину, суд вважає, що він спроможний сплачувати позивачці аліменти на утримання спільної дитини. Враховуючи вищевикладене, оскільки батьки зобов`язані у рівній мірі забезпечувати дитину усім необхідним, суд вважає, що відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої доньки у розмірі 1/4 від усіх його доходів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 10 квітня 2023 року, тобто із дня звернення із позовом до суду, і до досягнення дитиною повноліття, що є об`єктивним, необхідним, достатнім та справедливим розміром стягнення аліментів з урахуванням встановлених у справі обставин та відповідно до вимог чинного законодавства України. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. З огляду на викладене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить до обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі приписів ст. 141 ЦПК України, суд стягує із відповідача на користь держави судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: partial