Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 132 431 грн. 68 коп. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Заява мотивована тим, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності. Багатоквартирний житловий будинок за адресою [ADDRESS] був прийнятий в обслуговування позивача актом від 01.03.2010. Позивач є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також з централізованого опалення будинку. З метою забезпечення належних умов проживання та надання споживачам послуг з централізованого опалення в будинку за адресою: [ADDRESS] з позивачем було укладено договори: №3126139ПВ від 17.12.2018 на постачання електричної енергії з ТОВ «Київські енергетичні послуги», №343/22 від 31.12.2021 на надання послуг із вивезення, розміщення та знешкодження твердих побутових відходів з ТОВ «Спецкомунтехніка» №320474 від 17.07.2018 на постачання теплової енергії у гарячій воді Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Послуги надавались позивачем належним чином. Внаслідок невиконання зобов`язання, що стосується своєчасної оплати за надані послуги у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 132 431 грн. 68 коп. яка складається з заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у розмірі 24 437 грн. 28 коп. заборгованість за послугу з централізованого опалення за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у розмірі 96 681 грн. 43 коп., а також просить суд стягнути на його користь 3% річних у розмірі 1 884 грн. 31 коп., інфляційну складову боргу в розмірі 9 428 грн. 66 коп. та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд про їх задоволення. Відповідач повідомлена належним чином, про причину неявки суду не повідомила, правом на відзив не скористалась. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, зважаючи на положення ст.ст. 223, 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення № [NUMBER] , що розташовано в житловому будинку в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 26.02.2007 (копія наявна у матеріалах справи) була фактично споживачем послуг, які надавались позивачем. Багатоквартирний житловий будинок за адресою [ADDRESS] був прийнятий в обслуговування позивача актом від 01.03.2010. З метою забезпечення належних умов проживання та надання споживачам послуг на утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також послуг з централізованого опалення за адресою [ADDRESS] озивач уклав договори: 17.12.2018 між ТОВ «Київські енергетичні послуги» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житло-Сервіс" було укладено договори: №3126139ПВ від 17.12.2018 на постачання електричної енергії з ТОВ «Київські енергетичні послуги», №343/22 від 31.12.2021 на надання послуг із вивезення, розміщення та знешкодження твердих побутових відходів з ТОВ «Спецкомунтехніка» №320474 від 17.07.2018 на постачання теплової енергії у гарячій воді Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго». Послуги надавались позивачем належним чином. Внаслідок невиконання зобов`язання, що стосується своєчасної оплати за надані послуги у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 132 431 грн. 68 коп. яка складається з заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у розмірі 24 437 грн. 28 коп. заборгованість за послугу з централізованого опалення за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 у розмірі 96 681 грн. 43 коп. З наданих позивачем розрахунків, видно, що у відповідача утворилась заборгованість за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року у розмірі 24 437, 28 грн. за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та заборгованість у розмірі 96 681, 43 грн. за послуги з централізованого опалення. Послуги надавались позивачем належним чином. Відповідач не відмовився від споживання вказаними послугами у встановленому порядку. Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів за місцем проживання відповідачів. Згідно з ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Згідно з ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Разом з тим, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України по справі 20 квітня 2016 року по справі 221/515/15-а. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідача, як споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така позиція суду кореспондується з висновком Верховного суду України викладеним у постанові від 30 жовтня 2013 року по справі 6-59цс13, який підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, про те що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Так, в силу ч.ч. 1,3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно зі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, водовідведення, газ, електрична, теплова енергія і інші послуги) підлягають до оплати крім квартирної плати за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлення тарифів на комунальні послуги відноситься до повноважень органів місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 ч. З ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Разом з тим, в порушення вимог ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду докази на спростування зазначених тверджень. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за спожиті комунальні послуги становить 24 437, 28 грн. за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та заборгованість у розмірі 96 681, 43 грн. за послуги з централізованого опалення. Перевіряючи позовні вимоги в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В матеріалах справи наявні достатні докази, надані стороною позивача, які вказують на належне надання відповідних житлово-комунальних послуг, та їх розмір, а також наявні докази, які вказують на несплату відповідачем коштів за житлово-комунальні послуги. Законом прямо передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення інфляційних витрат за період наявності заборгованості та які розраховані позивачем при подачі позову до суду, ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, мало місце прострочення виконання зобов`язань, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а відтак підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved