Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] з вимогою : «Розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №729» 08 лютого 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін. Положеннями ст.174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 22 березня 2023 року (вх.№13682) до суду надійшов відзив на позов, поданий відповідачем [PERSON] , відповідачем висловлена позиція щодо підстав для відмови у задоволенні позову та наведені доводи на спростування позиції позивача щодо підстав для припинення шлюбу, долучено докази, які, на думку відповідача, свідчать про продовження сталих сімейних відносин з позивачем, прояв його турботи про дружину та їх спільних дітей, матеріальне забезпечення сім`ї, що дає підстави вважати, що рішення позивача про припинення шлюбу є емоційним та передчасним. 06 квітня 2023 року (вх.№16482/1) відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про надання подружжю строку на примирення тривалістю шість місяців, мотивуючи свою позицію тим, що звернення позивача з позовом до суду про розірвання шлюбу є передчасним, відповідач не втрачає надії на можливість відновлення сімейно-шлюбних стосунків, має намір вживати всіх можливих заходів для примирення. 07 квітня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про часткове задоволення клопотання відповідача [PERSON] про надання подружжю строку на примирення. Зупинено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, - до закінчення строку для примирення подружжя, який встановлений судом терміном на 3 (три) місяці. 23 травня 2023 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про відновлення провадження у справі. 30 травня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відновлення провадження у цивільній справі та продовження розгляду справи по суті. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. (ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України) Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Представник позивача - адвокат Кушнір Тарас Романович в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що з 16 серпня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі у подружжя народились діти: син - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] , з лютого 2022 року подружжя разом з дітьми проживали за кордоном, в подальшому відповідач без погодження з позивачем прийняла рішення повернутись разом з дітьми до Україну, де вони перебувають дотепер, тривалість окремого проживання вплинуло на відносини між подружжям, позивач прийняв для себе рішення розірвати шлюб, на даний час проживає за кордоном, відновлення сімейно-шлюбних відносин вважає неможливим, визначений судом строку для примирення не вплинув на взаємовідносини подружжя, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач та представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні висловили свої заперечення щодо задоволення позову, після спливу визначеного судом строку для примирення відповідач змінила свою позицію , визнала позов та просила розривати шлюб, додатково пояснили, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають двох малолітніх дітей, сімейне життя подружжя було щасливим, вони опікувались одне одним та спільно виховували своїх дітей, з лютого 2022 року подружжя вимушено було виїхати за кордон задля своєї безпеки та їхніх дітей, однак в подальшому відповідач прийняла рішення повернутись до України для того, щоб діти мали можливість продовжувати навчання, така поведінка відповідача обурила позивача, що, на думку відповідача, стало підставою звернення з цим позовом до суду. Під час наданого судом строку для примирення відповідачу стало відомо, що позивач протягом тривалого часу має відносини з іншою жінкою, така поведінка чоловіка, його зрада, змінила погляди відповідача на їхнє майбутнє спільне життя, як подружжя, тому прийняла остаточне рішення припинити шлюбні відносини. Вислухавши думку учасників цивільного процесу, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені сторонами обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як убачається з матеріалів справи, з 16 серпня 2008 року між [PERSON] , громадянином Республіки Корея, та [PERSON] , громадянкою України, укладено шлюб, зареєстрований Печерським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (актовий запис № 729) Під час перебування у зареєстрованому шлюбі у подружжя народились діти: син - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначається правовий статус та закріплюються основні права, свободи та обов`язки іноземців. У статті 18 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено права у шлюбних і сімейних відносинах», зазначено, що іноземці можуть укладати і розривати шлюби з громадянами України та іншими особами відповідно до законодавства України, та вказано, що іноземці мають рівні з громадянами України права і обов`язки у шлюбних і сімейних відносинах. Питання, що виникають у сфері приватно-правових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Виходячи з положень ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно п. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умовами додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. (ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право») Як роз`яснено у п. 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Згідно ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків. За нормами частини першої та другої статті 26 Договору між Україною та Корейською Народно-Демократичною Республікою про правову допомогу в цивільних та кримінальних справах, встановлено, що у справах про розірвання шлюбу компетентними є установи юстиції і застосовується законодавство тієї Договірної Сторони, громадянинами якої подружжя на момент подачі заяви. Якщо обидва з подружжя мають місце проживання на території другої Договірної Сторони, то компетентними розглядати справу є також установи юстиції цієї Договірної Сторони. Якщо на момент подачі заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - другої Договірної Сторони, й один із них мешкає на території однієї, а другий - на території другої Договірної Сторони, то компетентними розглядати справу є установи юстиції обох Договірних Сторін. При цьому вони застосовують законодавство своєї держави. З урахуванням положень пункту сьомого частини першої статі 26 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, зокрема, якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України. Приймаючи до уваги, що офіційна реєстрація шлюбу між [PERSON] , громадянином Республіки Корея, та [PERSON] , громадянкою України, відбулась в Україні, тобто дія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України, враховуючи положення п. 7 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про міжнародне приватне право», а також те, що обидві сторони цивільного процесу (позивача та відповідач) зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що територіально відноситься до Дніпровського району міста Києва, цивільна справа підсудна Дніпровському районному суду міста Києва. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, врахувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Вживати заходів до примирення подружжя. З`ясувавши фактичні обставини справи, вислухавши позицію сторін цивільного процесу, наведені ними доводи та заперечення щодо підстав припинення сімейно-шлюбних відносин, з урахуванням часу визначеного судом для примирення подружжя, суд приходить до наступних висновків, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбні відносини, проживають окремо, факт припинення сімейно-шлюбних відносин не заперечується відповідачем, яка наголосила, що намагалась налагодити відносини з чоловіком, який після її повернення до України залишився проживати за кордоном, особисте спілкування між ними відбувається за допомогою засобів телефонного зв`язку, позивач мав намір приїхати до України, побачитись з дітьми, однак своєї обіцянки не дотримався, за час наданий судом для примирення подружжя не відновило сімейно-шлюбні відносини, навпаки відповідачу стало відмово, що у чоловіка є інша жінка, тому зрада позивача перекреслила будь-які бажання продовжувати сімейно-шлюбні відносини. В свою чергу представник позивача - адвокат Кушнір Т.Р., наголосив, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та остаточним, за час окремого проживання позивач не змінив своє відношення до відповідача, наміру поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не має, наполягає на розірванні шлюбу. При вирішенні спору, суд враховує той факт, що позивач не бажає підтримувати у подальшому шлюбні стосунки з дружиною, заходи вжитті судом для примирення подружжя, не дали позитивного результату, сторони виявляють обопільне бажання розрізати шлюб, в той же час суд не може примусити подружжя до відновлення сімейно-шлюбних відносин та збереження шлюбу. Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved