Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Позивач ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 26.11.2022 року в розмірі 105\~000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами був укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 2500 доларів США, що еквівалентно 105\~000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути поетапно рівними частинами кожного календарного місяця в строк до 28 лютого 2023 року включно. Незважаючи на неодноразові звернення, кошти повернуті не були. Сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи в його відсутність, підтримання позову. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 квітня 2023 року у в даній справі відкрите провадження та справа призначена до судового засідання на 6 червня 2023 року. Протокольною ухвалою головуючого від 6 червня 2023 року відкладено розгляд справи до 28 червня 2023 року у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного: Судом встановлено, що 26 листопада 2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 2500 доларів США, що еквівалентно 105\~000,00 грн., які останній зобов`язувався повернути поетапно рівними частинами кожного календарного місяця в строк до 28 лютого 2023 року включно , що підтверджується розпискою (а.с.9). Відповідачем сума\~позики у встановлений термін (та на час розгляду справи - також) позика в повному обсязі не повернута. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок договору, а при відсутності таких вказівок відповідно до вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до частин першої і третьої ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона -позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона -позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18), за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та Постанові Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі №483/1953/16. Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач належним чином не виконав умови договору, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню, з відповідача підлягає стягненню загальна сума заборгованості в розмірі 105\~000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп., сплачений при подачі позову.

Outcome: approved