Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову покликається на те, що 27 липня 2022 року між громадянином Держави Ізраїль [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. Предметом угоди є квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат загальною площею 32,7 кв.м, житловою 26,9 кв.м, та кухні. Згідно умов договору сторони домовилися про певні обов"язки один до одного у зв"язку з відчуженням квартири. У відповідності до п.13 вищезазначеного договору купівлі-продажу продавець [PERSON] зобов`язалася сплатити комунальні платежі, зняти з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] до 03.08.2022 року та звільнити квартиру не пізніше 27.08.2022 року. Станом на цю дату продавець [PERSON] виконала свої зобов`язання частково, а саме не зняла з реєстрації у квартирі, яку продала позивачу - [PERSON] , відповідача - [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач давно не проживає у квартирі та не має у ній права власності та не претендує на проживання там. Реєстрація відповідача у даній квартирі породжує для позивача численні незручності та створює перешкоди у реалізації права приватної власності на будинок в частині володіння, користування та розпорядження належним майном. А тому просить позов задоволити. Учасники в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи, а тому згідно ст. 223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено що 27 липня 2022 року між громадянином Держави Ізраїль [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. Предметом угоди є квартира [ADDRESS] , яка складається з двох кімнат загальною площею 32,7 кв.м, житловою 26,9 кв.м, та кухні. Згідно умов договору сторони домовилися про певні обов"язки один до одного у зв"язку з відчуженням квартири. У відповідності до п.13 вищезазначеного договору купівлі-продажу продавець [PERSON] зобов`язалася сплатити комунальні платежі, зняти з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] до 03.08.2022 року та звільнити квартиру не пізніше 27.08.2022 року. Станом на цю дату продавець [PERSON] виконала свої зобов`язання частково, а саме не зняла з реєстрації у квартирі, яку продала позивачу - [PERSON] , відповідача - [PERSON] . Дані обставини справи стверджуються матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх об`єктивності. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За приписами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до приписів ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як було встановлено судом, право власності на квартиру позивач [PERSON] набув у законний спосіб. При цьому реєстрація відповідача в квартирі обмежує право власності позивача на вільне користування і розпорядження своїм майном. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю - про позбавлення права користування житловим приміщенням (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 16.01.2012 по справі № 6-57цс11). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16). суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч. 3 ст. 16). Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є належним способом захисту порушених прав позивача. Таким чином, позивач вважає за необхідне усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом. Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що реєстрація відповідачів у зазначеному будинку, які фактично там не проживають, перешкоджає позивачу у реалізації своїх прав, відтак задоволення судом позову у цілому відновить порушене право позивача на повноцінне користування житлом. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє ствердження під час розгляду справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved