Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

У вересні 2022 року адвокат Конюшок Д.Б. в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив: 1) стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду у озмірі 57 377,60 грн.; 2) стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. та судові витрати. В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 17.12.2021 року 0 18.40 год. на перехрестті вул. Констянтинівська та вул. Щекавицька в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Mazda CX-5», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Toyota», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] .. Вказує, що відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2022 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушеннь, передбаченого ст. 124 КУпАП. Зазначає, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, позивач був обмежений у можливості здійснення своєї професійної діяльності (надання послуг таксі) у період з 18.12.2021 року по 02.02.2022 року, а саме 46 днів. Крім того, з урахуванням 6-тижневого робочого тижня, загальна сукупність витрат, що була завдана позивачу в результаті неможливості здійснення своєї професійної діяльності становить 57 377,60 грн.. Вказує, що вказані збитки, як доходи могли бути отримані позивачем за звичайних умов, але в результаті протиправної поведінки відповідача не були ним отримані. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 15.09.2022 року, прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 21.10.2022 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідно до постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2022 року (справа № 758/674/22), провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Крім того, постановою судді встановлено факт відсутності події правопорушення, тобто відсутність порушення [PERSON] п.п. 16.11, 2.3 «б» ПДР України, які призвели до пошкодження транспортних засобів. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві на позов, просили відмовити. Заслухавши пояснення сторі, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно частин 1,2,5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 17.12.2021 року о 18.40 год. в м. Києві на перехрестті вул. Костянтинівська та вул. Щекавицької, [PERSON] керуючи транспортним засобом «Mazda CX-5», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя не надав перевагу в русі транспортному засобу «Toyota», д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі та здійснив зіткнення, чим спричинив механічні ушкодження з матеріальними збитками та поруши п. 16.11, 2.3 «б» ПДР України. Відповідно до постанови Подільського районного суду м. Києва від 13.04.2022 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП було закрито за відсутністю в його діях складу та події адміністративного правопорушення. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступного. Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України, передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Нормою частини 1 статті 1166 ЦК України, передбачено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Норма пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Натомість, позивачем не надано та в матеріалах справи відсутня постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Нормою частини 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тобто, за відсутності постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, якою було б встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про стягнення з відповідача матеріальної шкоди на користь позивача внаслідок ДТП. Зокрема, норма частини 6 статті 82 ЦПК України встановлює обов`язковість для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на факт винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Проте, в супереч вимогам статей 76 - 84 ЦПК України, факт винуватості у ДТП [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, не підтверджено відповідними доказами. Отже, під час розгляду справи позивачем, не виконано, передбаченого статтею 81 ЦПК України обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 - 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, - позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину винності у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП. Як наслідок, наведені за змістом позовної заяви доводи позивача щодо винуватості у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними фактичними доказами. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено факт винуватості у ДТП водія [PERSON] та його винності в порушенні Правил дорожнього руху, що спричинило ДТП, а тому і немає підстав для відшкодування з відповідача на користь позивача. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою від задоволення вимоги про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП і може бути задоволена лише у разі встановлення порушеного права позивача з боку відповідача, суд з огляду на відсутність підстав для задоволення таких вимог, не вбачає підстав і для задоволення вимоги, яка є похідною. Вирішуючи питання про відшкодування позивачу витрат на правову допомогу, суд враховує, що, оскільки у задоволені позову слід відмовити, позивачу не відшкодовуються витрати, пов`язані з розглядом справи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed