Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - Орган опіки та піклування Житомирської міської ради про визначення місця проживання малолітнього сина - [PERSON] з матір`ю. Позов обґрунтовано тим, що 03.09.2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований з матір`ю та на даний час проживає з позивачем за кордоном. Також зазначила, що [PERSON] офіційно працевлаштована має стабільний заробіток, що дає можливість забезпечити належні умови проживання. Дитина забезпечена усім необхідним. Вказала, що відповідач не може дати дитині належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення. Тому на підставі вищевказаного просила суд визначити місце проживання дитини з нею. Ухвалою судді від 03.02.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 26.06.2023 представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судові засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Ухвала про відкриття провадження у справі, позовна заява з доданими до неї матеріалами та повістки, були направленні за зареєстрованою адресою проживання відповідача, однак, повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутні за вказаною адресою». Враховуючи вищевикладене, у суду є підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про порядок розгляду справи. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ч.1 ст.280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, на підставі ст.ст.211, 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, також надав заяву про розгляд справи без його участі Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11.05.2023 року. За час перебування у шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Зі змісту висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування вбачається, що [PERSON] перебуває за кордоном, участі у матеріальному утриманні сина не бере, його навчанням, вихованням та розвитком не цікавиться, лише телефонує декілька разів на рік. [PERSON] на месенджер «Vibeг» було направлено повідомлення з проханням висловити свою позицію щодо визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю, на яке він жодним чином не відреагував. [PERSON] з малолітнім сином, у зв`язку з бойовими діями на території України, проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями повідомлень про гостинність для громадян, які не входять до ЄС з зазначеним місцем реєстрації від 09 березня 2022 року [PERSON] та [PERSON] ; у помешканні створено належні умови для виховання та розвитку дитини, що підтверджується фотоматеріалами. В матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, відомості щодо вад здоров`я, які унеможливлюють виховання та утримання дитини. Виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце поживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Таким чином суд встановив, що сторони за час перебування у шлюбі мають малолітнього сина, який проживає з матір`ю, перебуває на її утриманні. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно п.3 ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. За змістом частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Зі змісту наданого суду висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради (додаток до рішення виконавчого комітету міської ради №703 від 07.06.2023), як органу опіки та піклування вбачається, що виконавчий комітет, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце поживання [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] . Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування затверджений виконавчим комітетом Житомирської міської ради рішенням № 703 від 07.06.2023 є достатньо обґрунтованим, не суперечить інтересам дитини та узгоджується з іншими доказами, що надані суду, зокрема відомостями про те де наразі проживає дитина, хто нею опікується. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати, а саме судовий збір сплачений позивачем при подачі позову в сумі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідача а підставі ст.141 ЦПК України

Outcome: approved