Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

29.07.2022 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] ,, [PERSON] про\~виділення в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. На обґрунтування позовних вимог представник зазначає, що [PERSON] (1/2 частка), [PERSON] (1/4 частка) та [PERSON] (1/4 частка) є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,100 га, з кадастровим номером: 0710100000:21:079:0007, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Вказана земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності сторін із визначенням ідеальних часток, які співвідносяться із їх частками у праві власності на будинок (50/100, [ADDRESS] та 25/100 відповідно). На даний час між сторонами виник спір з приводу реалізації свого права щодо використання земельної ділянки, який через відсутність згоди [PERSON] вирішити в позасудовому порядку не виявляється можливим. Враховуючи наведене, просить суд виділити [PERSON] в натурі частку із земельної ділянки, площею 0,100 га, з кадастровим номером: 0710100000:21:079:0007, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виходячи із належної їй 50/100 часток, що становить площу 0,050 га (цивільна справа № 161/10112/22) (Том 1, а.с. 2-7). 29.07.2022 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про\~виділення в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, обґрунтування якого є тотожним із мотивацією позовної заяви [PERSON] . У своєму позові [PERSON] просить суд виділити [PERSON] в натурі частку із земельної ділянки, площею 0,10 га, з кадастровим номером: 0710100000:21:079:0007, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , виходячи із належних йому 25/100 часток, що становить площу 0,025 га (цивільна справа № 161/10116/22) (Том 1, а.с. 109-113). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2022 року позовні заяви, які стали предметом цивільних справ № 161/10112/22 та № 161/10116/22, було об`єднані в одне провадження; об`єднаному провадженню присвоєно номер: № 161/10112/22 (Том 1, а.с. 206). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.10.2022 року в цивільній справі № 161/10112/22 було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Охремчуку О.О. (Том 1, а.с. 223-224). 28.02.2023 року на виконання вищевказаного судового рішення надійшов висновок експерта судової земельно-технічної експертизи № 6 від 28.02.2023 року (Том 2, а.с. 1-28). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до початку судового засідання до канцелярії суду подала заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності її представника, первісні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (Том 2, а.с. 59). В судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечував щодо задоволення первісного позову [PERSON] із зазначених у ньому підстав, а також просив задовольнити зустрічну позовну заяву та виділити йому в натурі частку зі спірної земельної ділянки, яка перебуває у його фактичному користуванні та у планах №№ 1, 2 до висновку експерта № 6 від 28.02.2023 року позначена як перший варіант (червоний контур). Суду пояснив, що між сторонами даного спору склався усталений порядок використання спірної земельної ділянки, який відповідає розташуванню виділеним їм часткам у житловому будинку. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні щодо задоволення позовів, пред`явлених до нього, заперечував, суду пояснив, що його частка зі спірної земельної ділянки була виділеною в натурі на підставі судового рішення, яке ним наразі реалізовано. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] . Право власності позивачки [PERSON] на 1/2 частку вказаного майна підтверджується свідоцтвом про право на спадкування за законом, виданим 20.08.1986 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Зінчук Г.Т. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-3924 (Том 1, а.с. 15). Право власності відповідача [PERSON] на 1/4 частку вказаного майна підтверджується договором дарування житлового будинку, посвідченим 01.11.1996 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Білоус Л.А. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-4017 (Том 1, а.с. 16). Право власності відповідача [PERSON] на 1/4 частку вказаного майна підтверджується договором купівлі-продажу частини житлового будинку, посвідченим 26.08.2009 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Моравецьким В.Р. та зареєстрованим в реєстрі за № 2082 (Том 1, а.с. 17). Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.05.2016 року в цивільній справі № 161/15827/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділення в натурі частки із спільної часткової власності судом було проведено поділ житлового будинку [ADDRESS] між його співвласниками, шляхом затвердження мирової угоди про порядок виділення їм в натурі приміщень виходячи з належної кожному з них частки у майні, з одночасним припиненням режиму спільної часткової власності на даний житловий будинок (Том 1, а.с. 84-85). Судом також встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] розташований на земельній ділянці, площею 0,100 га, з кадастровим номером: 0710100000:21:079:0007, призначеній для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Частки кожного зі сторін у праві власності на вищевказану земельну ділянку співвідносяться із їх частками у праві власності на житловий будинок, а саме: [PERSON] належить 1/2 частка спірної земельної ділянки, [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці кожному. У своїх позовних заявах [PERSON] та [PERSON] зазначають, що на даний час виникла необхідність у виділі в натурі кожному з них спірної земельної ділянки, однак у позасудовому порядку через бездіяльність [PERSON] дане питання вирішити не можливо. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами 1 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Як випливає з положення ч.ч. 1, 3 ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України, поділ в натурі майна, яке перебуває у спільній частковій власності, може бути здійснено за домовленістю між співвласниками, шляхом укладання договору про поділ нерухомого майна, який повинен бути вчинений у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням учасниками правочину. Проте, в тому випадку, якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити поділ у натурі майна, що перебуває у спільній частковій власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. Також, ст. 89 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку; г) співвласників багатоквартирного будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Аналіз положень ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України та ст.ст. 88, 89 ЗК України дає підстави для висновку про те, що виділ часток (поділ) земельної ділянки, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину земельної ділянки зі збереженням її цільового використання, яка за розміром відповідатиме розміру його частки, як співвласника такого майна. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.\~4\~ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. З метою доведення обгрунтованності позовних вимог представником [PERSON] та [PERSON] в ході здійснення даного провадження було заявлено клопотання про призначення судово земельно-технічної експертизи. Як вбачається із висновку судової земельно-технічної експертизи № 6, підготовленого 28.02.2023 року судовим експертом Охремчуком О.О.: «виходячи із ідеальних часток співвласників, частки в одиницях площі земельної ділянки співвласників домоволодіння з частками 1/2, 1/4 та 1/4 500 кв.м., 250 кв.м., 250 кв.м. відповідно, співставляючі їх з площею, мінімально необхідною при блокованій забудові для району садибної забудови згідно з п. 6.1.32 ДБН Б.2.2-12:2019 Планування та забудова територій, яка складає 150 кв.м., розподіл земельної ділянки, виходячи з часток співвласників 1/2, 1/4 та 1/4 на [ADDRESS] кадастровий номер 0710100000:21:079:0007, технічно можливий. Варіанти розподілу земельної ділянки на [ADDRESS] кадастровий номер 0710100000:21:079:0007 відповідно до часток співвласників 1/2, 1/4 та 1/4 та вимог нормативно-правових актів, викладені в дослідницькій частині висновку по другому питанню, та зображені на Планах №№ 1, 2, що додаються до висновку.» (Том 2, а.с. 2-9). Як вбачається із Планів №№ 1, 2, які долучені до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6 від 28.02.2023 року, судовим експертом було запропоновано два варіанти розподілу земельної ділянки із кадастровим номером: 0710100000:21:079:0007, яка розташована по [ADDRESS] , які різняться між собою у нанесених точках (межі) від 1 до 9, від 8 до 9, від 9 до 10, від 10 до 11, від 11 до 12 та від 12 до 13 (на плані № 2 точка 12 відсутня, межа від 11 до 13). Разом з тим, при вирішення питання про\~виділення в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, яке є предметом даного спору, суд не може прийняти до уваги вищевказаний висновок судової земельно-технічної експертизи № 6 від 28.02.2023 року та здійснити поділ земельної ділянки з натурі відповідно до запропонованих експертом варіантів розподілу з огляду на наступне. Так в ході розгляду справи судом встановлено, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.03.2013 року в цивільній справі № 0308/12177/12 за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 324432, виданого 18.09.2008 року на підставі рішення Луцької міської ради № 28/26 від 18.06.2008 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010807700912, та виділено йому в натурі належну йому 1/4 частину даного майна зображену синім кольором в межах лінії розподілу для обслуговування квартири [ADDRESS] будинковолодіння відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № О-261 від 24.12.2012 року. Вказане судове рішення набрало законної сили та є чинним (Том 2, а.с. 46-47). Суд вважає за необхідне зазначити, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] про наявність вищевказаного судового рішення, яке набрало законної сили суд не повідомили, про існування, про існування вказаного рішення суду стало відомо від відповідача [PERSON] вже після отримання висновку судової земельно-технічної експертизи № 6 від 28.02.2023 року Як вбачається із Висновку судової будівельно-технічної експертизи № О-261 від 24.12.2012 року (Том 2, а.с. 42-45), виділена [PERSON] в натурі 1/4 частина спірної земельної ділянки накладається на частину цієї ж земельної ділянки, яка у відповідності до висновку судової земельно-технічної експертизи № 6, підготовленого 28.02.2023 року судовим експертом Охремчуком О.О., підлягаю виділу співвласнику, якому належить 1/2 її частина (Том 2, а.с. 69-70). Відповідно до ч. 2 ст. 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Натомість, ст. 378 ЦК України передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Як уже зазначалося, ст. 41 Конституції України імперативно встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Крім того, відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відтак, у зв`язку з існуванням рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.03.2013 року в цивільній справі № 0308/12177/12, яке набрало законної сили, незалежно від факту його реалізації (чи навпаки), виділена [PERSON] у власність належна йому 1/4 частка земельної ділянки із кадастровим номером: 0710100000:21:079:0007, яка розташована по [ADDRESS] не може бути зміненою в рамках розгляду даного спору. Оскільки запропоновані висновком судової земельно-технічної експертизи № 6 від 28.02.2023 року варіанти поділу спірної земельної ділянки містить накладення на виділену у власність [PERSON] частину земельної ділянки у межах точок 8, 9, 10 та 11, такий висновок не може бути взятий судом до уваги в цілому. Суд вважає за необхідне зауважити, що в ході розгляду справи позивачкою [PERSON] , відповідачем [PERSON] клопотання про призначення додаткової чи повторної судової земельно-технічної експертизи не заявлялося, тобто у такий спосіб останні розпорядилися своїми процесуальними правами щодо предмету доказування на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наведені обставини свідчать про недоведеність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про\~виділення в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, а також позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділення частки із майна, що є у спільній сумісній власності, а тому у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів слід відмовити у повному обсязі. При цьому, суд вважає за необхідне наголосити, що за фактом проведення виділу [PERSON] у приватну власність 1/4 частини земельної ділянки із кадастровим номером: 0710100000:21:079:0007, яка розташована по [ADDRESS] , питання щодо виділення в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності стосується виключно [PERSON] та [PERSON] , а тому таке, з огляду на обґрунтування ними заявлених позовних вимог, може бути вирішеним в позасудовому порядку, як це передбачено положеннями ст. 367 ЦК України та ст. 88 ЗК України. Враховуючи те, що у задоволенні первісного позову [PERSON] та зустрічного позову [PERSON] було відмовлено у повному обсязі, понесені ними судові витрати по справі, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити за кожним із них. На підставі ст. 129-1 Конституції України, ст. ст. 368, 370, 373 ЦК України, ст. 89 ЗК України,

Outcome: dismissed