Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит -капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №3107177, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти у тимчасове платне користування в розмірі 5000 грн. та зобов`язався повернути їх та сплатити комісію та проценти за користування кредитом. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів не виконує. Кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі. 27.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №69-МЛ, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача. Станом на 01.06.2021 сума заборгованості [PERSON] становить 22825 грн., з яких 5000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 16875 грн. - прострочена заборгованості за відсотками, 950 грн. - прострочена заборгованість за комісіями. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 06.03.2021 в розмірі 22825 грн. та судові витрати в розмірі 2684 грн.. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. 28.03.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано докази. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 06.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №3107177, відповідно до якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн. на строк 15 днів до 21.03.2021 та зобов`язався сплатити в цей же строк комісію за надання кредиту в розмірі 950 грн. (19% від суми кредиту одноразово) та відсотки в розмірі 1875 грн. (2,5% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом), загальна сума, яка підлягає поверненню - 7825 грн. Аналогічні умови відображені у додатку №1 до договору про споживчий кредит від 06.03.2021 №3107177 (графік платежів) та у додатку №2 до договору про споживчий кредит від 06.03.2021 №3107177 (паспорт споживчого кредиту №3107177. 06.03.2021 ТОВ «Мілоан» відповідно до платіжного доручення №40976803 перерахувало на кредитний рахунок [PERSON] № [NUMBER] грошові кошти в сумі 5000 грн. 07.03.2021 на банківський рахунок [PERSON] в ПАТ «Банк Восток» були зараховані грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується випискою по рахунку. 27.05.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги №69-МЛ, відповідно до якого останнє набуло право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] . Згідно з витягом з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги №69-МЛ від 27.05.2021 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором №3107177 від 06.03.2021, заборгованість за основною сумою кредиту 5000 грн., заборгованість за відсотками 16875 грн., залишок по комісії 950 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 01.06.2021 сума заборгованості [PERSON] за договором про споживчий кредит від 06.03.2021 №3107177 становить 22825 грн., з яких 5000 грн. - сума заборгованості за кредитом, 16875 грн. - прострочена заборгованості за відсотками, 950 грн. - прострочена заборгованість за комісіями. Частиною 1 ст. 634 ЦК України встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з положеннями ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). В силу ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом першим частини першої статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Суд відзначає, що позовні вимоги обґрунтовані тим, що розмір заборгованості за кредитними договорами, укладеними відповідачем, становить ту суму, що зазначена у додатку до договору про відступлення прав вимоги №69-МЛ від 27.05.2021, за яким позивач набув право вимоги до відповідача як кредитор у зобов`язанні. Судом встановлено, що 06.03.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] дійсно був укладений електронний договір про споживчий кредит №3107177, відповідно до якого останній шляхом перерахування на картковий рахунок отримав кредитні кошти в розмірі 5000 грн. на строк 15 днів до 21.03.2021 та зобов`язався сплатити в цей же строк комісію за надання кредиту в розмірі 950 грн. (19% від суми кредиту одноразово) та відсотки в розмірі 1875 грн. (2,5% від фактичного залишку за кожен день користування кредитом), загальна сума, яка підлягає поверненню - 7825 грн. Суд вважає, що позивач шляхом надання виписки з банківського рахунку відповідача довів факт надання [PERSON] 07.03.2021 кредитних коштів в сумі 5000 грн., як то передбачено п. 2.1. договору про споживчий кредит №3107177 від 06.03.2021, проте, не довів належними та допустимими доказами наявність кредитної заборгованості та її розмір. Суд відзначає, що відповідно до умов п. 2.2.2. договору про споживчий кредит №3107177 від 06.03.2021 нарахування позичальнику відсотків здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день кредитування, з урахуванням особливостей, передбачених п.2.2.3 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється (п.2.2.3. договору про споживчий кредит №3107177 від 06.03.2021). Відомості про пролонгацію кредиту відсутні. Таким чином, нарахування відсотків за користування кредитом (на суму кредитної заборгованості) є правомірним лише за період з 08.03.2011 по 20.03.2021. Суд вважає, що додаток до договору про відступлення прав вимоги №69-МЛ від 27.05.2021 (витяг з реєстру боржників), в якому зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку частину тіла кредиту, відсотків за його користування та комісію відповідач сплатив ним, а яка частина ним сплачена не була. Суд вважає, що лише виписки з рахунка кредитодавця є належними та допустимими доказами, що вміщують записи про операції та є підтвердженням надходження чи ненадходження грошових коштів від позичальника та можуть бути належними доказами щодо наявності заборгованості за договором про споживчий кредит №3107177 від 06.03.2021, проте вони суду надані не були. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості та її розмір з [PERSON] за договором про споживчий кредит №3107177 від 06.03.2021, укладеним ним з ТОВ «Мілоан». При цьому у суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, що має наслідком відмову у їх задоволенні в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Outcome: dismissed