Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, в якому просить визнати недійсним пункт 1.5. Договору кредиту та страхування № Z02.00506.007717549 від 12.03.2021 року та пункти 4.2., 5. Паспорту споживчого кредиту Додатку № 1 до Договору кредиту та страхування № Z02.00506.007717549 від 12.03.2021 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості. Позов мотивує тим, що 12.03.2021 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту та страхування № Z02.00506.007717549. Згідно умов п.1 вказаного договору банк у день підписання договору надав позивачу безготівковий кредит (на поточні потреби) в сумі 83 576 грн., строком на 60 місяців. Умовами п. 1.5. Кредитного договору відповідач встановив, що під час користування кредитом банк надає Позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (надалі - «ДБОФО»), за надання яких встановлена плата, відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Згідно п.3.2. Кредитного договору ДКБОФО, Тарифи та Паспорт споживчого кредиту є невід ємними складовими кредитного договору. Згідно п. 6. Кредитного договору, всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані Договором, регулюються ДКБОФО, який визначає всі істотні умови надання та користування Кредитом, додатково до тих, що вказані в Договорі, і є невід`ємною частиною Договору та чинна редакція якого розміщена на сайті Банку: www.ideabank.ua. Пунктом 5 паспорту споживчого кредиту (додаток № 1 до Договору кредиту та страхування № Z02.00506.007717549) визначено графік платежів, в якому, окрім іншого, в стовпчику «Платежі за додаткові та супутні послуги» та «Плата за обслуговування» за обслуговування кредиту передбачено кошти в сумі 132 133,66 грн., що фактично в 1,5 рази перевищує суму кредиту. Так, згідно колонки 7.4 Таблиці п.5 Додатку №1 плата за обслуговування кредитної заборгованості (як інші послуги банку) складає 132 133,66 грн., яку позичальник повинен сплачувати на рахунки вказані в п. 1.6 Кредитного договору в період з 14.04.2021 року по 12.03.2026 року 59 щомісячними внесками 12 числа кожного місяця, згідно Графіку платежів. Як вбачається з пункту 9.8.2. пункту 9.8 Розділу 9. «Умов споживчого кредитування без забезпечення» Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, що затверджений протоколом засідання Правління №10/16-09 від 15.01.2020 року, плата за обслуговування кредитної заборгованості, що сплачується Позичальником за користування кредитом, щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з Графіком за Договором кредиту, включає в себе: надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі шляхом направлення СМС - повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника, опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Вказані документи було отримано позивачем разом з ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.12.2021 року у справі № 461/10094/21 за позовною заявою АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Так, зі змісту позовної заяви АТ «Ідея банк» станом на 29.10.2021 року банком нараховано заборгованість зі сплати за обслуговування кредиту у розмірі 16 974,29 (2 766,37+14 207,92) грн. Позивач вважає, що банком у вказаному договорі неправомірно та протиправно визначено завищену суму плати за обслуговування кредиту (визначена в сумі 2 941,88 грн. на місяць із прогресією спадання), яка в двадцять разів перевищує плату відсотків за користування кредитом (сума визначена в розмірі 141,25 грн. на перший місяць із прогресією спадання) та суму погашення тіла кредиту (визначено суму в розмірі 595,87 грн. на перший місяць із прогресією збільшення), що порушує вимоги кредитування та майнові права позивача. Також зазначає, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, а отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Тому позивач вважає, що положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, що є підставою для визнання таких положень недійсними. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Представник відповідача АТ «Ідея Банк» у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та день розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або відзиву на позов, не надавав. Виходячи з викладеного, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що 12.03.2021 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» було укладено Договір кредиту та страхування № Z02.00506.007717549. Згідно умов п.1 вказаного договору банк у день підписання договору надав позивачу безготівковий кредит (на поточні потреби) в сумі 83 576 грн., строком на 60 місяців (а.с. 11). Відповідно до п.1.5 вказаного договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і введення рахунку, сплачуються згідно діючих тарифів банку. Згідно з п.4 кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що в додатку №1, що є невід`ємною частиною договору, викладено: детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за договором. Відповідно до п. 5 додатку №1 до кредитного договору (Паспорту споживчого кредиту) позичальник змушений сплатити банку «Плату за обслуговування кредитної заборгованості» за весь період дії кредитного договору в розмірі 132 133,66 грн. (а.с.12). Статтями 6, 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 629ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 526ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу (частина перша статті 215 ЦК України). Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. Разом з тим, як визначено частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Незалежно від виконання фінансовою установою вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання позивачу інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, банк відповідно до приписів ст. 18 цього ж Закону не повинен був включати до кредитного договору несправедливих умов під страхом їх недійсності. Як вбачається вище, відповідно до п. 5 додатку №1 до кредитного договору позичальник змушений сплатити банку «Плату за обслуговування кредитної заборгованості» за весь період дії кредитного договору в розмірі 132 133,66 грн. Відповідно до п.9.8.2 Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого протоколом засідання Правління №01/15-20 від 15.01.2020 року плата за обслуговування кредитної заборгованості включає в себе: -надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; -надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку, шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; -опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Таким чином, у даному випадку має місце встановлення у спірних положеннях кредитного договору оплатності послуг про надання інформації з приводу виконання кредитного договору, що прямо суперечить вищенаведеним нормам ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» та є підставою для визнання відповідних умов договору несправедливими та відповідних частин цього договору недійсними. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З огляду на те, що відповідач у відповідній кредитній угоді встановив плату за послуги банку щодо надання інформації з приводу виконання кредитного договору, які згідно із Законом України «Про споживче кредитування» повинні надаватися споживачеві на безоплатній основі, суд приходить до висновку, що положення договору кредиту та страхування, які встановлюють плату за обслуговування кредитної заборгованості, слід визнати недійсними. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у своїй постанові від 26.06.2019 року у справі №686/5078/18 та у постанові від 16.08.2019 року у справі №357/14311/17, а також висновкам Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 09.12.2019 року у справі №524/5153/15-ц (провадження №61-8862сво18) та в постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 (61-22778св19). Отже, позовні вимоги щодо визнання недійсним положення п.1.5 договору кредиту та страхування № Z02.00506.007717549 від 12.03.2021 року та пункти 4.2., 5. Паспорту споживчого кредиту Додатку № 1 до Договору кредиту та страхування № Z02.00506.007717549 від 12.03.2021 року в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», зважаючи на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при поданні даного позову до суду, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: approved