Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що за час шлюбу із відповідачем у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає разом із позивачкою та переває на повному її утриманні, оскільки сторони проживають окремо. Відповідач добровільно допомоги по утриманню спільної доньки не надає, всіма необхідними речами та одягом позивачка забезпечує доньку сама. У зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх доходів щомісячно, але не менше чим 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Від відповідача [PERSON] 01.06.2023 надійшов відзив на позовну заяву, в якій він зазначив, що періодично надає матеріальну допомогу своїй дитини, на підтвердження чого долучив дві квитанції, однак оскільки він офіційно не працює та заробляє на життя тимчасовими заробітками просить позов задовольнити частково та стягувати з нього аліменти на утримання спільної доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1600 гривень, а в задоволенні вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу просить відмовити. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, просить стягувати із відповідача аліменти на утримання дитини саме в розмірі 1/4 частки від доходів щомісячно. Відповідач [PERSON] в судове засідання, будучи належним чином повідомлений, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення, не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв та клопотань не надіслав, а тому суд приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 09.11.2017, [PERSON] народилася [INFO] . Батьками малолітніх дітей є сторони. На момент подачі позову між сторонами розірваний шлюб на підставі рішення суду від 07.12.2022. Відповідно до довідки №02.24.02-91 від 14.04.2022, виданої Райгородською сільською радою, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , та разом із нею проживає її донька [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Нормами ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачкою доведено необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позаяк спільна дитина сторін проживає разом із позивачкою, відповідач є працездатним, офіційно непрацюючим, молодим за віком, доказів наявності на утриманні у відповідача інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних батьків до суду не надано. Натомість, відповідачем не надано доказів, що він періодично надає матеріальну допомогу своїй дитини, так як квитанції від 08.05.2023 на суму 500 грн. та від 23.03.2023 на суму 700 грн., які долучив відповідач не підтверджують, що кошти надсилалися саме позивачці на утримання їхньої спільної дитини. До того ж суд наголошує, що суми в 500 та 700 гривень не є достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки мінімальний гарантований розмір аліментів у 2023 році на утримання дитини становить 1136 грн. За загальним правилом, відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду про стягнення аліментів, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.1ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судових витрат та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи. А тому суд вважає за необхідне стягнути із відповідача також на користь позивачки понесені нею витрати на правничу допомогу. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом. При поданні позову позивачка судовий збір не сплачувала в силу звільнення від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ "Про судовий збір", а тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved