Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Представник заявниці в порядку окремого провадження звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт народження [INFO] [PERSON] у м. Маріуполь Донецької області, батьками якої є: батько - громадянин України [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та мати - громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування заяви представник посилався на те, що у [PERSON] та її чоловіка [PERSON] на тимчасово окупованій території, а саме в м.Маріуполь Донецької області [INFO] народилася донька [PERSON] . Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації народження є: медичне свідоцтво про народження (форма №103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024, що видається закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я державна реєстрація народження проводиться на підставі медичного свідоцтва про народження або медичної довідки про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма №103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024, та висновку про підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я за формою, встановленою у додатку 3 до Порядку підтвердження факту народження дитини поза закладом охорони здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 січня 2013 року №9. Державна реєстрація народження на підставі рішення суду про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України проводиться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення суду в день надходження копії такого рішення або будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану в день її пред`явлення заявником. Разом з тим, у заявниці немає медичного свідоцтва установленої форми, яке б надавало змогу зареєструвати факт народження дитини. Таким чином, підставою для реєстрації народження дитини, яка народилася на окупованій території може бути рішення суду. Батьки дитини перебувають у зареєстрованому шлюбі відповідно до законодавства України. Факт народження дитини підтверджується свідоцтвом про народження дитини, картою вагітної (через значний об`єм до заяви долучається витяг з неї), протоколом ультразвукового дослідження у день пологів, медичною довідкою про огляд матері дитини після пологів, які видано тимчасово окупованою владою (оригінали перебувають у заявника). При цьому, карта вагітної заводилась ще медичним закладом, який був підконтрольний Україні. У медичній документації зустрічається два прізвище вагітної, що пов`язано з тим, що мати дитини одружилась із батьком дитини вже після того як стала на облік по вагітності. Наявні у заявника документи не відповідають вимогам законодавства України, оскільки вони були видані на тимчасово окупованій території України, визначеній відповідно до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", постанови Верховної Ради України "Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями". Ухвалою судді від 04.07.2023 заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження (а.с.16-17). Заявниця та її представник у судове засідання не з`явилися, представник в заяві просив про розгляд справи за їх відсутності (а.с.3). Представник заінтересованої особи у судове засідання не з?явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, заявні вимоги просила залишити на розсід суду (а.с.26). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, враховуючи клопотання заінтересованої особи, в якому вони не заперечували проти заявлених заявником вимог, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЩІК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, шо мають юридичне значення. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені статтею 317 ЦПК України. Відповідно до ч.1, 3 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 55\~Конституції України передбачено, що кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст. 16 ЦК України\~\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 81\~ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі, зокрема, письмових доказів. У судовому засіданні із долученої до заяви копії паспорта громадянина України документ № [NUMBER] , орган, що видав 1436, дата видачі 29.09.2021, встановлено, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] в м. Маріуполь Донецької області та з 06.07.1994 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.5,6). Із долученої до заяви копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21.03.2015 Жовтневим РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, встановлено, що [PERSON] народився [INFO] у м. Маріуполь Донецької області, та з 18.06.2014 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.3 зворот,7, 7 зворот). 27.08.2021 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтвержується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 27.08.2021 Маріупольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Маріупольському районі Донецької області Східного міжрегіонального упраління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис №387. Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка «[PERSON] », дружини - « [PERSON] » (а.с.12 зворот). З копії свідоцтва про народження, складеного російською мовою та виданого Відділом №2 Щелковського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області 16.04.2022 серія [NUMBER] , встановлено, що [INFO] у м. Маріуполь Донецької області, Україна, народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - громадянин України [PERSON] , [INFO] , мати - громадянка України [PERSON] , [INFO] (а.с.4 зворот). З копій медичних документів (картки вагітної, обмінної карти пологового будинку КНП «МТМО ЗДтЖ» та протоколу ультразвукового дослідження від 28.03.2022) встановлено, що [PERSON] перебувала на обліку КНП «МТМО ЗДтЖ» (м. Маріуполь) з приводу вагітності; строк вагітності 14-15 тижнів при першому відвідуванні 22.09.2021; 20.03.2022 відбулися пологи; 28.03.2022 проходила ультразвукове дослідження в Донецьокому республіканському центрі охорони материнства і дитинства (а.с.8 зворот, 10 зворот, 13). З пояснень представника заявника адвоката Кушнеренка І.В. вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та постійно проживали у м. Маріуполь Донецької області. Після того, як заявниця завагітніла, вона стала на облік у медичному закладі м. Маріуполь. У лютому-березні 2022 у м. Маріуполь відбувалися бої між ЗС України та військами рф, місто перебувало в облозі. 19.03.2022 у заявниці почалися перейми та вона звернулася до єдиного працюючого на той час медичного закладу. Однак, останній було повідомлено, що там надається допомога тільки військовим. Відтак, заявниця з чоловіком повернулися додому. Увечері коли почався обстріл, вони з чоловіком перебували у бомбосховищі. Та вже вночі, тобто [INFO] заявниця народила доньку [PERSON] . Місто м. Маріуполь в подальшому повністю перейшло під контроль рф. Заявницю разом з членами сім`ї не випустили на підконтрольну Україну, тому була змушена виїхати до м. Донецьк, де у лікарні її було оглянуто та зафіксована факт пологів. В подальшому заявниця разом з родиною виїхала на територію рф, де отримала свідоцтво про народження дитини на території м. Маріуполь (а.с.25). Законом України від 21.04.2022 р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України»\~були внесені зміни до\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Зокрема, згідно із п.7 ст.1-1 Закону, тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. № 309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, зокрема, до тимчасово окупованої Російською Федерацією території України віднесено всю територію Маріупольського району Донецької області з 05.03.2022 р. Зі змісту ч. ч. 2, 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Згідно зі\~ст.7 Закону України «Про громадянство України», особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до ч. 1\~ст. 144 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, а Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою\~постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Згідно до п. 18\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 р. № 5\~рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Встановлення даного факту, що має юридичне значення необхідно заявниці для отримання в компетентному державному органі України\~легітимне та законне свідоцтво про народження її доньки. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 рік, ратифікованою\~Постановою ВР України від 27.02.1991 р. № 789-ХІІ\~дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Судом встановлено, що заявниця та [PERSON] є громадянами\~України, що підтверджується наявними в матеріалах справи паспортними даними. Як зазначено вище, донька заявниці та [PERSON] була народжена в м. Маріуполь Донецької області, що підтверджується вищевказаними документами, які містяться\~в матеріалах справи, і які відповідно до\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VІІ\~є недійсними і не створюють правових наслідків. З огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема,"Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), а також Молдови та Росії (зокрема,"Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений випадок полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Відповідно до п.п. 8 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» затверджених\~наказом міністерства юстиції України від 18.10.2000р. № 52/5\~(із змінами та доповненнями) реєстрація народження проводиться органом реєстрації актів цивільного стану за усною чи письмовою заявою батьків дитини чи одного з них. Згідно до п.п. 13 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» батько й мати, які перебувають у шлюбі, записуються батьками в книзі реєстрації актів про народження за заявою будь-кого з них. З огляду\~на викладене,\~суд вважає\~що дійсно\~для проведення\~державної реєстрації\~народження дитини\~є об`єктивні\~перешкоди. Таким чином, оскільки реєстрація народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась та враховуючи відсутність можливості в інший спосіб зареєструвати народження дитини, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви представника заявниці про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку про задоволення вказаної заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявниці для державної реєстрації народження дитини та отримання свідоцтва про її народження. Відповідно до ст.317 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити рішення до негайного виконання в частині щодо встановлення факту народження. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved