Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~04.04.2023р.\~до Жовтневого\~ районного\~ суду\~м.\~Дніпропетровська надійшла\~позовна заява [PERSON] до Територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с.№ 4-10). Ухвалою судді Ткаченко Н.В. \~від\~07.04.2023р. було відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с.№44). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ В\~обґрунтування позовних\~вимог представник\~ позивача\~ адвокат\~Ніколенко І.О.\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ (діє\~на підставі\~ордеру серії\~АВ №1068925\~від 20.04.2023р.\~-\~а.с.\~№50)\~ \~посилалася на\~ те,\~що позивачка є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті свого чоловіка позивачка 10.12.2021р. звернулася до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи. На підставі вказаної заяви державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. 10.12.2021р. заведена спадкова справа №68825802 (номер у нотаріуса 460/2021) та внесена відповідна інформація до Спадкового реєстру. Після смерті [PERSON] залишилося відповідне спадкове майно, яке належало йому за життя, а саме 3 банківські рахунки з відповідними грошовими коштами, які було відкрито останнім в АТ «ПУМБ» на своє ім`я. Після спливу шестимісячного строку після звернення до нотаріальної контори позивачка мала б отримувати відповідні свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, 24.02.2022р. розпочалося повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України, у зв`язку з чим позивачка\~була вимушена переміститись на більш безпечну територію, тому переїхала з м. Маріуполь Донецької області, де проживала та була зареєстрована, спочатку до м. Вінниця, а у подальшому до м. Київ. На теперішній час м. Маріуполь Донецької області є тимчасово окупованим та таким, що віднесений до\~ Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, який затверджено наказом Міністерства реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022р. № 309. Оскільки нотаріальна справа знаходиться на окупованій території в м. Маріуполі Донецької області,\~доступ до\~неї \~наразі є\~неможливий.\~На адвокатський\~ запит\~ Східне\~міжрегіональне \~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків)\~повідомило,\~що \~у \~зв`язку \~з активними\~ бойовими\~ діями\~на території\~Донецької області\~та наявністю\~обставин,\~які створюють\~ загрозу\~ життю\~та \~здоров`ю \~працівників Четвертої\~маріупольської \~державної \~нотаріальної \~контори,\~та з\~ метою\~ забезпечення\~ збереження\~їх \~життя і\~здоров`я,\~наказом Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Харків)\~від \~10.03.2022р.\~№1074/к\~\~встановлено простій\~в роботі\~Четвертої маріупольської\~державної нотаріальної\~ \~контори з\~10.03.2022р.\~до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Також, повідомлено, що архів та документи, напрацьовані в Четвертій маріупольській державній нотаріальній конторі (в тому числі спадкова справа №460/2021 після смерті [PERSON] ), не були вивезені з адреси розташування нотаріальної контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь Донецької області. Крім того, зазначено, що за наявною в управлінні інформацією, приміщення Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , зруйновано внаслідок пожежі. За таких обставин, отримання свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріуса є неможливим. Таким чином, зважаючи на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку, що позбавляє позивачку реалізувати своє право на спадкування через органи нотаріату, остання вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. 25.04.2023р. до суду в порядку ст. 178 ЦПК України від представника відповідача Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Богданова Р.К. (самопредставництво а.с. № 71-78) надійшов відзив на позовну заяву (а.с. № 51-60),\~в якому\~останній \~зазначив,\~що визначення\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції (м.\~Харків)\~співвідповідачем \~у \~даній \~справі \~є необґрунтованим\~та безпідставним,\~оскільки останнє\~не є органом нотаріату, не наділено повноваженнями на вчинення нотаріальних дій,\~ не є суб`єктом вирішення питання визнання права власності за законом, а відтак, надання Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків) відповіді на адвокатський запит не є «фактичною відмовою в оформленні права на спадщину», як це стверджує позивачка. Вважає, що вказані повноваження Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не стосуються спірних правовідносин, не впливають на його права та обов`язки. При цьому, в позовній заяві позивачка не зазначає порушником своїх прав Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків), не надає доказів протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності останнього по відношенню до неї. Твердження представника позивачки про бездіяльність Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо незабезпечення функціонування Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори є безпідставними, остільки чинна ситуація сталася внаслідок форс-мажорних обставин. Таким чином, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) не являється органом, який\~ порушив права, свободи або інтереси\~ позивачки. Підготовче засідання у справі у відповідності до ст. 197 та п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України проведено 14.06.2023р. та справу призначено до судового розгляду (а.с. № 113). У судове засідання, яке було призначене на 12.07.2023р., сторони та їх представники не з`явились, про день розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивачки - адвокат Ніколенко І.О. в заяві до суду від 25.04.2023р. позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності та відсутності позивачки, про прийняте рішення повідомити засобами поштового зв,язку (а.с. № 49). Представник відповідача Територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради ні в підготовче засідання 14.06.2023р., ні в судове засідання 12.07.2023р., не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання, наявними в матеріалах справи (а.с. № 99, 127). Крім того, про дати підготовчого та судового засідань відповідача було повідомлено шляхом направлення електронних листів та sms-повідомлень, які отримано та шляхом оголошень на сайті «Судова влада України» (а.с. № 82, 87, 104, 105, 119, 120, 125). Отже, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати розгляду справи судом 14.06.2023р. та 12.07.2023р. Втім, про причини неявки суд не сповістив, так само, як і не скористався правом подати відзив на позовну заяву. \~ \~ \~ \~Представник відповідача Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) своєю заявою від 12.07.2023р. просив розглянути справу за його відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами. Позовні вимоги не визнав з підстав, які викладені у відзиві на позов (а.с. № 133). За вищезазначеного у відповідності до ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи 12.07.2023р. відбувався за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу технічними засобами. Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупність умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ст. 280 ЦПК України, а саме згода позивача на ухвалення заочного рішення суду, крім того, у справі наявний відзив одного з двох відповідачів у справі (а.с. № 51-60). Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку змісту заперечень на позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1 ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. 25.02.2005р.\~між [PERSON] та\~ [PERSON] зареєстровано\~шлюб у\~ Відділі\~ реєстрації\~актів \~цивільного \~стану \~Орджонікіздовського \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ районного\~управління юстиції\~міста Маріуполя\~Донецької області,\~актовий запис\~№47, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. №19). [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, про що Лівобережним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполь Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 25.11.2021р. видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. №20). Згідно із ст.\~ст.\~1216-1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до\~ст. 1261 ЦК України\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті свого чоловіка позивачка 10.12.2021р. звернулася до Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с. №21). На підставі вказаної заяви державним нотаріусом Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори Одерій Г.В. 10.12.2021р. була заведена спадкова справа №68825802 (номер у нотаріуса 460/2021) та внесена відповідна інформація до Спадкового реєстру. Після смерті чоловіка [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 3 банківських рахунків з відповідними грошовими коштами, які відкрито в АТ «ПУМБ» на ім`я останнього. Так, рішенням Подільського районного суду міста Києва від 19.12.2022р. по справі №758/11359/22\~ було зобов`язано АТ «ПУМБ» надати інформацію з наявних банківських рахунків, які належать (були відкриті) [PERSON] (а.с. №31-33). На виконання вказаного рішення суду листом від 06.03.2023р. АТ «ПУМБ» надано інформацію, згідної якої вбачається, що\~на ім`я\~ [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в АТ «ПУМБ» на теперішній час відкриті банківські рахунки, загальний обсяг грошових коштів, на яких складає 62\~804,75 грн. та 7 730 доларів США 99 центів, що за офіційним курсом НБУ із розрахунку 1 долар США\~= 36,5686 грн. складає 282\~711 грн. 50коп. (а.с. №34). Таким чином, загальний обсяг спадкового майна (грошових коштів), на яке заявлені позовні вимоги, складає 345\~516 грн. 25коп. Статтею 1296\~ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 5\~ст. 1268 ЦК України\~ незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого\~Законом України від 24.02.2022р. № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022р. строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався. Згідно із п. 7\~ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (тимчасово окупована територія) це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Адміністративна межа між тимчасово окупованою територією та іншою територією України визначається Кабінетом Міністрів України (абз. 1 ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Так, з 24.02.2022р., тобто з початку повномасштабного вторгнення Російської Федерації в Україну на території Донецької області відбувалися активні бойові дії, а відповідно до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022р., затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №75 від 25.04.2022р., з 25.04.2022р. Маріупольська міська територіальна громада Маріупольського району Донецької області визнана тимчасово окупованою територією. На час розгляду справи відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України №1668/39004 від 23.12.2022р., до тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України відноситься вся територія Маріупольського району. У зв`язку з цим, представник позивачки звернулася до Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України (м. Харків) з питанням можливості отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та отримала відповідь від 30.09.2022р. за № 11574/27755/17/22/06.3, у якій зазначено, що у зв`язку з активними бойовими діями на території Донецької області та наявністю обставин, які створюють загрозу життю та здоров`ю працівників Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, та з метою забезпечення збереження їх життя і здоров`я, наказом Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 10.03.2022р. №1074/к\~встановлено простій в роботі Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори з 10.03.2022р. до припинення чи скасування воєнного стану в Україні. Також, повідомлено, що архів та документи, напрацьовані в Четвертій маріупольській державній нотаріальній конторі (в тому числі спадкова справа №460/2021 після смерті [PERSON] ), не були вивезені з адреси розташування нотаріальної контори у зв`язку з веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь Донецької області. Крім того, зазначено, що за наявною в управлінні інформацією, приміщення Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , зруйновано внаслідок пожежі. Також зазначено, що у зв`язку із відсутністю доступу до вже заведеної спадкової справи, що перешкоджає на теперішній час отриманню свідоцтва про право на спадщину, заявниця може визнати право власності успадкованого майно в судовому порядку. У зв`язку із руйнацією приміщення Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори позивачка звернулася із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Марунько О.Г. за своїм фактичним місцем проживання. Проте, постановою від 12.06.2023р. приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Марунько О.Г. відмовила у вчиненні нотаріальних дій, оскільки за даними Спадкового реєстру, спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , заведена Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою (а.с. №108). Пунктом 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Потреба такого способу захисту права власності, як пред`явлення позову про його визнання, виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідно до\~ст.\~16\~ЦК України \~визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до п. 37 постанови № 5 від 07.02.2014р. Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень \~статті\~392 ЦК\~України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України, передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ. У п.п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на наявність у спадковій справі постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 12.06.2023р. (а.с. № 129), а також відсутність інших спадкоємців після померлого чоловіка, крім позивачки, які б прийняли спадщину, суд вважає, що [PERSON] доведені підстави звернення до суду із позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. За приписами\~ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. Отже, на підставі вказаних доводів та письмових доказів, суд робить висновок про те, що у позивачки існують об`єктивні, непереборні, істотні труднощі у вчиненні нею дій щодо отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті її чоловіка [PERSON] у нотаріальному порядку. На переконання суду, позивачка зі свого боку вжила усіх необхідних та передбачених законом заходів для реалізації своїх спадкових прав. В позасудовому порядку вирішити дане питання на даний час не виявляється за можливе. Відповідач - Територіальна громада міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради в судовому порядку не оспорила право позивачки на спадкове майно. Таким чином, суд дійшов висновку, що отримати свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові кошти на банківських рахунках після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка не має можливості, оскільки в Україні введено воєнний стан, який станом на теперішній час не скасовано та беручи до уваги, що на час розгляду справи до тимчасово окупованої території України відноситься вся територія Маріупольського району, і в роботі Четвертої маріупольської державної нотаріальної контори з 10.03.2022р. до припинення чи скасування воєнного стану в Україні встановлено простій, а спадкова справа, заведена після смерті [PERSON] , не була вивезена з адреси розташування нотаріальної контори у зв`язку із веденням активних бойових дій на території міста Маріуполь, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, які заявлені до Територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо пред`явлення позовних вимог до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), суд зазначає наступне. Відповідно до статей 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Закон України «Про нотаріат» від 02.09.1993 № 3425-XII (далі Закон № 3425) визначає основи організації та діяльності системи органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, їхні завдання та правовий статус. Відповідно до статті 1 Закону № 3425 вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які не пов`язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів. Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення\~нотаріальних дій\~та виконання\~правил нотаріального\~діловодства здійснюються Міністерством юстиції України та його територіальними органами. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.08.2022р. № 912 «Про реорганізацію міжрегіональних територіальних органів Міністерства юстиції» реорганізовані Міжрегіональні управління Міністерства юстиції, зокрема, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) шляхом його приєднання до Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції? (м.\~Суми)\~з перейменуванням\~ у\~Східне міжрегіональне\~управління \~Міністерства \~юстиції (ЄДРПОУ 43316700). Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції діє відповідно до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011р. №1707/5 (зі змінами), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.06.2011р. за №759/19497 (далі Положення). Відповідно до пункту 2 Положення міжрегіональне управління в своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та іншими нормативно-правовими актами. Згідно із пунктом 3 Положення основними завданнями міжрегіонального управління є: реалізація державної правової політики, державної політики з питань банкрутства, у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації статутів територіальних громад сіл, селищ, міст, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації; забезпечення реалізації державної політики у сферах організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб); внесення на розгляд Мінюсту пропозицій щодо формування та реалізації політики у зазначених сферах; забезпечення роботи нотаріату; експертне забезпечення правосуддя; протидія легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення (щодо нотаріусів, адвокатів, адвокатських бюро та об`єднань, суб`єктів господарювання, що надають юридичні послуги (крім осіб, що надають послуги в рамках трудових відносин); здійснення в межах повноважень міжнародно-правового співробітництва. Відповідно до підпунктів 4.16, 4.17 Положення Міжрегіональне управління відповідно до покладених на нього завдань організовує роботу установ нотаріату, перевіряє їх діяльність і вживає заходів до її поліпшення, здійснює керівництво державними нотаріальними конторами та перевірку організації нотаріальної діяльності державних, приватних нотаріусів та уповноважених на це посадових осіб органу місцевого самоврядування, контролює дотримання нотаріусами, уповноваженими особами порядку вчинення нотаріальних дій та виконання ними правил нотаріального діловодства; забезпечує і контролює діяльність нотаріального архіву щодо зберігання нотаріальних документів. Отже, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповідно до законодавства не є органом нотаріату, не наділено повноваженнями на вчинення нотаріальних дій, не є суб`єктом вирішення питання визнання права власності за законом. Таким чином, Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) не являється органом, який\~ порушив права, свободи або інтереси\~ позивачки. В матеріалах справи відсутні належні, достатні та допустимі докази протилежного.\~ Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] до Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) не підлягають задоволенню. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено частково, а саме тільки до відповідача Територіальної громади міста Маріуполя в особі Маріупольської міської ради, і по тексту позову представник позивачки не наполягала на стягненні судових витрат з відповідачів на користь позивачки, суд вважає необхідним судові витрати по справі віднести на рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: partial