Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] , як представник позивача [PERSON] , звернулася до Придніпровського районного суду міста Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на неповнолітню дитину. При цьому позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.05.2015 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . 23.07.2021 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу син сторін проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. 13.09.2021 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2021 і продовжуючи до досягнення дитиною повноліття. 10.12.2021 головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі виконавчого листа, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі №711/2771/21 від 28.10.2021, було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.04.2021 і продовжуючи до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач не виконує своїх обов`язків щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] . Відповідно до розрахунку, виданого старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за виконавчим листом № 711/2771/21, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.10.2022 становить 71597,83 грн. Позивачка у вересні 2022 року зверталась до відповідача з проханням сплатити заборгованість по аліментам, але відповідач відмовився здійснити виплату заборгованості. У зв`язку з несплатою аліментів, відповідач має сплатити на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2021 по 01.10.2022, яка відповідно до наведеного у позові розрахунку становить 61893,86 грн., що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах. На підставі викладеного просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини за період з 01.05.2021 по 01.10.2022 в сумі 61893,86 грн., а також витрати понесені на надання правової допомоги в сумі 3500,00 грн. 02.01.2023 до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій представником позивача було уточнено позовні вимоги з урахуванням наданого відповідачем уточненого розрахунку заборгованості, зробленого державним виконавцем, та відповідно до якого станом на 01.10.2022 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 60205,28 грн. Таким чином, виходячи з наведеного в уточненому позові розрахунку, за період з 01.05.2021 по 01.10.2022 розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини становить 57408,91 грн., що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах, який разом з понесеними судовими витратами підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Ухвалою суду від 10.11.2022 провадження в справі відкрито, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв відносно предмету спору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Додатково пояснила, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] . 13.09.2021 рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 10.12.2021 відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Проте, відповідач аліменти не сплачував, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.10.2022 становила 60205,28 грн. Таким чином, відповідач має сплатити на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2021 по 01.10.2022 у розмірі 57408,91 грн., що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах. Також зазначила, що наявність домовленості між сторонами щодо можливого припинення стягнення аліментів у зв`язку з передачею відповідачем у власність сина нерухомого майна, не є підставою для несплати аліментів. Така попередня домовленість не несе жодних зобов`язань для [PERSON] [PERSON] з вересня 2021 року до червня 2022 року не вчиняв активних дії щодо збирання документів для укладення договору про передачу права власності на нерухоме майно дитині, тому позиція [PERSON] була змінена. Позивачка намагалась вирішити питання утримання дитини в позасудовому порядку та звернулась до [PERSON] з листом, в якому просила сплатити заборгованість по аліментах, на що отримала відмову. Зауважувала, що відповідач достеменно знав про прийняте судом рішення щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, тому повинен був вживати заходів для його виконання та утримувати сина. Звертала увагу суду на те, що договір про оренду автомобіля, про який зазначає адвокат відповідача, було припинено у вересні 2019 року. Доказів про здачу позивачем квартири в оренду та отримання від цього доходу суду не надано. З цих підстав, вважає, посилання адвоката Витріщак Т.І. щодо отримання [PERSON] доходу від здачі автомобіля та квартири в оренду є безпідставним та не підтвердженими належними доказами. Крім того, доказів про надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку відповідачем та його представником також не надано. Просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2021 по 01.10.2022 розмір у розмірі 57408,91 грн., судові витрати просила залишити за позивачкою. 02.01.2023 до суду було подано відповідь на відзив, в якій представник позивача [PERSON] заперечувала проти доводів відповідача та його представника викладених у відзиві на позов, вказуючи наступне. Дійсно 10.09.2021 [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса з проханням засвідчити справжність її підпису на заяві, в якій вона вказала, що не заперечує бути стороною по договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, відповідно до ст. 190 Сімейного кодексу України. Також [PERSON] не заперечувала, щоб інше спільне майно подружжя перейшло у власність [PERSON] . Вказана заява не була посвідчена нотаріусом, як вказує відповідач, приватний нотаріус лише засвідчив справжність підпису [PERSON] на заяві та перевірив дієздатність особи, яка її підписала. 13.09.2021 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси було стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Вказане рішення набрало законної сили 13.10.2021, про що було достеменно відомо [PERSON] [PERSON] неодноразово зверталась до [PERSON] з проханням укласти договір про припинення права на аліменти для дитини шляхом передачі права власності на нерухоме майно, але відповідач посилався на відсутність коштів для оформлення договору або просто ігнорував звернення позивача. Оскільки [PERSON] самостійно забезпечувала матеріальне утримання сина та не отримувала жодної допомоги від [PERSON] , тому в грудні 2021 звернулась до державної виконавчої служби з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом. При цьому вказує, що на час відкриття виконавчого провадження [PERSON] проживав за адресою [ADDRESS] , тому дану адресу було нею вказано як фактичне місце проживання боржника. Крім того, факт не проживання на час відкриття виконавчого провадження по місцю реєстрації за адресою [ADDRESS] , підтверджується самим відповідачем у відзиві на позов. Виконавче провадження було відкрито 10.12.2021. Вважає безпідставним посилання відповідача на те, що він не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки 05.07.2022 між [PERSON] та адвокатом Іщенко О.В. було укладено договір про надання правової допомоги і адвокатом направлявся запит з проханням надати для ознайомлення матеріали виконавчого провадження №67862369. Крім того, у вересні 2022 року позивачка зверталась до відповідача з проханням сплатити заборгованість по аліментах та надавала розрахунок заборгованості, складений державним виконавцем. Відповідач надав відповідь, в якій вказав, що не погоджується сплачувати заборгованість по аліментах, так як позивач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо поділу майна, а також зважаючи на те, що з березня 2022 року позивачка отримувала кошти з оренди спільної квартири, які покривали витрати на утримання дитини, а також він частково сплачував аліменти в добровільному порядку. На думку позивачки, відповідач умисно ухилявся він виконання рішення суду про стягнення аліментів і його доводи суперечать один одному. Щодо договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, то представник позивача зазначала, що даний договір підлягає нотаріальному посвідченню та право власності на нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той з батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Тобто, припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно відбувається після укладення договору та переходу права власності на нерухоме майно, а не з моменту попередніх домовленостей між сторонами. До моменту укладення такого договору рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини виконується на загальних підставах і не припиняє свою дію. Заява, яка була складена 10.09.2022, не зобов`язує позивача виконувати будь які дії щодо припинення права на аліменти для дитини та поділу майна, оскільки в ній не вказані права та обов`язки сторін при укладенні договору. Відповідач неодноразово повідомлявся про розмір заборгованості по сплаті аліментів на неповнолітню дитину, які були ним проігноровані. Також ним не надано жодного обґрунтованого доказу щодо погашення заборгованості по сплаті аліментів. На підставі викладеного просила позовні вимоги [PERSON] задоволити та стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 57408,91 грн. В судовому засіданні представник відповідача адвокат Витріщак Т.І. просила відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві на позов. Додатково пояснила, що між [PERSON] та [PERSON] у вересні 2021 року було досягнуто згоди щодо вирішення питання про утримання спільної дитини та поділу майна, а саме що відповідач передає у власність дитини частку належної йому на праві власності квартири, а [PERSON] відмовляється від стягнення аліментів. Вказану домовленість було оформлено нотаріально посвідченою заявою [PERSON] від 10.09.2021. Саме через досягнення вказаної вище домовленості, [PERSON] визнав в повному обсязі позов [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно до досягнення сином повноліття. Однак, рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] не отримував та з його змістом не знайомився. Після досягнення домовленості, [PERSON] почав збирати документи та отримував консультації у нотаріуса для правильного їх оформлення. В той же час [PERSON] не вчиняла жодних дій. Її довіритель був переконаний у тому, що досягнута між ними згода є чинною. [PERSON] не знав, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів було подано до виконавчої служби та з нього в примусовому порядку стягують аліменти. Про існування відкритого виконавчого провадження він дізнався у червні 2022 року під час розмови з [PERSON] . Після цього [PERSON] звернувся до адвоката Іщенко О.В., яка і ознайомилась з даним виконавчим провадженням. Зауважувала, що відповідач не отримував постанови про відкриття виконавчого провадження та не знав, що з нього в примусову порядку стягуються аліменти. Крім того, [PERSON] в заяві про відкриття виконавчого провадження було зазначено адресу, за якою її довіритель не мешкає, тому жодної кореспонденції від державного виконавця він не отримував. Заборгованість по аліментам виникла не з вини [PERSON] , оскільки він не отримував рішення суду про стягнення аліментів, постанови про відкриття виконавчого провадження, не знав про примусове стягнення з нього аліментів на утримання сина і був переконаний у чинності домовленості з [PERSON] . Позивачка до нього не зверталась з питанням про надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Він не знав, що повинен сплачувати аліменти за пред`явленим виконавчим листом. У її довірителя не було жодного умислу ухилятись від обов`язку утримання сина, він не приховував своїх доходів, щойно дізнався про відкрите виконавче провадження, надав державному виконавцю документи про місце роботи та доходи, також сплатив значну суму на погашення боргу та зараз своєчасно сплачує аліменти на утримання сина. Щодо утримання дитини, то представник відповідача зауважувала, що за час перебування в шлюбі сторонами було придбано рухоме та нерухоме майно. Так, придбаний автомобіль [PERSON] здавала в оренду та отримувала прибуток і відповідач, враховуючи інтереси дитини, на ці кошти не претендував. Також з березня 2022 року [PERSON] почала здавати в оренду квартиру, яка на праві спільної сумісної власності належить сторонам, за що також отримувала прибуток, на який [PERSON] не заявляв претензій, зважаючи на інтереси дитини. Тобто, не претендуючи на частку прибутку від здачі в оренду спільного майна, [PERSON] тим самим забезпечував дитину фінансово. Представник відповідача наголошувала на тому, що дитина була матеріально забезпечена, оскільки [PERSON] перераховував кошти на утримання сина добровільно та зважаючи на отримання позивачкою прибутку від здачі в оренду спільного майна. Наявність вини [PERSON] у виникненні заборгованості по аліментам, як і його ухилення від сплати аліментів, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами. На уточнююче питання головуючого адвокат Витріщак Т.І. зазначила, що докази перерахування [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина відсутні. На підставі викладеного, представник відповідача адвокат Витріщак Т.І. просила відмовити в задоволенні позову [PERSON] повністю та стягнути з останньої на користь [PERSON] понесені ним витрати на правничу допомогу в сумі 12000 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. У відзиві на позов від 22.12.2022 [PERSON] заперечував проти доводів, викладених у позові, посилаючись на наступне. 29.04.2021 [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Протягом розгляду справи в суді, вони з позивачкою дійшли згоди в питанні утримання сина та домовились укласти договір про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею ним права власності на нерухоме майно. На підтвердження даної домовленості, 10.09.2021 [PERSON] в нотаріальній заяві №903, посвідченій приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лічевецькою Л.Г., погодилась після винесення Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення про стягнення з нього аліментів, на підставі ст. 190 СК України, бути стороною договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, а саме на частки квартири за адресою [ADDRESS] . Також цією заявою було узгоджено порядок поділу решти спільного майна. [PERSON] запевнила його, що на примусове виконання це рішення вона не подаватиме, оскільки між ними досягнуто домовленість описану вище. Тому він погодився з позовними вимогами [PERSON] і його представник подала до суду відповідну заяву від 13.09.2021. Починаючи з жовтня 2021 року вони з позивачкою розпочали підготовку документів для укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно консультувались в Органу опіки та піклування Черкаської міської ради щодо отримання дозволу та приватного нотаріуса Рубан С.С. щодо укладення договору припинення права на аліменти. Оскільки саме на нього, за вимогою позивачки, покладались витрати за оформлення всіх документів, то укладення договору було відкладено на початок 2022 року, так як з серпня 2021 року він був зареєстрований як безробітний у Черкаському МЦЗ. За весь час фінансове забезпечення сина не викликало у нього занепокоєння, бо [PERSON] з сином проживала у їхній спільній квартирі та використовувала спільні грошові заощадження в розмірі 4000 доларів США. Також на утримання сина, за домовленістю між ними, йшли кошти від здачі в оренду спільного автомобіля SEAT IBIZA, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 5000 грн. щомісяця, та, після переїзду [PERSON] разом з сином до Республіки Польща, - кошти за оренду квартири [ADDRESS] . Проте, як він згодом дізнався, що в супереч їхнім домовленостям, у грудні 2021 року позивачка звернулася до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) із заявою про примусове стягнення з нього аліментів на утримання сина та державним виконавцем 10.12.2021 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67862369. Втім вказану постанову про відкриття виконавчого провадження ним отримано не було. У лютому 2022 року, враховуючи попередні домовленості, він разом з [PERSON] звертався до приватного нотаріуса Рубан С.С. щодо укладення договору про припинення аліментів. Позивачка на той час не заперечувала проти укладення даного договору та всіляко наполягала на цьому. З приватним нотаріусом було погоджено дату укладення договору про припинення аліментів для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно на кінець лютого 2022 року. Однак, через військову агресію російської федерації та введення військового стану, на початку березня 2022 року [PERSON] разом з сином виїхала до Республіки Польща, тому договір укладено не було. В кінці червня 2022 року під час розмови з [PERSON] , яка тимчасово повернулась на Україну, він дізнався про зміну її намірів. Вона наполягала на стягненні аліментів за рішенням суду від 13.09.2021 у справі №711/2771/21 та передачу їй у приватну власність належної йому частини квартири [ADDRESS] . Тобто, його сподівання на мирне вирішення питання утримання неповнолітнього сина, що були зафіксовані в заяві [PERSON] від 10.09.2021, не справдились і були припинені в односторонньому порядку позивачкою. Дізнавшись про примусове стягнення аліментів, він 29.06.2022 звернувся за правовою допомогою до адвоката Іщенко О.В., яка 05.07.2022 направила до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження №67862369. 16.09.2022 він отримав заяву [PERSON] від 05.09.2022, підписану її представником адвокатом Токарєвою О.Г., з пропозицією вирішити питання поділу спільного майна та сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . 26.09.2022 ним було направлено відповідь на вказаний лист, в якій він погодився на поділ спільного майна подружжя та вирішення питання аліментів згідно досягнутих між ними попередніх домовленостей, які було викладено в заяві [PERSON] від 10.09.2021. 25.10.2022 він надав до Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) документи про працевлаштування та заяву про відрахування в рахунок аліментів 50% заробітної плати. 12.12.2022 старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси ЦМУМЮ (м. Київ) було скориговано суму заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні, з урахуванням наданих ним документів, та надано відповідну довідку за №63211. Враховуючи норми чинного законодавства, в його діях відсутня вина у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки між ним та позивачкою існували домовленості щодо вирішення даного питання шляхом укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. За період з вересня 2021 року по червень 2022 року [PERSON] не повідомляла його про зміну своїх намірів щодо укладення вказаного договору. Відтак, твердження представника позивача про умисну несплату ним аліментів за рішенням суду у справі №711/2771/21 є безпідставними. За таких обставин, враховуючи, що він не знав про зміну намірів позивачки та про наявність примусового виконання судового рішення, тобто про наявність зобов`язання сплачувати зазначені у судовому рішенні аліменти на утримання сина, його вина у виникнення заборгованості зі сплати аліментів відсутня та, як наслідок, відсутні підстави для застосування ст. 196 СК України. На підставі викладеного просив в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] . Спір щодо батьківства відсутній. 23.07.2021 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси (справа №711/1057/21) шлюб між сторонами розірвано. 13.09.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси в справі №711/2771/21 винесено рішення, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] ( [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] , фактично проживає: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] , ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 29 квітня 2021 року і продовжувати до досягнення дитиною повноліття. При цьому у рішенні Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2021 зазначено, що «В судове засідання сторони не з`явились. Причину неявки суду не повідомили… Від представника відповідача адвоката Бакаєвої В.О. надійшла до суду письмова заява, в якій зазначено, що відповідач позовні вимоги про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини, визнає та не заперечує проти їх задоволення в зазначеному обсязі. Також просили проводити розгляд справи без участі відповідача та його представника.». Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.09.2021 у справі №711/2771/21 набрало законної сили. 28.10.2021 Придніпровським районним судом м. Черкаси у справі №711/2771/21 було видано виконавчий лист. 10.12.2021 головним державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадженні з виконання виконавчого листа №711/2771/21 виданого 28.10.2021 року Придніпровським районним судом м. Черкаси (ВП №67862369). Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч.2, 3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, суд вважає, що відповідач нарівні зі позивачем зобов`язаний нести витрати на утримання дитини. Згідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Вказаний висновок підтверджується наступним. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 у справі №661/905/19. Отже, в розглядуваній справі саме відповідач [PERSON] має довести, що ним вживались всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов`язання щодо сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Так, відповідач та його представник посилаються на відсутність вини платника аліментів у виникненні заборгованості, оскільки: він не отримував рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини; відповідач не знав про звернення позивачки до державної виконавчої служби з виконавчим листом та відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення аліментів, оскільки жодних документів від державного виконавця він не отримував; фінансове забезпечення сина здійснювалось належним чином, оскільки [PERSON] з сином проживала в їхній спільній квартирі та позивачка використовувала спільні грошові заощадження в розмірі 4000 доларів США, також на утримання сина, за домовленістю між ними, йшли кошти від здачі в оренду спільного автомобіля SEAT IBIZA, реєстраційний номер [NUMBER] , у розмірі 5000 грн. щомісяця, та з березня 2022 року - кошти за оренду квартири [ADDRESS] ; між сторонами існувала домовленість про укладення угоди про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно і про зміну намірів [PERSON] він не знав. Проте суд не може погодитись з таким твердженням виходячи з наступного. Відповідачу було достеменно відомо про звернення позивачки до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та задоволення даного позову в повному обсязі, про що зазначено у рішенні суду від 13.09.2021. Крім того, даний факт не заперечується відповідачем. Знаючи про звернення [PERSON] до суду з позовом про стягнення аліментів, відповідач повинен був цікавитись результатами розгляду даної справи та подальшим виконанням рішення суду. Вказане свідчить про недобросовісне виконання [PERSON] процесуальних обов`язків, як сторони в справі. Щодо використання [PERSON] спільних заощаджень в сумі 4000 грн., то жодних доказів про існування таких заощаджень надано не було, як і доказів їх використання останньою. Відносно отримання позивачкою коштів від здачі в оренду спільного автомобіля та квартири слід зазначити наступне. Дійсно, 26.09.2019 між ТОВ «АГРОТЕХНОСОЮЗ» та [PERSON] було укладено договір №26/03/19 оренди (найму) транспортного засобу, а саме автомобіля SEAT IBIZA, реєстраційний номер [NUMBER] . 17.09.2021 дію даного договору було припинено, що підтверджується листом ТОВ «АГРОТЕХНОСОЮЗ» від 23.12.2022 та доданими до нього документами. В той же час, про наявність домовленостей між сторонами щодо зарахування коштів (частки коштів) від оренди зазначеного автомобіля в рахунок сплати аліментів суду не надано. Крім того, договір оренди автомобіля було укладено задовго до звернення з позовом до суду та ухвалення судом рішення по стягнення аліментів та його дію було припинено до набрання законної сили рішення суду у справі №711/2771/21. Кошти від оренди транспортного засобу, відповідно до наданої відповіді ТОВ «АГРОТЕХНОСОЮЗ», зараховувались саме як додатковий дохід [PERSON] . Також, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту здачі [PERSON] в оренду спільної квартири за адресою [ADDRESS] та отримання доходу. Щодо домовленості між [PERSON] та [PERSON] про укладення угоди про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 190 Сімейного кодексу України, - той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. 10.09.2021 [PERSON] було надано заяву, посвідчену приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Лічевецькою Л.Г., зареєстровану в реєстрі за №903, в якій вона не заперечувала після винесення Придніпровським районним судом м. Черкаси рішення про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , бути стороною по договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, а саме: частини квартири [ADDRESS] , у спільну часткову власність по на її ім`я та на ім`я [PERSON] , відповідно до ст. 190 СК України. Для цього вона зобов`язувалась разом з [PERSON] звернутись до органу опіки та піклування для отримання дозволу на укладення вищезазначеного договору. Крім того, зазначено, що вона не заперечує проти переходу іншого спільного майна у власність [PERSON] [PERSON] надано докази на підтвердження наміру укласти вказаний вище договір, а саме: відповідь приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу від 09.01.2023, якою підтверджено факт звернення відповідача за відповідною консультацією в період січня-лютого 2022 року; копії заяв [PERSON] та [PERSON] з заявами до органу опіки та піклування Черкаської міської ради про надання дозволу на укладення даного договору та копію інформаційної картки від 05.10.2022; хронологію поїздок в період січня-лютого 2022. Надані докази підтверджують отримання консультацій та намір [PERSON] укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. Проте домовленість укласти такий договір не звільняє від обов`язку утримання неповнолітньої дитини та сплати аліментів на її утримання за рішенням суду, оскільки вказані правовідносини, згідно приписів статті 190 Сімейного кодексу України, повинні бути оформлені шляхом укладення відповідного нотаріально посвідченого договору. Разом із тим, доказів укладення саме угоди щодо урегулювання аліментних зобов`язань боржника шляхом передачі права власності на нерухоме майно учасниками справи суду надано не було. Також, до відзиву на позов, [PERSON] надано скріншот переписки з [PERSON] від 02.05.2022, відповідно до якого остання повернула відповідачу 1000 грн., надіслану відповідачем. Проте, зазначений переказ не може вважатись належним виконанням [PERSON] обов`язку щодо сплати аліментів на утримання сина, оскільки надано доказ здійснення лише одного грошового переказу коштів, що не свідчить про систематичність чи періодичність надання матеріальної допомоги на утримання сина. Як зазначила в судовому засіданні представник відповідача адвокат Витріщак Т.І. докази надання матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку відсутні. Позивачем та її представником заперечується добровільне надання [PERSON] аліментів на утримання сина. В порядку досудового врегулювання спору, 05.09.2022 адвокат Токарєва О.Г., діючи в інтересах [PERSON] , звернулась до [PERSON] з заявою, в якій зокрема зазначалось про невиконання останнім рішення суду від 13.09.2021 у справі №711/2771/21 щодо сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина, а також про існування станом на 01.09.2022 боргу по сплаті аліментів в розмірі 67125,50 грн. та вимогою погасити вказаний борг до 20.09.2022. Крім того, запропоновано вирішити питання поділу спільного майна подружжя шляхом переоформленням договором купівлі-продажу на [PERSON] частки квартири за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] в свою чергу відмовляється від стягнення аліментів та скасовує заборгованості по ним і немає претензій щодо іншого майна. 26.09.2022 [PERSON] надав відповідь на вказану вище заяву вказавши, що 10.09.2021 між ними було досягнуто домовленості щодо укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно та запропоновано свій порядок поділу спільного майна подружжя. Крім того вказано, що всупереч досягнутим домовленостям, саме [PERSON] не виконує зобов`язання щодо поділу майна. Зауважено, що витрати на утримання дитини покриваються за рахунок самоправного передання з березня 2022 року позивачкою квартири за адресою [ADDRESS] в оренду третім особам, а також часткової сплати аліментів в добровільному порядку. А також запропоновано, з урахуванням існування домовленостей, викладених в заяві від 10.09.2021, відкликати виконавчий лист з примусового виконання. Як зазначає сам відповідач, про примусове стягнення з нього аліментів за рішенням суду він дізнався в червні 2022 року під час спілкування з [PERSON] після цього він звернувся до адвоката Іщенко О.В., яка 05.07.2022 звернулась до Придніпровського відділу державної виконавчої служби ЦМУМЮ (м.Київ) з заявою про ознайомлення з виконавчим провадженням №67862369. В подальшому [PERSON] було надано державному виконавцю довідку від 25.10.2022 про доходи отримані за період серпня-грудня 2021 року, наказ ТОВ «Долина-Центр» від 16.08.2022 про прийняття [PERSON] на роботу. 08.11.2022 старшим державним виконавцем Придніпровського відділу державної виконавчої служби ЦМУМЮ (м.Київ) у виконавчому провадженні №67862369 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. За таких обставин, судом встановлено, що з червня по жовтень 2022 року [PERSON] був обізнаний про стягнення з нього в примусовому порядку аліментів на утримання дитини та існування заборгованості за виконавчим листом, виданим у справі №711/2771/21 (ВП №67862369), проте жодних дій направлених на погашення вказаної заборгованості до моменту звернення 17.10.2022 [PERSON] з даним позовом, відповідач не вживав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем та його представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до жовтня 2022 року [PERSON] вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання зі сплати аліментів за рішенням суду, а також у відсутності його вини у виникненні заборгованості. За таких обставин, судом встановлено підстави застосування до відповідача наслідків ст. 196 Сімейного кодексу України. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості помножена х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Крім того, до ухвалення рішення про стягнення аліментів у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, що є обов`язковим елементом для стягнення неустойки про відсутність вини платника аліментів, а тому відсутні підстави для нарахування пені за період з дня звернення до суду з позовом про стягнення аліментів по день ухвалення судового рішення про стягнення аліментів. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), а також Верховний Суд в постановах від 10.02.2021 року в справі №461/7406/18, від 24.03.2021 в справі №607/13692/18 та від 18.01.2023 у справі №161/5211/22. [PERSON] заявлено вимогу про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.05.2021 по 01.10.2022 в сумі 57408, 91 грн., а тому з урахуванням принципу диспозитивності суд розглядає справу в межах позовних вимог. Враховуючи, зазначені вище висновки Верховного Суду, у виникненні заборгованості зі сплати аліментів за період з 29.04.2021 (день звернення до суду з позовом про стягнення аліментів) до 13.09.2021 (ухвалення судом рішення про стягнення аліментів) відсутня вина [PERSON] , а тому за період з 01.05.2021 до 30.09.2021 відсутні підстави для застосування положень ст. 196 СК України. В той же час, під час судового розгляду доведено, що заборгованість по сплаті аліментів за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 утворилась з вини відповідача [PERSON] , оскільки зазначені в судовому засіданні обставини та надані докази на підтвердження відсутності вини щодо несплати аліментів на утримання дитини, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому за вказаний період відповідач має сплати на користь [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по аліментах наданої Придніпровським відділом ДВС у м. Черкаси ЦМУМЮ (м.Київ) від 12.12.2022, - станом на 30.09.2022 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , становить 60205, 28 грн. Відомості щодо сплати аліментів за період з 29.04.2021 по 30.09.2022 відсутні. Так, за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 заборгованість зі сплати аліментів становить 44364,55 грн., з яких за: жовтень 2021 3172 грн.; листопад 2021 3172 грн.; грудень 2021 2240,90 грн.; січень 2022 4472,33 грн.; лютий 2022 4472,33 грн.; березень 2022 4472,33 грн.; квітень 2022 4472,33 грн.; травень 2022 4472,33 грн.; червень 2022 4472,33 грн.; липень 2022 4472,33 грн.; серпень 2022 2236,67 грн.; вересень 2022 2236,67 грн. З урахуванням вказаного вище порядку обчислення неустойки (пені) за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 неустойка (пеня) становить 88221,08 грн., з яких за: жовтень 2021 11577,80 грн. (3172 х 365 х 1%) листопад 2021 10594,48 грн. (3172 х 334 х 1%) грудень 2021 6812,34 грн. (2240,90 х 304 х 1%) січень 2022 12209,46 грн. (4472,33 х 273 х 1%) лютий 2022 10823,04 грн. (4472,33 х 242 х 1%) березень 2022 9570,79 грн. (4472,33 х 214 х 1%) квітень 2022 8184,36 грн. (4472,33 х 183 х 1%) травень 2022 6842,66 грн. (4472,33 х 153 х 1%) червень 2022 5456,24 грн. (4472,33 х 122 х 1%) липень 2022 4114,54 грн. (4472,33 х 92 х 1%) серпень 2022 1364,37 грн. (2236,67 х 61 х 1%) вересень 2022 671 грн. (2236,67 х 30 х 1%) Отже, з [PERSON] підлягає стягненню неустойка (пеня), нарахована за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 у розмірі 88219,08 грн., однак її розмір значно перевищує сукупний розмір заборгованості по аліментам за цей період - 44364,55 грн. Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази, що вказують на наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 року, встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 196 СК України та стягнути з [PERSON] неустойку (пеню) за несплату аліментів в сумі 44364, 55 грн., що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментам за вказаний період. Підстав для зменшення розміру неустойки платнику аліментів судом не встановлено. При прийнятті судового рішення судом враховані висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020р. у справі № 661/905/19, Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №333/6020/16, Верховного Суд від 10.02.2021 року у справі №461/7406/18, від 24.03.2021 у справі №607/13692/18 та від 18.01.2023 у справі №161/5211/22. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір, розмір якого відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» складає 992,40 грн. Суд не вирішує питання щодо стягнення понесених позивачем судових витрат, оскільки дані вимоги не були підтримані в судовому засіданні представником позивача [PERSON] . На підставі ст.ст. 180, 181, 196 Сімейного кодексу України, ст.ст. 3, 12, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

Outcome: partial