Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11.11.2006 між ним та відповідачем в Чертановському відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви зареєстровано шлюб. Як зазначає позивач в позовній заяві, 14.10.2014 ним та дружиною набуто, шляхом будівництва за спільні грошові кошти, у спільну сумісну власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 215,4 кв.м., житлова площа 135,4. кв.м., за адресою: [ADDRESS] , У відповідності до положень ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю подружжя, хоча й оформлений на відповідача. Згідно записів погосподарських книг власником вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, є відповідач. У спірному будинку зареєстровано місце проживання лише відповідача по справі та двох дітей - [PERSON] та [PERSON] . 21.05.2018 позивачу стало відомо, з телефонної розмови, що 07.09.2017 Ізмайловським районним судом міста Москва Російської Федерації шлюб між ним та [PERSON] розірвано, однак надати докази вказаного факту у позивача немає можливості, оскільки у нього відсутні грошові кошти та можливості для переїзду до Російської Федерації за отриманням рішення. Після розлучення сторони по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, зокрема, вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - відповідач вважає, що це майно належить лише їй. Відповідач не погоджується добровільно розділити зазначений житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та виділити позивачу житлову площу, яка б відповідала його частці в спільному майні; іншого житла у позивача немає. За наведених\~обставин позивач\~звертається до\~суду з\~позовом,\~в якому\~просить визнати\~за ним\~право власності\~на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 215,4 кв.м., житловою площею 135,4. кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача усі понесені ним судові витрати. На вказану позовну заяву відповідачем надано відзив на позовну заяву позивача, в якій відповідач позов не визнає, заперечує щодо його задоволення з наступних підстав. Так, намагання позивача поділити житловий будинок, що належить особисто їй на праві приватної власності є безпідставним, адже сам позивач у своїй розписці, яка додається до матеріалів справи, власноручно написав, що вказане майно являється її власністю. Спірний житловий будинок побудований на кошти її матері, [PERSON] , громадянки Росії, на земельній ділянці, придбаній також за її кошти особисто для неї. Вказані обставини відомі позивачу, тому він не заперечував в оформленні житла на неї та підтвердив цей факт документально у написаній ним розписці. Мати відповідача, [PERSON] , постійно надавала особисто їй кошти на будівництво будинку, а також на його обладнання на протязі 2012-2018 р.р. На думку відповідача, цей факт не може заперечити і сам відповідач. Тобто, вказане позивачем майно набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто відповідачу. Фактично у позивача не було таких коштів, аби він міг їх втратити на спорудження будинку та обладнати його, так як з часу вступу з ним в шлюб, він попрацював лише пів року в правоохоронних органах, а після виходу на пенсію отримував малозначиму по розміру пенсію, тому фактично перебував на її утриманні. Позивач просить визнати спільною сумісною власністю житловий будинок, так як він був побудований в період шлюбу, однак не надав суду жодних письмових доказів в підтвердження придбаних ним будівельних матеріалів чи наявних у нього певних коштів, потрібних для проведеного будівництва, в той час, коли у неї є в наявності письмові докази тому, що кошти на будівництво житла були надані їй її матір`ю особисто. Позивач зазначає, що він неспроможний сплатити судовий збір та понести витрати на позов. Це лише підтверджує той факт, що відповідач не міг бути спроможним будувати житло, облаштувати його та утримувати сім`ю. У нього накопичилась заборгованість по виплаті аліментів на дітей в сумі 55613 російських рублів у Федеральній Службі судових приставів Російської Федерації, що еквівалентно 22000 гривень. Замість того, аби заробити кошти на утримання сім`ї, відповідач скористався її відсутністю у період з 16.08.2017 по 26.08.2017 у зв`язку з її черговою поїздкою в м. Москву з приводу лікування та обстеження дітей, і крав та продав будівельний матеріал на суму близько 30 тисяч гривень. За наведених обставин відповідач вважає позов безпідставним, необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення. На вказаний відзив позивачем надано відповідь, в якому він зазначає про наступне. З моменту їх переїзду до України він не мав місця реєстрації, але будучи громадянином Російської Федерації, для подальшого безперешкодного перебування в Україні, йому необхідно було постійне місце реєстрації в Україні, а тому, щоб хоч якось приписатись у спільному будинку, зважаючи на те, що [PERSON] маніпулює тим, що спірний будинок оформлений на неї, він вимушений був піти на її умови та написати розписку, яка додана нею до відзиву, проте в черговий раз [PERSON] обманула його, і приписка не відбулась. Доводи відповідача про те, що вказана розписка підтверджує, що спільне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 215,4 площа 135.4. кв.м., за адресою: [ADDRESS] є тільки її власністю безпідставні. Крім того, відповідач вказує у відзиві про те, що зазначене майно набуте нею за час шлюбу, але за кошти, які належить їй особисто, однак, дані доводи є безпідставними та не відповідають дійсності, адже 25.04.2007 ним було продано квартиру [ADDRESS] , за 95 тисяч доларів США, після чого значна частина коштів отриманих за продаж квартири була витрачена на будівництво вказаного будинку. В свою\~чергу відповідач\~ [PERSON] \~надала заперечення\~на відповідь\~на відзив,\~в якому\~зазначила,\~що нею\~було направлено\~ відзив\~на позовну\~заяву [PERSON] ,\~в якому\~нею були\~викладені обставини,\~які вказують\~на необ`єктивність\~та необгрунтованість\~позову та\~безпідставність його\~позовних вимог,\~однак нею\~не були\~додані до\~відзиву конкретні\~докази,\~які підтверджують\~хто саме\~і за\~чиї кошти\~ придбав\~земельну ділянку\~під забудову\~будинку,\~будував будинок\~та погосподарські\~будівлі.\~Відповідач надала\~до заперечення\~письмові докази,\~які підтверджують\~факт придбання\~нею земельної\~ділянки та\~будівництво будинку,\~зокрема,\~грошові перекази.\~Крім того,\~як зазначає\~відповідач,\~позивач брав\~у борг\~у її\~матері [PERSON] \~100\~000\~російських рублів\~на свої витрати, але куди були потрачені ці гроші і на що, їй невідомо. Також, її мати погасила взятий кредит на ім`я [PERSON] на суму 14 200 доларів США. За час сімейного проживання позивач зазнав фінансових втрат, через маніпуляції з боргами втрачено близько 90 000 доларів США, через судову тяганину та програш даної суми на користь АТ КБ «Приват Банк», а тому твердження про докладання власних коштів в будинок є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві та у відповіді на відзив на позовну заяву, просили позовні вимоги задоволити. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] та [PERSON] пред`явлені позовні вимоги не визнали, просили відмовити в його задоволенні у зв`язку з безпідставністю та необгрунтованістю, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив. В ході судового розгляду судом також допитувалися свідки. Так, свідок [PERSON] суду показав, що він є сином позивача; в період 2012-2014 р.р. він вже жив окремо від батька. Обставини придбання земельної ділянки йому невідомі. В Підмосков`ї була квартира його матері, він там був прописаний. Батько і відповідач [PERSON] , яка являється його мачухою, після продажу цієї квартири, сказали йому, щоб він виписався з іншої квартири, де він був прописаний, та яка належала [PERSON] . Остання передала йому гроші, щоб він віддав їх батькам, що він і зробив, передавши кошти по розписці відповідачу. На які гроші будувався спірний будинок, йому невідомо; коли він будувався, він теж не пам`ятає це було, коли він служив в армії, в 2010 чи 2012 роках. Свідок [PERSON] суду показав, що він є сусідом позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] дуже трудолюбивий, робить тротуарну плитку; тримав свиней, мав дохід. Як будувався будинок, він не знає. Алла народжувала дітей, а [PERSON] робив плитку. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, заслухавши покази свідків, суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~11.11.2006 між [PERSON] та [PERSON] в Чертановському відділі ЗАГС Управління ЗАГС Москви зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (т.1 а.с. 4). 09.12.2017 шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу (т. 1 а.с. 33). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа 215,4 кв.м., житлова площа 135.4. кв.м., за адресою: [ADDRESS] , являється відповідач [PERSON] (т.1 а.с. 5). Даний факт також підтверджується: довідкою Хижинецької сільської ради Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району Вінницької області № 389 від 02.04.2018 (т.1 а.с. 6); технічним паспортом на будинок (а.с. т.1 63 - 69); свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від (т.1 а.с. 76). Зазначений будинок розташований на земельній ділянці, яка також належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с. т.1 а.с. 70 - 72). Згідно наявної в матеріалах справи розписки (т.1 а.с. 37) позивач [PERSON] зазначає, що не буде претендувати на будинок за адресою: [ADDRESS] , оскільки він являється власністю його дружини відповідача [PERSON] та отриманий нею в дар від її матері [PERSON] , у виді грошових коштів на будівництво. Позивач [PERSON] , разом зі своїм сином [PERSON] , 25.04.2007 продали квартиру в [ADDRESS] за 95000 доларів США (т.1 а.с. 47 - 48). Згідно копій грошових переказів (т.1 а.с. 111 - 122) [PERSON] за період 2013 2014 р.р. на ім`я відповідача [PERSON] здійснювала перекази грошових коштів. [PERSON] погасила взятий кредит на ім`я [PERSON] , кредитний договір №625/2000-/35 від 16.03.2007, на суму 14200 доларів США (т.1 а.с. 79 - 110). Позивач [PERSON] має заборгованість по виплаті аліментів на дітей в сумі 55613 російських рублів у Федеральній Службі судових приставів Російської Федерації (т.1 а.с. 42). Згідно із\~статтею 60 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення\~статті 61 СК України\~свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Відповідно до\~статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя регулюється положеннями\~статті 65 СК України. Так,\~статтею 65 СК України\~визначено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно із частинами 1, 2\~статті 52 ЦК України, фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення; фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. У постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-1327цс15 зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статті 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен на підставі доказів встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти подружжя або їх спільна праця. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 711/2302/18. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі частини першої\~статті 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна мають бути одночасно:1) час набуття такого майна: спірний будинок, земельна ділянка придбані в період офіційного шлюбу, що підтверджується відповідними доказами; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття): грошові кошти, за які придбано спірне майно отримані відповідачем від її матері. На спростування доводів позову [PERSON] , відповідач [PERSON] надала докази на підтвердження того, що спірний будинок є її особистою приватною власністю. Оскільки спірне нерухоме майно, хоча і придбано в період шлюбу сторін, проте в силу положень ст. 57 СК України не відноситься до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що у задоволені позову необхідно відмовити. Суд враховує, що, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» від 09.12.1994 р.). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 р.). Такі висновки також викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 607/9865/16-ц.

Outcome: dismissed