Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

15 липня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив: визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] . 08 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] подала зустрічний позов, в якому просила зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] . У судове засідання [PERSON] не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Клопотань, заперечень та заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Оголошенням на сайті судової влади [PERSON] було повідомлено про дату, час та мімце розгляду справи. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлена належним чином. У судове засідання [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву від 14.06.2023 року , в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та виключити з учасників справи третю особу [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Дергачівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану У Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 28 лютого 2023 року. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 14.06.2023 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням до житлового приміщення. Об`єднати зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселенням до житлового приміщення з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Виключено [PERSON] з числа третіх осіб. Закрито підготовче провадження. (а.с. 152-153). Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідачка за первісним позовом належним чином повідомлялася про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилася в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідачка не подала відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а відповідно до ч. 4 ст. 223 України суд має право у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення). Крім цього, на думку суду в матеріалах справи є достатньо доказів для її слухання та прийняття рішення по суті справи, і такий розгляд справи не буде порушенням права відповідача, як сторони у цивільному процесі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності та вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що первісний позов [PERSON] слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого дві тисячі шостого року після батька [PERSON] , який помер того [INFO] належить житловий будинок [ADDRESS] в цілому, в тому члслі з урахуванням 1/2 частини майна, від якого відмовилася дружина померлого [PERSON] (а.с 7-8) Вказане право власності зареєстроване в БТІ та електронному реєстрі прав власності на нерухомість 22.06.2007 року, занесено в реєстрову книгу № 4, інв. № 579, такий самий запис зроблено з Державному реєстрі речових прав від 22.06.2007 року реєстровий номер 13448717 (а.с 8-9) У вказаному житловому будинку [PERSON] мешкав разом із своєю матір`ю (третя особа за позовом) [PERSON] , 1935 р/н та дітьми: сином [PERSON] [INFO] та дочкою [PERSON] [INFO] . Відповідач за первісним позовом [PERSON] , являється колишньою дружиною, у шлюбі з якою позивач перебував з 1986 року проживала в будинку, що тоді належав батькам [PERSON] та [PERSON] . Після смерті батька [INFO] мати позивача - дружина батька [PERSON] відмовилася від належної їй частки домоволодіння на користь сина [PERSON] і право на спадщину було оформлене на його ім`я . Навесні 2016 року [PERSON] без будь-яких пояснень покинула сімейну оселю та пішла з дому. Невдовзі поставила позивача перед фактом, що розлучається . 20 травня 2016 року винесено заочне рішення суду по справі № 619/1257/16-ц і шлюб був розірваний. Після розірвання шлюбу [PERSON] забрала з дому всі свої речі та виіхала. З моменту розірвання шлюбу відповідачка в належному позивачу будинку не проживає, майна, що належить їй у ньому не залишилося. За чотири роки, що минули від розірвання шлюбу , відповідачка не з`являлася в будинку, не відвідувала вже дорослих дітей, ніяких стосунків не підтримувала. Належне позивачу житло [PERSON] утримує самостійно, самостійно сплачує комунальні послуги. Участі в утриманні домоволодіння в придатному технічному стані відповідачка не бере та житлом не цікавиться Той факт, що [PERSON] не проживає в будинку, де вона зареєстрована, понад чотири роки без поважних причин підтверджує акт, складений депутатом Безруківської сільської ради щодо осіб зареєстрованих за місцем проживання в [ADDRESS] (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки відповідачка у житловому будинку що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відсутня більше одного року , не сплачує витрати за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню господарства та не приймає участі у спільному побуті, то вона вважається такою особою, що втратила право користування ним. У відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішуючи питання зустрічного позову щодо зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні [PERSON] будинком, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] , то судом встановлено що Відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) [PERSON] не спростовується факт правомірності та законності заявлених вимог, оскільки спірне домоволодіння не є спільним сумісним майном колишнього подружжя, а є особистою приватною власністю колишнього чоловіка [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого дві тисячі шостого року. Тому узадоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, необхідно відмовити повністю. Факт особистої приватної власності [PERSON] житлового приміщення в житловому будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого дві тисячі шостого року та відсутність члена сім`ї власника житла без поважних причин понад один рік є повністю доведеними та обгрунтованим. Тому первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом необхідно задовольнити повністю. Визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати на оплату судового збору за первісним позовом в сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved