Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Заступник керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва Катишев К.М. звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з вказаним позовом в іниересах держави в особі Київської міської ради. В обґрунтування клопотання зазначив, що під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 42020101050000072 Оболонською окружною прокуратурою міста Києва виявлено факт незаконного набуття та подальшого відчуження нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , яка в силу відумерлої спадщини має перейти у власність територіальної громади міста Києва. Під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що первинна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] проведена за [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.11.2006, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.11.2011. 11.10.2019 за адресою проживання [PERSON] було знайдено тіло останньої без видимих ознак насильницької смерті. При цьому, будь-яких актових записів, пов`язаних з особою померлої, не виявлено, родичів померлої не встановлено, спадщину ніхто не приймав, інформація щодо наявності заповітів чи спадкових договорів відсутня, у зв`язку з чим спадщина після смерті [PERSON] має бути визнана відумерлою та передана у власність територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради. У той же час, Оболонською окружною прокуратурою міста Києва встановлено факт незаконного відчуження спірного майна на користь фізичних осіб. Так, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 23.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. внесено відомості до Реєстру про реєстрацію права власності на вказану квартиру за [PERSON] , на підставі договору купівлі - продажу квартири №11-926 від 06.07.2012, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. Згодом право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. та зареєстрованого в реєстрі №517. Проте, договір купівлі-продажу квартири від 06.07.2012 нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. за №11-926 не посвідчувався та за вказаним номером була вчинена інша нотаріальна дія. Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] не укладала. На підставі викладеного, позивач просить суд: 1) визнати спадщину, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , та складається з квартири [ADDRESS] , загальною площею 51,4 кв. м, житловою площею 30 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1944045480000), відумерлою та передати спадкове майно у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, витребувати від відповідача на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради вищевказану квартиру, а також стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29.11.2022 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 20.03.2023, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник Оболонської окружної прокуратури міста Києва подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, заяву про відкладення розгляду справи до суду не надіслала, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомлену про дату, час та місце судового засідання відповідачку, який не повідомила про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно із ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка мешкала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актовим записом про смерть № 17951 від 29.10.2019. За життя [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою КП КМР «Київське міське БТІ» № 40917 від 22.10.2019; Листом КП «Київське міське БТІ» №062/14-5008 (И-2022) від 22.06.2022; свідоцтвом про право власності на житло від 13.11.2006 та свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.11.2011. Відповідно до листа Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації №104-2111 від 12.05.2022, за наявною інформацією, що міститься у Реєстрі територіальної громади міста Києва за адресою: [ADDRESS] з 22.07.1980 року була зареєстрована [PERSON] . Відповідно до інформації Оболонського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), викладеної в листі №1885/21.5-80 від 21.07.2022, перевіркою наявності актових записів про народження, смерть, шлюб, розірвання шлюбу, зміни імені, народження дітей [PERSON] , [INFO] , не виявлено. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 69512621 від 20.07.2022 вбачається, що [PERSON] було складено заповіт від 27.12.2011 (номер у Спадковому реєстрі №52250375) на ім`я [PERSON] , [INFO] , а також 15.05.2014 заповіт (номер у Спадковому реєстрі №56077861) на ім`я [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями вказаних заповітів долучених до матеріалів справи. Водночас, у Спадковому реєстрі (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація щодо [PERSON] відсутня, тобто жодна особа спадщину після померлої не прийняла (Інформаційна довідка № 70368761 від 19.10.2022). З огляду на положення ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно із ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті на життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Відповідно до ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Осіб, які могли бути спадкоємцями майна померлої [PERSON] відповідно до ст. 1222, 1261-1265 ЦК України судом не встановлено. Виходячи із вищенаведеного, заявлені вимоги щодо визнання спадщини відумерлою є правомірними. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 312830993, 23.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. внесено відомості про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.07.2012 №11-926, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. У той же час, згідно з Листом завідувача Другої київської державної нотаріальної контори №762/01-16 від 22.02.2022, договір купівлі-продажу квартири від 06.07.2012 нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. за №11-926 не посвідчувався та за вказаним номером була вчинена інша нотаріальна дія. Згідно з відповіддю КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» №062/14-2742 (И-2022) від 23.02.2022 квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2012, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю., на праві власності не реєструвалась. 30.10.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вказану квартиру за відповідачем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №517 від 03.10.2019. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 312830993 від 20.10.2022, право власності на спірну квартиру на час звернення до суду з цим позовом зареєстровано за відповідачем. Оболонською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 42020101050000072 від 27.04.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 ч.4 ст. 190 КК України, за фактом незаконного вибуття нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . За змістом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст. 220 України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Враховуючи вищевикладене, договір купівлі-продажу від 06.07.2012 нібито укладений між [PERSON] та [PERSON] нотаріально не посвідчувався, в установленому законом порядку у БТІ не реєструвався, тому відповідно до норм чинного законодавства є нікчемним за своєю правовою природою і додаткового визнання його недійсним рішенням суду не потребує. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно із ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Верховний Суд неодноразово відзначав, що ефективним способом захисту прав власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі №811/1640/17 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно. Відповідно до ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, з урахуванням положень ст.1218 ЦК України, право на витребування майна від добросовісного набувача передбачене ст.388 ЦК України переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності - до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Оскільки визнання спадщини відумерлою у розумінні ст. 1277 ЦК України є підставою для набуття територіальною громадою м. Києва права власності на таке майно, беручи до уваги, що Київською міською радою як розпорядником майна територіальної громади м. Києва рішення про відчуження спірного майна не приймалося, не було волевиявлення фактично законного власника на відчуження вказаного майна, спірна квартира [ADDRESS] незаконно вибула з володіння територіальної громади м. Києва, а тому підлягає витребуванню у відповідача на користь Київської міської ради, яка є дійсним власником майна. Суд зауважує, що встановлений ст.388 ЦК України механізм витребування власником майна у добросовісного набувача не може розглядатися як протиправне позбавлення права власності у розумінні ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідної практики Європейського суду з прав людини. Крім того, відповідно до норм чинного законодавства відповідач не позбавлений можливості відносити свої права шляхом звернення до суду з позовом до продавця спірного майна за договором купівлі-продажу з майновими вимогами про відшкодування збитків, завданих вилученням квартири. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, визнання спадщини відумерлою та її передачу територіальній громаді м. Києва відповідно до закону, а також витребування у відповідача спірної квартири. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved