Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в якому прохала визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] до [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на частку в праві власності на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, сторонами укладено шлюб, який зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23.06.2018 року. Чоловіком подано позов про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , У шлюбі подружжям набуто спірну квартиру у спільну сумісну власність подружжя. Так, 15.02.2021 року за відповідачем проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру з розміром частки, що складає 1. Підстава для державної реєстрації права власності є Договір купівлі-продажу квартири від 15.02.2021 року. Шлюбний договір між подружжям не укладався. Домовленості щодо володіння, користування і розпорядження майном не досягалося. Квартира придбана в інтересах всіх членів родини, а саме з метою забезпечення власним житлом родини. У зв`язку з цим, позивач звернулася до суду. Ухвалою суду від 03.10.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 02.11.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач [PERSON] просив у задоволенні позову відмовити, оскільки вважає позовні вимоги безпідставними. Стверджує, що квартира за адресою: [ADDRESS] . Куплена на його особисті кошти. Частина коштів була акумульована на його банківських рахунках, ще до укладення шлюбу, а частина була набута за договором цільового займу, безпосередньо перед правочином. Вважає, що єдиним сумісним майном подружжя є кредит, отриманий відповідачем 10.09.2021 року, заборгованість за яким становить 30000 грн. Вважає, що позивач не надалаа доказів на підтвердження свої позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату. Враховуючи положення ч. 1, 2 ст. 223 ЦПК України, те, що справа тривалий час знаходиться в провадженні суду, ненадання представником відповідача документів, що підтверджують поважність неявки у судове засідання, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність сторони відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що між позивачем [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 23.06.2018 року, що доводиться свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видано органом реєстрації шлюбу. Відповідачем [PERSON] 15.02.2021 року укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляк Д.В., зареєстрований в реєстрі № 176. 15.02.2021 року за відповідачем проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру з розміром частки, що складає 1, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 244333219 від 15.02.2021 року. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України\~(далі \~ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельні ділянки отримані внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності; премії та нагороди, страхові суми та інше. Як вбачається з матеріалів справи, подружжям під час перебування у шлюбі було придбане нерухоме майно квартира [ADDRESS] . Шлюбний договір між колишнім подружжям не укладався. Домовленості щодо володіння, користування і розпорядження майном не досягалося. У такому випадку спірні відносини щодо майна регулюються СК України та положеннями Договору купівлі-продажу квартири від 15.02.2021 року. Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої\~статті 65 СК України, яка врегульовує порядок розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З пункту 4.6. Договору купівлі-продажу спірної квартири, вбачається, що придбання квартири за цим Договором вчинялося за письмовою згодою дружини [PERSON] , оскільки квартира набувалася за спільні кошти подружжя, розпорядження якими здійснюється за взаємною згодою. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 12.09.2019 року серія [NUMBER] , яке видано Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. З часу придбання квартири сторони та їхній син постійно проживали в квартирі до початку війни росії проти України. Починаючи з 29.09.2021 року позивачка з сином зареєстровані у спірній квартирі, що доводиться довідками про реєстрацію місця проживання видані на ім`я [PERSON] та [PERSON] від 29.09.2021 року. Нормами ч.1 ст.629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Норма ч. 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому, за нормою ч. 3 ст. 61 СК України не має значення за які кошти придбано майно особисті чи спільні, а важливо, що майно придбано в інтересах всіх членів родини, а не лише набувача за договором. Отже, квартира придбана в інтересах всіх членів родини, а саме з метою забезпечення власним житлом родини. Суд приходить до висновку, що відповідачем не було спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved