Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

В червні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 16 вересня 2014 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Копичинецькій міській раді Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 52. В шлюбі у них народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою спільне життя не склалося, у них різні погляди на життя та сімейні відносини, на протязі останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з жовтня 2022 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому позивач просить шлюб розірвати. З відповідачкою дійшли спільної згоди, щоб діти проживали з батьком. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] подала письмову заяву про визнання позову, між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дітей та справу розглядати у її відсутність. Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 16 вересня 2014 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрували в Копичинецькій міській раді Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 52. Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є сварки і суперечки, що виникають між сторонами, протилежні погляди на шлюб і сім`ю. Сторони не підтримують подружніх відносин, разом не проживають з жовтня 2022 року, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Вказаного висновку дійшов ВС КЦС у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18. Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2021 року в справі у справі № 339/143/20 звернув увагу на те, що враховуючи, що сторони не зверталися до суду із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обґрунтовано в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановивши, що дитина до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків проживала разом з матір`ю, залишив проживати дитину з нею, чим лише констатував проживання дитини, не визначаючи його. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітніх дітей сторін суд залишає проживати з батьком.

Outcome: approved