Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру та способу стягнення аліментів, мотивуючи позовну заяву тим, що відповідно до судового наказу від 01.08.2017 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Тобто розмір аліментів на даний час становить 1416,50 грн. що є меншим ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, встановлений ст. 182 СК України. Проте вказаний розмір аліментів є не достатнім для гармонійного розвитку дитини. На даний час дочка навчається у комунальному закладі «Вінницький ліцей №33» у 1-Г класі, тому потребує належного харчування, гардеробу, різних канцтоварів тощо. Всі витрати є чималими на відміну від суми аліментів, яка є мізерною. При цьому, доходи позивача є незначними, а утримувати дитину на ці кошти вкрай важко. Відповідач інших осіб на утриманні немає, отримує офіційний дохід, є військовослужбовцем, а тому на думку позивача, він може сплачувати аліменти в розмірі, який необхідний для утримання дитини та забезпечення її усім необхідним. Тому, [PERSON] змушена була звернутися до суду з цим позовом та просила змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, згідно із судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2017 року, на частку від заробітку (доходу) батька дитини в розмірі одна чверть заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і досягнення дитиною повноліття. В судове\~засідання позивач\~не з`явилася,\~проте подала до\~суду заяву,\~в якій\~просила розгляд справи проводити у її відсутність. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та заперечень від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились у судове засідання, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач, що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 13). Судовим наказом\~Вінницького міського\~суду Вінницької\~області від\~01.08.2017\~року у\~справі №127/15644/17,\~який набрав\~законної сили,\~було стягнуто\~із [PERSON] на\~користь [PERSON] \~аліменти на\~утримання доньки [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі\~50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку щомісяця,\~починаючи з 20.07.2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6, 7). Згідно з Відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 06.02.2023 року [PERSON] отримує дохід у вигляді соціальної допомоги в незначному розмірі (а.с. 8-10, 11, 12). З матеріалів справи вбачається, що дочка сторін [PERSON] наразі навчається в КЗ «Вінницький ліцей №33» у 1-Г класі (а.с. 14). З довідки\~№292\~від 22.02.2023\~року,\~виданої МКП\~«Управляюча компанія\~«Територія комфорту»\~вбачається,\~що позивач\~по даній\~справі та її дочка\~ [PERSON] зареєстровані за\~адресою:\~ [ADDRESS] (а.с. 15). Судом встановлено, що з часу присудження аліментів, які були визначені в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку через значні інфляційні процеси в Україні значно зросли витрати на товари та послуги тощо. У зв`язку з чим, вказаний вище розмір аліментів на утримання дитини не може забезпечити належний рівень матеріального утримання дитини, оскільки зазначений розмір аліментів є меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. За змістом цієї норми зміна способу стягнення аліментів не передбачає жодних умов, лише подання позову одержувача аліментів. З огляду на викладене, суд вважає, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки це є правом позивача відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Щодо їх розміру, зважаючи на зміну способу стягнення, то суд зважає, що відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дітей, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, інші обставини, що мають істотне значення; розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що відповідач у період з листопада по грудень 2022 року отримував дохід у вигляді виплат військовослужбовцям, хоча за 1-3 квартал 2022 року доходи були відсутні (а.с. 30). З огляду на це, суд приходить до висновку, що у боржника поліпшився матеріальний стан. При цьому, суд звертає увагу, що законом визначено мінімальний розмір аліментів на одну дитину 1/4 частини доходу. Так, відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За аналогією, позивач має право заявляти вимоги про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину у порядку позовного провадження. Суд також зауважує, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Суд, при визначені розміру аліментів, враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину, а також положення ст. 182 СК України,\~а тому,\~виходячи із\~засад справедливості,\~розумності та\~пропорційності,\~зважаючи на\~розмір гарантованого\~законодавством України\~прожиткового мінімуму\~для дітей\~відповідного віку,\~те,\~що відповідач\~здорова,\~працездатна особа,\~вважає за\~необхідне змінити\~спосіб стягнення\~та розмір\~аліментів,\~визначених судовим\~наказом Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 01.08.2017\~року у\~справі №127/15644/17,\~стягнувши з\~відповідача аліменти\~на утримання неповнолітньої дитини\~в розмірі 1/4\~частини від\~усіх видів\~заробітку (доходу)\~відповідача,\~але не\~менше 50%\~від прожиткового\~мінімуму встановленого\~для дитини відповідного\~віку,\~щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття. Сплата аліментів при визначеному новому способі та розмірі проводиться з дня набрання рішенням законної сили (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача в розмірі 1073,60 грн. в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved