Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

13.04.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово кредитний супермаркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.11.2017 року між ТОВ «Фінансово кредитний супермаркет» та відповідачем [PERSON] укладено договір позики № 1544600 (продукт «Онлайн користування», за яким позикодавець надав позичальнику позику в сумі 5000 грн. на умовах повернення, строковості, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01% річних від суми позики строком до 03.12.2017 року на 29 днів та зі сплатою комісії. Позивач свої зобов`язання за договором позики виконав, надавши позичальнику кошти в сумі 5000 грн, які 05.11.2017 року були перераховані на картковий рахунок відповідача, однак у порушення умов договору позики [PERSON] зобов`язання належним чином не виконав, а саме не здійснив повернення позики відповідно до умов договору зі сплатою процентів за його користування та інших платежів у визначений договором строк, в результаті чого станом на 01.03.2023 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ становить 225\~467,64 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 5000 грн.; \~заборгованості по відсотках 00,00 грн.; заборгованості по комісії 166\~725,62 грн.; заборгованості по штрафним санкціям 00,00 грн.; заборгованості по рахунку інфляції 43\~041,04 грн.; заборгованості за 3% річних 10\~700,99 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача вказану заборгованість за договором позики та витрати по справі. Ухвалою суду від 20.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 23.05.2023 року відповідачем [PERSON] подано до суду заяву про застосування строку позовної давності, де відповідач вказав, що він позовні вимоги не визнає та вважає, що вони не підлягають задоволенню. Вказав, що фактично кредит надавався через мережу «інтернет» на сайті позивача. Так, на сторінці сайту товариства була лише реклама кредитування та електронна кнопка з назвою «кредит» при натисканні на який відкривалася сторінка для завантаження особистих документів. Після завантаження яких активізувалася кнопка «взяти кредит» при нажиманні якої повідомлялося про надання вказаної суми кредиту. При цьому жодних умов договору про надання позики, жодних згадок про відсоткові ставки, розмір комісії чи інших штрафних санкцій, жодних повідомлень про збільшення строку позовної давності та інших істотних умов договору не було. Зазначених у позовній заяві норм та умов договору, на які посилається позивач, він не бачив, на сайті позивача вони опубліковані не були, самого договору позики також не було, з текстом та умовами його ніхто не ознайомлював та будь-якого договору з позивачем він як особисто так і з використанням особистого електронного підпису не підписував. До того ж, станом на 2017 рік ніякого особистого електронного підпису у нього взагалі не було. Зазначив, що відповідно наданого до позовної заяви розрахунку заборгованості, з усієї ціни позову у 225 467,64 грн. лише 5 000 є заборгованістю за кредитом, а решта суми це заборгованість по комісії - понад 166 000 грн, заборгованість по рахунку інфляції - понад 43 000 грн., та відсотках більше 10 000 грн. В даному розрахунку містяться лише вказані у позові суми заборгованості, проте з цих чисел жодним чином неможливо прослідкувати звідки виникли такі суми, на підставі яких норм права вони нараховані, адже такі суми заборгованості по другорядним нарахуванням є вкрай не справедливими та не пропорційними основній сумі боргу яка складає лише 5 000 грн. З наведених норм вказаного позивачем і відомого лише йому «договору», сам позивач зазначає, що термін дії цього «договору» завершився 3 грудня 2017 року. Таким чином кінцевий строк повернення вказаного позивачем боргу і є дата закінчення дії «договору» та є останнім днем повернення позики. Відтак у разі не повернення до вказаної дати суми боргу, позивач вже міг довідатись і знав про порушення його права. Також зазначив, що у випадку коли особа підписує кредитний договір чи договір позики з банківською чи іншою фінансовою установою, шляхом автоматичного погодження з правилами кредитування, де фінансовою установою збільшується строк позовної давності, такі дії зі сторони кредитора є не правомірними. Такий висновок зробив Верховний Суд України, де зокрема зробив висновок, що якщо позичальник не підписував угоду про збільшення строку позовної давності, то таке збільшення не відповідає закону. Аналогічні висновки викладено і у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Роздруківка із сайту позивача як самого Договору так і його додатків чи окремих Умов, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позикодавця, башу), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6- 16цс15) і не спростовано позивачем у своєму позові. Таким чином, приймаючи до уваги, що долучені позивачем до позову Договір позики № 1544600 та «графік розрахунків» не містять підпису відповідача, приходить до висновку, шо позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, шо відповідач ознайомлений із умовами та порядком надання позики та з самим договором і що саме ці документи, які містять умову про збільшення строку позовної давності до 10 років, приймав відповідач, отримавши в онлайн режимі кредитні кошти, а відповідно не доведено, шо відповідно до ст.259 ЦК України між сторонами мав міспе договір про збільшення тривалості позовної давності. Також зазначив, що вимоги позивача про сплату комісії у сумі 166\~725,62 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки ТОВ у договорі взагалі не було зазначено які саме послуги за вказану плату надаються відповідачеві, а тому зазначена умова кредитного договору є нікчемною. Оскільки позивач звернувся до суду із пропуском строків позовної давності, просить застосувати до позовних вимог строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. 05.07.2023\~року представником\~позивача подано\~до суду\~пояснення,\~в яких\~він посилається\~на те,\~що всі\~умови містяться\~у спірному\~договорі,\~жодних заперечень\~та непорозумінь\~щодо умов\~договору у\~відповідача не\~виникало та\~у договорі\~про споживчий\~кредит можуть\~бути зазначені\~інші умови,\~визначені законом\~та за\~домовленістю сторін. При підписанні кредитного договору відповідач погодився з усіма умовами даного правочину і взяв на себе зобов`язання щодо його виконання. В день підписання оспорюваного правочину позичальник отримав примірник Кредитного договору з додатками, що дало йому додатково можливість детально вивчити його умови. Також заначив,\~що Договір\~позики №\~1544600\~був укладений\~05.11.2017\~року строком\~до 03.12.2017\~року. В п.5.4 Договору позики сторони домовились про збільшення строку позовної давності, що застосовується до правовідносин згідно цього Договору та таких, що пов`язані з ним, та встановлюють його тривалість у 10 (десять) років. Тобто, строк позовної давності по стягненню заборгованості за Договором позики № 1544600 від 05.11.2017 року спливає 03.12.2027 року. У судове засідання представник позивача адвокат Крушенівський Р.О. не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши наявні у справі докази, встановив наступне. 05.11.2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (надалі - Позивач, Позикодавець) та [PERSON] (далі за текстом - Відповідач, Боржник, Позичальник) разом по тексту - (Сторони) уклали Договір позики № 1544600 (продукт «Онлайн кредитування») (далі за текстом - Договір позики), за яким Позикодавець надав Позичальнику позику в сумі - 5000,00 гривень на умовах повернення, строковості, платності із сплатою процентів за користування позикою 0,01 відсоток річних від суми позики (п-2.2.4. Договору Позики) строком до 03.12.2017 р. на 29 днів та зі сплатою комісії (п.п. 4 п. 4.2.2. Договору Позики). Дата одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір (позивачем) відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом отримання заявки Позичальника на сайті Позикодавця є датою укладення договору позики між Позикодавцем і Позичальником згідно п. 2.1. Договору. Пунктом 4.2.2 договору Позики визначає обов`язок Позичальника вчасно повернути позику, сплатити проценти за користування позикою в порядку, визначеному цим договором та комісію, п.п.4 п. 4.2.2. вказаного договору передбачена сплата комісії; 4.2.2.1. 50 (п`ятдесят) відсотків від вказаної у п. 2.2.1. даного Договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати укладання цього Договору та сплачується Позичальником при погашенні позики; 4.2.2.2. 100 (сто) відсотків від вказаної у п. 2.2.1. даного Договору суми позики щомісячно, яка розраховується щоденно, виходячи з загального періоду нарахування, який становить кожні 30 календарних днів з дати невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим Договором повністю або частково та сплачується Позичальником до моменту погашення власної заборгованості за цим Договором в повному обсязі та в порядку, встановленому п. 3.4. Договору. Сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору Позики. Обчислення строку користування позикою та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти за користування позикою нараховуються у відсотках від суми позики з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Позичальником) до дня повного погашення Заборгованості за позикою (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Сума позики, проценти за користування позикою, складають Заборгованість за договором позики. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок Товариства у строк, встановлений договором позики. Згідно п. 5.1 Договору Позики Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України та цього Договору. Пункт 5.2 Договору Позики передбачає, що порушенням умов цього Договору є його невиконання неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Всі спори та непорозуміння щодо укладання, виконання, розірвання, зміни, визнання недійсним ністю або частково, а також з будь-яких іншим питань, що стосуються цього Договору, підлягають врегулюванню шляхом переговорів. Якщо Сторони не можуть дійти згоди із спірних питань шляхом ведення переговорів, то такий спір вирішується у судовому порядку згідно чинного законодавства України (п.6.1, п. 6.2 договору Позики). Невід`ємною частиною цього Договору є «Правила про порядок надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту» Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-кредитний супермаркет» (далі Правила). Уклавши цей договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, огоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Пунктом 8.6. Договору встановлено, що Сторони укладають цей Договір дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Пунктами 8.5, 8.6 Договору передбачено, що Позичальник здійснює безумовне акцептування Договору шляхом підписання заяви електронним підписом одноразовим ідентифікатором. 05.11.2017 року грошові кошти (позика) в сумі 5000,00 грн. були перераховані на картковий рахунок Відповідача, що підтверджується довідкою ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 03.03.2021 року. Судом установлено, що\~позивач\~зі своєї сторони виконав умови взятого на себе за договором зобов`язання і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі. Разом з тим, у порушення умов договору та додаткових угод до нього [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконав, допустивши прострочення повернення кредиту та відсотків за його користування, внаслідок чого у нього рахується заборгованість, що вбачається з матеріалів справи. Згідно наданої позивачем довідки - розрахунку заборгованості станом на 01.03.2023 року [PERSON] має заборгованість на загальну суму 225\~467,64 грн., що складається з: заборгованості за кредитом 5000 грн.; \~заборгованості по відсотках 00,00 грн.; заборгованості по комісії 166\~725,62 грн.; заборгованості по штрафним санкціям 00,00 грн.; заборгованості по рахунку інфляції 43\~041,04 грн.; заборгованості за 3% річних 10\~700,99 грн. Зі вказаного розрахунку встановлено, що відповідачем здійснено один платіж в сумі 500 грн. на оплату нарахованих комісій за період 01.12.2017 31.12.2017 року. Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного. Так, відповідно до статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності зі статтею 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до статті 599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першоюстатті 267\~ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. За наданими позивачем розрахунком заборгованості відповідачем в рахунок погашення нарахованих комісій сплачено 500 грн., при цьому платіж здійснено за період з 01.12.2017 31.12.2017 року. А тому, саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно зі статтею 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі викладеного, враховуючи розмір заборгованості, а також невиконання позичальником [PERSON] своїх зобов`язань з погашення кредиту, суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про стягнення заборгованості за договором позики, тобто вимоги позивача є підставними. Разом з цим, відповідачем [PERSON] заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позивача. Суд вважає слушними доводи відповідача щодо пропуску позивачем позовної давності з наступних підстав. Відповідно до статей\~256, 257, 261, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.\~Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.\~За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)). Як встановлено судом, позивачем відповідно до умов укладеного договору позики встановлено строк виконання умов договору\~до 03 грудня 2017 року. Як встановлено судом, відповідачем здійснено один платіж в сумі 500 грн. на оплату нарахованих комісій за період 01.12.2017 31.12.2017 року. Тож, Банк мав право з 31 грудня 2017 року й протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, тобто до 31 грудня 2020 року, однак позовну заяву подав до суду 13.04.2023 року, тобто з пропуском строку звернення до суду з такими вимогами. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Враховуючи ту обставину, що відповідачем подано заяву про застосування наслідків пропуску позовної давності до вимог позивача, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в зв`язку зі спливом позовної давності. Твердження представника позивача адвоката Крушенівського Р.О. щодо обумовленого сторонами у договорі позики строку позовної давності у 10 років суд відхиляє з наступних підстав. Суд зауважує, що відповідач отримав кредит через мережу «інтернет» на сайті позивача, де жодних умов договору про надання позики, жодних згадок про відсоткові ставки, розмір комісії чи інших штрафних санкцій, жодних повідомлень про збільшення строку позовної давності та інших істотних умов договору не було. Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: dismissed