Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Представник позивача подав до суду позов та просить стягнути з відповідача на користь позивача залишок заборгованості за виконавчим написом нотаріуса № 1529 від 01 липня 2021 року у розмірі 109806,20 гривень; витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 18760,10 гривень, суму судового збору. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 18 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений письмовий договір позики № Х180221-11, предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів у сумі 356 272,00 грн, що за курсом продажі доларів в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,000 грн) на день укладення цього договору було еквівалентно 12 724 доларів США. Згідно пункту 2 договору позики, сума позики отримана відповідачем в повному обсязі до моменту підписання договору. Факт отримання позики підтверджується розпискою від 18 лютого 2021 року. Кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів, відповідно до графіку повернення, закріпленому в п. 5 Договору позики, становив 18 серпня 2021 року включно. Відповідно до пункту 11 договору позики, з метою забезпечення виконання відповідачем своїх зобов`язань за цим договором, 18 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу. Відповідно до п. 12 договору позики та договору застави забезпеченням виконання відповідачем зобов`язань була передача в заставу автомобіля INFINITI, модель FX37 шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску, колір чорний, держаний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 29.08.2020, ТСЦ 6350. Договором застави визначено, що звернення стягнення на предмет застави може здійснюватися га вибір позивача: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового звернення стягнення на предмет застави. До 18.05.2021 відповідач частково погасила борг за договором позики у розмірі, еквівалентному 644 доларів США, залишок боргу становив 332 804,00 грн, що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» дорівнював 12080,00 доларів США. В подальшому відповідач перестала дотримуватись виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення боргу. 24 червня 2021 року приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу у розмірі 332 804,00 грн, а також сплата неустойки, передбаченої п. 10 Договору позики у розмірі 129 702,09 грн, складає загальну суму 462506,00 гривень. 01.07.2021 приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано виконавчий напис № 1529, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] , та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги [PERSON] за договором позики з яких: сума заборгованості за позикою 332804,00 гривень; неустойка, відповідно договору позики у розмірі 129702,09 гривень; додаткові витрати пов`язані з вчинення цього виконавчого напису у розмірі 2500,00 гривень. На виконання виконавчого напису нотаріуса № 1529 від 01 липня 2021 року, заставний автомобіль було реалізовано шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам», вартість автомобіля склала 410 777,77 гривень, з яких позивач 15 жовтня 2021 року в рахунок погашення боргу отримала 352 699,89 гривень. В результаті примусового виконання виконавчого напису № 1529 від 01 липня 2021 року позивачем було недоотримано 109806,20 гривень. З огляду на відсутність обумовлених у спірному договорі позики порядку погашення заборгованості діють положення ст. 534 ЦПК України. Виконавчий напис нотаріуса оскаржений не був, тому на дату подачі позовної заяви заборгованість відповідача за виконавчим написом нотаріуса становить 109806,20 гривень, тому позивачем подано позов про стягнення недоотриманої суми боргу за договором позики відповідно до виконавчого напису нотаріуса № 1529. Ухвалою від 14 квітня 2023 року відкрито провадження по справі. 25 травня 2023 року представник відповідача Кутовой Г.І. подав клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. 30 травня 2023 року представник відповідача адвокат Кутовой Г.І. подав суду клопотання про закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки спір між тими ж сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав, вже вирішений Полтавським районним судом Полтавської області у справі № 635/9515/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 05 червня 2023 року представник позивача адвокат Гупал Р.М. подав заперечення на клопотання про закриття провадження по справі, просить відмовити в задоволенні клопотання про закриття провадження, оскільки справи мають різний предмет: у справі № 635/9515/21, що розглянута Полтавським районним судом Полтавської області, предметом є вимога про стягнення пені, 3% річних та інфляційних збитків за договором позики №Х180221-11 від 18 лютого 2021 року, предметом спору по даній справі є вимога про стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса №1529 від 01.07.2021 року у розмірі 109806,20 гривень. Ухвалою суду від 05 червня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Кутового Г.І. про закриття провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. 13 червня 2023 року представник відповідача адвокат Кутовой Г.І. подав відзив на позову, в якому просив повністю відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування своїх заперечень посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса № 1529 від 01 липня 2021 року за своїм змістом є виконавчим написом про звернення стягнення на предмет застави і не є виконавчим написом про стягнення заборгованості. Таким чином межі повноважень вказаного виконавчого напису обмежуються зверненням стягнення на предмет застави (автомобіль), кошти від реалізації якого повинні бути зараховані позивачу за договором позики, при цьому цей виконавчий напис не є рішенням про примусове стягнення заборгованості за договором позики, оскільки в такому разі позивач мав би стягнути заборгованість за договором позики не лише за рахунок предмета застави, а й за рахунок іншого майна відповідача в порядку черговості на підставі виконавчого напису, як виконавчого документу в розумінні ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вважає, що сума 109806,20 гривень є недоплаченою сумою боргу, але не надав розрахунку у який спосіб відбулось погашення боргу за рахунок коштів від реалізації автомобіля, яким є розрахунок пені за виконавчим написом і не навів обґрунтування заявленої суми як основного боргу. За виконавчим написом нотаріуса примусово підлягала стягненню сума 462506,09 гривень, з яких 332804,00 гривень основний борг та сума неустойки 129702,09 гривень і сума неустойки є спірною та щодо неї відсутнє рішення про примусове стягнення, а тому відсутні підстави для її стягнення. За рахунок реалізації автомобіля позивач отримала 352699,89 гривень, таким чином правильна сума основного боргу у розмірі 320724,00 гривень погашена і надлишок у розмірі 31975,89 гривень позивачем отримано безпідставно. І якщо брати до уваги неправильний розрахунок позивача, за яким сума основного боргу складає 332804,00 гривень, то все одно сума основного боргу є погашено і надлишок складає 19895,89 гривень. Доречним є зазначити, що позивач не зазначає дату, за курсом на яку він вираховує еквівалент суми основного боргу у гривнях по відношенню до долара США, і вірним є визначення суми за курсом на 15 жовтня 2021 року, тобто на день здійснення виплат, який складав курс 1 долар США еквівалентний 26,55 гривень і відповідно сума основного боргу складає 320724,00 гривень. Що стосується стягуваної суми у розмірі 109806,20 гривень, яка є фактично сумою неустойки, яка нарахована позивачем в період з 18.05.2021 року (дата виникнення на думку позивача заборгованості) по 24.06.2021 року (дата укладення нотаріальної заяви позивача), то вона нарахована в період дії Постанови Кабінету Міністрів № 1236 від 09 грудня 2020 року «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» і відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь позивача. Питання стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики № Х180221-11 від 18 лютого 2021 року, у розмірі 494123,54 гривень, потім за заявою про зменшення позовних вимог зменшеної суми боргу у розмірі 489212,19 гривень було предметом розгляду у цивільній справі № 635/9515/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості, та повністю відмовлено в задоволенні позову рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року та Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, за безпідставністю заявлених вимог, оскільки 18.05.2021 відповідач частково погасила борг за договором позики у розмірі, еквівалентному 644 доларам США, залишок боргу склав 332 804,00 гривень що за курсом продажу доларів США в АТ КБ «Приватбанк» дорівнювало 12 080,00 доларів США; в результаті реалізації заставного майна на публічних торгах (автомобіля INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] ), у сумі 410 777,77 гривень, позивач 15.10.2021 в рахунок погашення боргу отримала 352 699,89 гривень, які за курсом АТ КБ «Приватбанк» 26,5500 гривень за долар (станом на 15.10.2021), становить еквівалент суми 13 284 долари США (або за визначеним в договорі курсом 1 долар = 28 гривень еквівалент становить 12 596 доларів США) і відповідач у справі, взявши в борг суму, еквівалентну 12 724,00 доларів США, повернула позивачу борг в сумі, яка є більшою від отриманої в позику (в добровільному порядку повернуто суму еквівалентну 644 долара США та в результаті продажу заставного автомобіля - суму, еквівалентну 13 284 долара США), а у період дії карантину позичальник звільнявся від сплати штрафних санкцій, зокрема від сплати неустойки (пені) в розмірі 1% від суми займу за кожний день існування простроченої заборгованості. Також просив про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 18760,10 гривень, оскільки витрати не підтверджені жодним доказом. 26 червня 2023 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги свого довірителя, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити з підстав викладених у відзиві. Суд заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 18 лютого 2021 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений письмовий договір позики № Х180221-11, відповідно до якого позивач передав у власність відповідача грошові кошти у сумі 356 272,00 грн, що за курсом продажі доларів в АТ КБ «Приватбанк» (1 долар США = 28,000 грн) на день укладення договору було еквівалентно 12724 доларів США, датою отримання позики є момент підписання договору, тобто 18.02.2021 року, кінець строку повернення 18 серпня 2021 року включно. 18 лютого 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу, відповідно до якого в забезпечення виконання перед позивачем зобов`язання за договором позики від 18.02.202, відповідач передала у заставу автомобіль INFINITI, модель FX37 шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску, колір чорний, держаний номер [NUMBER] , який належав позичальнику на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого 29.08.2020, ТСЦ 6350. До 18.05.2021 відповідач частково погасила борг за договором позики у розмірі, еквівалентному 644 доларів США, залишок боргу становив 12 080,00 доларів США. 24.06.2021 року приватним нотаріусом Кучер А.А. на адресу відповідача була направлена вимога про повернення боргу у розмірі 332804,00 грн, а також сплата неустойки, передбаченої п.10 Договору позики у розмірі 129702, 09 грн. 01.07.2021 року приватним нотаріусом Лозенко В.В. було видано виконавчий напис №1529, яким запропоновано стягнення на автомобіль INFINITI, модель FX37, 2012 року випуску, держаний номер [NUMBER] , що переданий в заставу [PERSON] в якості забезпечення зобов`язань за договором позики № Х180221-11 від 18.02.2021 та за рахунок коштів, отриманих від його реалізації, задовольнити вимоги [PERSON] за період з 24.06.2021 по 29.06.2021 у сумі 465006,09 гривень з яких: сума заборгованості за позикою у розмірі 332804,00 гривень, неустойка відповідно до договору позики розмірі 129702,09 гривень, додаткові витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису у розмірі 2500,00 гривень. 11.10.2021 року автомобіль INFINITI, модель FX37 шасі (кузов, рама) [NUMBER] , 2012 року випуску, колір чорний, держаний номер [NUMBER] , було реалізовано шляхом проведення електронних торгів ДП «Сетам», вартість автомобіля склала 410777,77 грн, з яких позивач 15.10.2021 року в рахунок погашення боргу отримала 352 699,89 грн. Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року по справі № 635/9515/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики № Х180221-11, повністю відмовлено в задоволенні позову про стягнення (за заявою про зменшення позовних вимог) суми боргу у розмірі 489212,19 гривень з яких: 3% річних з 19.05.2021 року по 14.10.2021 року у сумі 2872,14 гривень, інфляційні збитки в сумі 3721,88 гривень, неустойка в сумі 372740,48 гривень. Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Гупал Р.М. задоволено частково, рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 27 жовтня 2022 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики 109 806,20 гривень суми позики, 2 943,63 гривень 3% річних, а всього 112 752,83 гривень, рішення суду в частині відмови у стягненні пені за період з 25.06.2021 по 14.10.2021 у розмірі 372 740,48 гривень та інфляційних збитків позивачем не оскаржувалось. За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази згідно вимог ст. ст. 77-80 ЦПК України мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. У силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). У частині першій статті 574 ЦК України вказано, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно із частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема, річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Статтею 24 Закону України «Про заставу» передбачено, що у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України. У частині першій статті 23 Закону України « Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень » правовідносин передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом, статтею 26 визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис нотаріуса - це розпорядження нотаріуса щодо стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, здійснене на документах, що встановлюють заборгованість. Відповідно до ст. 90 Закону України «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Проаналізувавши доводи позивача, щодо обґрунтування заявлених вимог про стягнення залишку заборгованості за виконавчим написом нотаріуса у розмірі 109806,20 гривень, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Вчинення виконавчого напису нотаріусом є способом захисту цивільних прав в позасудовому порядку і після набрання чинності та юридичної сили підлягає пред`явленню до виконання у відповідний орган виконавчої служби. За приписом виконавчого напису нотаріуса №1529, це звернення стягнення на автомобіль, яке полягає в його продажу та виплаті коштів в рахунок погашення заборгованості за договором позики, інші виплати. Після реалізації автомобіля звернення стягнення на предмет застави за виконавчим написом виконано і дія вказаного виконавчого напису припиняється, навіть якщо недостатньо коштів на погашення суми, яка вказана у виконавчому написі, тому суд відмовляє в задоволенні вимог про стягнення суми боргу за виконавчим написом нотаріуса, як таких, що не ґрунтуються на нормах закону. Також суд враховує, що виконавчий напис не є угодою в розумінні положень діючого цивільного законодавства і вчиняється на виконання угоди. У даній справі це виконання умов договору застави, укладеної в забезпечення виконання договору кредиту, і оскільки договір застави не містить розрахунку суми боргу, то такий розрахунок виконується відповідно до умов договору кредиту від 18.02.2021, а відповідно до постанови Полтавського апеляційного суду від 14 березня 2023 року, яка набрала законної сили, [PERSON] відмовлено в задоволенні вимог про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором кредиту від 18.02.2021 за безпідставністю заявлених вимог, оскільки відповідач у справі, взявши в борг суму, еквівалентну 12 724,00 доларів США, повернула позивачу борг в сумі, яка є більшою від отриманої в позику (в добровільному порядку повернуто суму еквівалентну 644 долара США та в результаті продажу заставного автомобіля - суму, еквівалентну 13 284 долара США), а у період дії карантину позичальник звільнявся від сплати штрафних санкцій, зокрема від сплати неустойки (пені) в розмірі 1% від суми займу за кожний день існування простроченої заборгованості . За викладених обставин, суд відмовляє в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача суми боргу та на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем відносить за її рахунок. Суд стягує з [PERSON] на користь [PERSON] суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15500, 00 гривень, які підтверджені рахунком-фактурою, актом здачі - приймання наданої правової допомоги, квитанцією до прибуткового касового ордеру, в іншій частині витрати на професійну правничу допомогу не доведені, тому відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved