Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

26.07.2021 позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому після збільшення позовних вимог просить стягнути з відповідача заборгованість 793204,15 грн, з яких: 643024,51 грн основний борг, 66315,36 грн відсотки, 9505,28 грн 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 2983,93 грн - 3 % річних на суму прострочених процентів, 62627,44 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 8747,63 грн інфляція за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до укладеного 12.07.2018 договору про споживчій кредит № 29_148 відповідач отримала кредит у розмірі 849565,60 грн зі сплатою 16,99 відсотка річних з терміном остаточного повернення не пізніше 12.07.2025. Кредит наданий на придбання автомобіля марки INFINITI, державний номер [NUMBER] , який переданий в заставу, згідно договору про заставу майна, укладеного в якості забезпечення виконання [PERSON] договору про надання споживчого кредиту. Згідно умов договору відповідач взяла на себе зобов`язання сплачувати заборгованість рівними частинами по 17365,65 грн до 12 числа кожного місяця. Через порушення умов договору, даний кредит визнаний проблемним та відповідачу направлялась вимога про дострокове повернення кредиту. За результатом розгляду письмового звернення відповідача щодо реструктуризації заборгованості за договором 12.06.2020 сторонами укладено додатковий договір № 1 до вищевказаного договору, згідно якого відповідачу до грудня 2020 року відстрочено повернення кредиту, а починаючи з грудня 2020 відповідач зобов`язалася повернути кредит рівними частинами в розмірі 12710 грн щомісячно до 12 числа кожного місяця. Відсотки за кредитом нараховувались і в період з червня по грудень 2020, тому відповідач зобов`язувалась сплачувати заборгованість за процентами. З 13.01.2021 відповідач припинила повертати кредит та сплачувати відсотки за кредитом, тому позивач направив відповідачу повідомлення про порушення зобов`язань за договором. В період з 16.04.2021 по 07.05.2021 відповідачем сплачено 35060 грн на часткове погашення заборгованості. Після звернення відповідача в банк 11.05.2021 з проханням надати додатковий час для погашення простроченої заборгованості, розмір якої становив 46068,79 грн шляхом сплати коштів по 21988,34 грн до 20 числа щомісячно. Однак взяті на себе зобов`язання відповідач не виконувала. Крім того, відповідачем не сплачувались страхові платежі, чим порушено умови збереження предмету застави. У зв`язку з наявністю заборгованості 11.06.2021 позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення заборгованості, яка підлягала сплаті протягом 30 днів з дня отримання вимоги. Невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення заборгованості стало підставою для нарахування та включення до заборгованості сум, розрахованих на підставі ст.625 ЦК України і загальний розмір заборгованості станом на 27.06.2022 року становить 793204,15 грн, з яких: 643024,51 грн заборгованість за основним боргом, 66315,36 грн заборгованість по нарахованим відсоткам, 9505,28 грн 3 % річних на суму від прострочених сум по основному боргу, 2983,93 грн 3 % річних на суму прострочених процентів, 62627,44 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 8747,63 грн інфляція за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. У зв`язку із порушенням своїх прав позивач звернувся за даним позовом до суду та просить стягнути вищезазначену заборгованість та судові витрати. У відзиві на позов від 23.06.2022 представник відповідача позов заперечив та зазначив, що відповідач ставить під сумнів укладення кредитного договору. Крім того, пред`явивши вимогу про дострокове повернення кредиту 22.04.2020 позивач не мав права нараховувати відсотки по вказаному договору, оскільки договір вважається припиненим. У відзиві відповідач запропонувала погасити погашення існуючого боргу у строк до 31.12.2022. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що твердження позивача про припинення права позивача нарахувати відсотки через вимогу від 22.04.2020 про дострокове повернення кредиту, не відповідає дійсності, оскільки така вимога була відкликана листом, який направлявся [PERSON] і вона достовірно знала про відкликання вимоги про дострокове повернення кредиту. Крім того, відкликання вимог було обов`язковою умовою укладення 12.06.2020 додаткового договору № 1 до договору кредиту. Отже, позивач мав право нараховувати відсотки за кредитом, так як договірні правовідносини з урахуванням додаткового договору № 1 до договору про споживчий кредит № 29-148 від 12.06.2020 між позивачем та відповідачем продовжилися до 17.07.2021 дати закінчення 30-денного терміну від часу отримання вимоги про повернення кредиту. В судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити у повному обсязі. Пояснив, що через порушення відповідачем умов укладеного кредиту вона має заборгованість по сплаті основного боргу, а також за відсотками. Крім того, через несвоєчасне повернення кредитної заборгованості позивачем на суму заборгованості по кредиту також нараховані 3 % річних та інфляційні нарахування. Просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Глазков А.С. в судовому засіданні позов заперечив та пояснив, що позивач в розмір заборгованості, яка пред`являється до стягнення, неправомірно нараховував відсотки в період військового стану. Крім того, зазначив, що позивач неправомірно розрахував заборгованість по відсоткам, оскільки право нарахування відсотків припинилось з направленням вимоги про дострокове повернення боргу. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд установив, що згідно договору про споживчий кредит № 29_148 від 12.07.2018, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , банк надав останній кредит у розмірі 849565,6 грн з фіксованою відсотковою ставкою 16,99 річних з терміном остаточного повернення заборгованості за кредитом не пізніше 12.07.2025. У свою чергу, [PERSON] зобов`язалася повернути отриманий кредит з відсотками частинами щомісячними платежами в розмірі 17356,65 грн не пізніше 12 числа кожного місяця. Згідно п.3.2 надання кредиту здійснюється шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника з подільшим перерахуванням кредитних коштів на поточний рахунок продавця транспортного засобу ТОВ «ВІДІ-Ліберті» (т.1 а.с.14-25). З договору-купівлі-продажу № ВЛвА-0001/172 від 21.06.2018 вбачається, що ТОВ «ВІДІ-Ліберті» та [PERSON] уклали договір, за яким остання придбала автомобіль Infiniti Q30 2.0 Sport Sensory Premium вартістю 1061957 грн. Пунктом 3.1 вказаного договору покупець зобов`язана сплатити 212391,4 грн до 24.06.2018, а 849656,6 грн впродовж п`яти днів з моменту оформлення відповідної документації продавцем для реєстрації автомобіля в органах МВС. 10.07.2018 продавцем оформлено рахунок № ВЛвС-0002435 (т.1 а.с.35-38). З меморіального ордера № 29_148 (117453638) від 12.07.2018 вбачається перерахування коштів у розмірі 849565,60 грн ТОВ «ВІДІ-Ліберті» в якості остаточної оплати за автомобіль Infiniti Q30 згідно рахунку № [NUMBER] від 10.07.2018 (т.1 а.с.40). Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] право власності на автомобіль Infiniti Q30 2.0 Sport Sensory Premium, державний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] (т.1 а.с.39). Відповідно до договору застави майна від 12.07.2018, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , остання належний їй автомобіль Infiniti, державний номер [NUMBER] , передала в заставу (т.1 а.с.26-32). З квитанції № ПН296 та платіжного доручення № 117058953 від 09.07.2018 [PERSON] сплатила 212391,40 грн за кредитом № ВЛвА-001/172 (т.1 а.с.41). Згідно повідомлення про порушення забезпечених заставою зобов`язань за кредитним договором № 29_148 від 12.07.2018, направленого [PERSON] , банк довів до її відома факти порушення умов кредиту, забезпеченого заставою та вимагав сплатити прострочені платежі (т.1 а.с.42). Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту № 109.20-16/942 від 22.04.2020 АТ «Державний ощадний банк України» направило вимогу [PERSON] , в якій банк протягом 30 днів вимагав достроково повернути кредит, нараховані проценти та інші платежі, що підлягають сплаті за користування кредитом № 29_148 від 12.07.2018 (т.1 а.с. 132-135, 238-239). Із письмової заяви від 11.05.2021 вбачається, що [PERSON] звернулась до АТ «Ощадбанк» та повідомила, що через відсутність стабільного доходу їй необхідний додатковий час для сплати простроченої заборгованості у розмірі 46068,79 грн, яку зобов`язалась погасити повністю, сплативши кошти не менше 21988,37 до 20 числа, починаючи з травня 2021, тому просила не вживати заходи претензійно-позовної роботи (т.1 а.с.241). Відповідно до клопотання клієнта про зміну умов кредитування /реструктуризацію заборгованості [PERSON] звернулась 25.05.2020 із зазначеним клопотанням до АТ «Державний ощадний банк України», в якому просила реструктуризувати заборгованість, яку вона має за кредитним договором № 29_148 від 12.07.2018, яка на дату звернення становить 713157,23 (т.2 а.с.20). 12.06.2020 року АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] уклали додатковий договір № 1 до договору про споживчий кредит № 29-148 від 12.07.2018, згідно якого сторони домовились про повернення кредиту рівними частинами в розмірі 12734,95 грн до 12 числа кожного місяця, починаючи з грудня 2020, а також про сплату відсотків. Додатковим договором затверджено новий графік платежів до 12.07.2025. Інші умови договору залишені без змін (т.1 а.с.33). З листа № 109.20-15/1339 від 12.06.2020 АТ «Державний ощадний банк України» відкликано вимоги про дострокове повернення кредиту № 109.20-16/942 від 22.04.2020 АТ «Державний ощадний банк України» № 109.20-16/942 від 22.04.2020 (т.1 а.с.240). Відповідно до листа № 109.20-15/710 від 20.05.2021 АТ «Державний ощадний банк України» повідомив [PERSON] про відстрочення претензійно-позовної роботи (т.1 а.с.242). Відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту № 109.20-15/844 АТ «Ощадбанк», отримане [PERSON] 18.06.2021, банк вимагав протягом 30 днів достроково повернути кредит та проценти за його користування в загальній сумі 704968,59 грн, з яких строкова заборгованість за кредитом 636747,53 грн, прострочена заборгованість за кредитом 15879,80 грн, прострочені проценти за кредитом 42923,94 грн, та нараховані і не виплачені проценти за користування кредитом 917,32 грн (т.1 а.с.43-49). З виписки по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , вбачається рух коштів за кредитним договором № 29_148 та часткове погашення кредитної заборгованості (т.1 а.с.50-93, 185-229). Згідно повідомлення про порушення забезпечених заставою зобов`язань за кредитним договором № 28_148 від 12.07.2018 АТ «Ощадбанк» звернулось до [PERSON] з вимогою погашення простроченої заборгованості, що виникла станом на 15.04.2021 (т.1 а.с.42). З розрахунку заборгованості за основним боргом, процентів, пенею, 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 29_148 від 12.07.2018, станом на 27.06.2022, загальний розмір заборгованості становить 793204,15 грн, яка включає в себе: заборгованість за основним боргом (кредитом) 643024,51 грн, проценти за користування кредитом 66315,36 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 9505,28 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 2983,93 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 62627,44, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 8747,63 (т.1 а.с.180-183). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. \~ \~ \~ \~Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику (грошові\~кошти у\~такій самій\~сумі або\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~у такій\~самій кількості,\~такого самого\~роду та\~такої самої\~якості,\~що були\~передані йому\~позикодавцем)\~у строк\~та в\~порядку,\~що встановлені\~договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти\~днів від\~дня пред`явлення\~позикодавцем вимоги\~про це,\~якщо інше\~не встановлено\~договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором Згідно зі статтею 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до положень статей 530, 599, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені правові висновки також викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Отже, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти та неустойку (пеню) лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків і пені є безпідставним. Після настання строку виконання кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Судом встановлено, що 12.07.2018 сторони уклали договір про споживчий кредит. Після неодноразових порушень з боку відповідача банк неодноразово письмово висловлював вимоги до відповідача дострокового повернення кредитних коштів та процентів за кредитом. Так, 22.04.2020 надіслано вимогу № 109.20-16/942, після чого листом № 109.20-15/1339 від 12.06.2020 АТ «Державний ощадний банк України» вимогу № 109.20-16/942 відкликано і того ж дня сторони уклали додатковий договір № 1, яким змінили умови повернення заборгованості в межах строку кредитування, встановленого договором № 29_148. Крім того, 11.06.2021 банком надіслано [PERSON] вимогу № 109.20-15/844, в якій вимагав впродовж 30 днів повернути заборгованість, яку відповідач отримала 18.06.2021, що підтверджується повідомленням про отримання поштового відправлення. За відсутності повернення боргу 26.07.2021 банк звернувся до суду. Зважаючи, що загальний строк кредитування за договором № 29_148 від 12.07.2018 обмежений 12.07.2025 і додатковим договором № 1 від 12.06.2020 строк кредитування не змінений, тому суд відхиляє доводи сторони відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем відсотків за кредитом в період до звернення із даним позовом до суду, оскільки до завершення 30-денного терміну, наданого позивачем вимогою від 18.06.2021 використання відповідачем кредитних коштів (основного боргу та процентів) було правомірним і засноване на умовах договору з урахуванням додаткового договору. Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 27.06.2022 заборгованість по основному боргу становить 643024,51 грн, розмір непогашених відсотків 66315,36 грн. Суд зазначає, що сторона відповідача не спростувала доводів позивача щодо наявності у [PERSON] непогашеної заборгованості з основного боргу та відсотків у вищенаведеному розмірі на день пред`явлення до відповідача позовної заяви. Твердження представника відповідача щодо припинення дії договору суд відхиляє, оскільки згідно ч.1 ст. 598, ч.1 ст599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Зміна або розірвання\~договору\~допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено\~договором\~або законом.\~Договір\~може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення\~договору\~другою стороною та в інших випадках, встановлених\~договором\~або законом (ст.651 ЦК України). Належних, допустимих доказів щодо належного виконання договору про споживчий кредит № 29_148 від 12.07.2018 відповідачем суду не надано, так само відсутні докази розірвання договору сторонами або в судовому порядку з наступним звільненням відповідача від цивільно-правової відповідальності за порушення невиконання умов договору. Крім того, суду зауважує, що на час пред`явлення позову розмір заборгованості за основним боргом 652627,33 грн. 23.06.2022 здійснено погашення кредиту в сумі 9602,82 грн, на яку зменшився розмір по основному боргу і пред`явлена позивачем заборгованість за основним боргом становить 643024,51 грн. Стороною відповідача не надано обґрунтованих заперечень щодо здійснення платежу 23.06.2022 в рахунок часткового погашення боргу, тому суд розцінює такі дії відповідача як визнання основної частини боргу. Під час судового розгляду позивач збільшив позовні вимоги, шляхом додавання до заборгованості по основному боргу та заборгованістю за відсотками нарахованого боргу за період з часу пред`явлення позову по 27.06.2022. Одночасно збільшуючи свої позовні вимоги, позивач до існуючої заборгованості, розрахованої на підставі умов договору, додав заборгованість за несвоєчасне повернення кредиту, розраховану на підставі ст.625 ЦК України (3 % річних та інфляційні нарахування на суму боргу на основний борг та на відсотки). При цьому, з розрахунку вбачається, що період нарахування боргу за ст. 625 ЦК України включає в себе періоди до звернення з вимогою про дострокове повернення боргу № 109.20-15/844 та до подання позову до суду. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначений висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 в контексті застосування ст.1048 та ст.625 ЦК України, дійшла до правового висновку, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною. Конституційний Суд України у рішенні від 22.06.2022 у справі № 3-188/2020(455/20) вказав, що приписи частини другої статті 625 ЦК України, першого речення частини першої статті 1050 ЦК України та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними. В постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду підтримала власні висновки, висловлені в постанові від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12, в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16, та зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування (п.91). Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п.87). Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після\~спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п.91).\~ На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто, боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (п.97). Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України (п.100). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (п.8.35). На підставі вищенаведеного, суд відхиляє доводи представника відповідача щодо неправомірності нарахування позивачем відсотків за кредитом з часу направлення вимоги про дострокове повернення всієї кредитної заборгованості 11.06.2021 по день пред`явлення позову, оскільки така вимога позивачем відкликана за наслідком домовленості сторін. В той же час суд частково погоджується з розрахунком позивача щодо розміру заборгованості. Відповідно до вимог статей 263-264 ЦПК України належним чином дослідити поданий стороною доказ (у даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку по рахунку позичальника), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково зазначити правові аргументи на їх спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду, висловлений в постанові від 13.07.2023 по справі № 752/9300/15-ц. Суд установив, що станом на 27.06.2022, що є наступним днем по завершенню 30-денного строку, який позивач надав відповідачу для дострокового повернення заборгованості по кредиту та на день звернення з позовом до суду заборгованість по основному боргу становила 652627,33 грн, а - розмір непогашених відсотків - 61454,80 грн. Після здійснення [PERSON] 23.06.2022 платежу в сумі 9602,82 грн в рахунок частини оплати заборгованості за основним боргом, який зменшився до розміру 643024,51 грн, саме такий розмір основного боргу позивач пред`явив до стягнення з відповідача. Однак, розмір пред`явлених до стягнення відсотків за кредитом станом на станом на 27.06.2022, та на день звернення з позовом до суду становив 61454,80 грн. Збільшуючи свої позовні вимоги, позивач включив до вказаної заборгованості по відсоткам нарахування за період з часу пред`явлення позову до дати збільшення позовних вимог. Зважаючи, що період з 26.07.2021 по 07.07.2022 не є періодом правомірного використання кредитних коштів, оскільки слідує після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту та пред`явлення позову, тому суд вважає, що позивач неправомірно продовжив нараховувати відсотки на підставі кредиту після пред`явлення позову до суду та безпідставно включив такі донарахування до заборгованості по відсоткам. Вказаний висновок відповідає позиції і самого позивача, яку зазначено у відповіді на відзиві. Отже, суд вважає, що розмір основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача становить 643024,51 грн, а розмір відсотків 61454,80 грн. Також суд не погоджується з розрахунком заборгованості в частині, розрахованої позивачем на підставі ст.625 ЦК України, проведеним на день збільшення позовних вимог. Відповідно до розрахунку позивача розмір 3 % річних на суму прострочених сум по основному боргу становить 9505,28 грн, розмір 3 % річних на суму прострочених процентів становить 2983,93 грн. Проте з розрахунку заборгованості позивач вказані нарахування провів, починаючи з 13.11.2018, а не з 27.06.2021, що є датою завершення 30-денного строку, який позивач надав відповідачу для дострокового повернення заборгованості по кредиту. Саме з 27.06.2021 позивач вправі нараховувати борг відповідача в порядку ст.625 ЦК України, як на основний борг, так і на відсотки і нарахування за попередні періоди за ст.625 ЦК України підлягають виключенню із суми заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті 3 % річних на суму прострочених сум по основному боргу та на суму прострочених процентів підлягають частковому і з відповідача підлягає стягненню 9009,18 грн 3 % річних на суму прострочених сум по основному боргу, а також 914,23 - 3 % річних нарахованих на заборгованість по відсоткам. Розрахунок суду 3 % річних ґрунтується на кількості днів нарахування та розміру заборгованості по основному боргу та розміру боргу по відсоткам, на відповідні дати, взяті з щомісячного розрахунку позивача, що є межею позовних вимог після їх збільшення. Крім того підлягає частковому задоволенню розмір заборгованості інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення основного боргу та інфляційних нарахувань за несвоєчасне погашення процентів. З урахуванням приписів ч.1 ст.13 ЦПК України, та періоди, включені позивачем в розрахунок інфляційних втрат на суму основного боргу, а також нараховані на заборгованість по несплаченим відсоткам, суд вважає, що зазначені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача слід стягнути 59602,11 втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, а також 6307,03 - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить: 780311,86 грн, з яких: основний борг - 643024,51 грн, відсотки - 61454,80 грн, 3 % річних від прострочених сум по основному боргу 9009,18 грн, 3 % річних на суму прострочених процентів - 914,23 грн, втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу - 59602,11 грн, інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 6307,03 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст. 526, 530, 599, 610, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України.

Outcome: partial