Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У червні 2022 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про визнання прав іпотекодержателя на нерухоме майно: 2-х кімнатні квартиру, загальною площею 86,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 30421732, на умовах, передбачених договором іпотеки від 10 січня 2007 року; та про внесення відповідного запису в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаної квартири. Позовні вимоги\~обґрунтовано тим,\~що 10.01.2007\~між Акціонерно-комерційним\~банком соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~(правонаступником\~якого є\~Публічне акціонерне\~товариство «Укрсоцбанк»,\~а потім\~Акціонерне товариство\~«Альфа-Банк»)\~та [PERSON] \~було укладено\~договір кредиту\~№ 2007/13-2.06/1.В забезпечення\~виконання зобов`язання\~за цим\~кредитним договором\~між АКБСР\~«Укрсоцбанк» та\~ [PERSON] \~укладено Договір\~іпотеки від\~10\~січня 2007\~року,\~який посвідчений\~приватним нотаріусом\~Одеського міського\~нотаріального округу\~Соловйовою В.В.,\~та зареєстровано\~в реєстрі\~за №\~19.\~За цим\~Договором іпотеки\~Іпотекодавець [PERSON] \~передав в\~іпотеку Іпотекодержателю\~(АКБСР\~«Укрсоцбанк»)\~майнові права\~на незакінчену\~будівництвом двохкімнату\~квартиру,\~загальною площею\~84,87\~кв.м.,\~що знаходиться\~на восьмому\~поверсі та\~будується за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~а також\~зобов`язався протягом\~трьох робочих\~днів з\~моменту оформлення\~та реєстрації\~права власності\~Іпотекодавця на\~нерухоме майно,\~укласти з\~Іпотекодержателем договір\~про внесення\~змін щодо\~предмету іпотеки.14.05.2010 [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] , однак Відповідачем, в порушення вищезазначених положень договору, не повідомлено Іпотекодержателя про оформлення права власності на предмет іпотеки, та введення останнього в експлуатацію, чим порушено права Іпотекодержателя. 09.06.2022 ухвалою суду у справі відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 25.10.2022 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 18.05.2023 від представника позивача надійшла заява у якій він просить суд змінити назву позивача з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК». 04.07.2023 учасники справи в судове засідання не з`явилися. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», а з 15.10.2019 Акціонерне товариство «Альфа-Банк») та [PERSON] було укладено договір кредиту № 2007/13-2.06/1 (далі Договір кредиту). Відповідно до пункту 1.2.1 Договору кредиту, кредит було надано на фінансування інвестування житла: двохкімнатної квартири, загальною площею 84,87 кв.м., що знаходиться на восьмому поверсі та будується за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору про участь в пайовому будівництві № 39 від 12.01.2006, що укладений між [PERSON] та ЖБК «Академія». Пунктом 1.3.1. Договору кредиту визначено, що Кредитор укладає в день укладення цього Договору з Позичальником іпотечний договір, за умовами якого позичальник передає Кредитору в іпотеку майнові права на незакінчене будівництвом нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру, загальною площею 84,87 кв.м., що знаходиться на 8 поверсі, та будується за адресою: [ADDRESS] , для придбання якого, згідно з п. 1.2. цього Договору, надається Кредит, заставною вартістю 92 670,00 грн. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором кредиту між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Іпотекодержатель) та [PERSON] (Іпотекодавець) укладено Договір іпотеки від 10 січня 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Соловйовою В.В., та зареєстровано в реєстрі за № 19 (далі Договір іпотеки). Згідно з пунктом 1.1. Договору іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Кредитним договором № 2007/13-2.06/1 від 10.01.2007, майнові права на незакінчену будівництвом двохкімнату квартиру, загальною площею 84,87 кв.м., що знаходиться на восьмому поверсі та будується за адресою: [ADDRESS] . Обтяження майнових прав на незакінчену будівництвом двохкімнату квартиру, загальною площею 84,87 кв.м., що знаходиться на восьмому поверсі та будується за адресою: [ADDRESS] , у вигляді застави нерухомого майна на підставі Іпотечного договору б/н від 10.01.2007 зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 05.02.2010, обтяжувач АКБ СР «Укрсоцбанк», боржник [PERSON] . Відповідно до пункту 2.1.9 Договору іпотеки Іпотекодавець зобов`язаний протягом трьох робочих днів з моменту оформлення та реєстрації права власності Іпотекодавця на нерухоме майно, зазначене в пункті 1.1 Договору, укласти з Іпотекодержателем договір про внесення змін, зазначений в пункті 1.9 договору. Відповідно до пункту 1.9 Договору іпотеки сторони погодили що після введення об`єкту нерухомості в експлуатацію, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки. Укладений договір про внесення змін є підставою для внесення заборони відчуження предмету іпотеки. Як вбачається з Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, 14.05.2010 [PERSON] було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] . Підстава для реєстрації права власності: свідоцтво про право власності [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Одеської міської ради 08.04.2010 року (а.с.17). З Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі дубліката свідоцтва про право власності [NUMBER] від 08.04.2010, яке видано 29.11.2016 виконавчим комітетом Одеської міської ради, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру, загальною площею 86,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 30421732 (а.с.16). Також вбачається, що інформація про обтяження у вигляді іпотеки нерухомого майна у Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, стосовно квартири, загальною площею 86,7 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 30421732, відсутня (а.с. 16-17). Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи інтересів. Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав є не чуже майно, а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом застави (іпотеки), - це обумовлене право набуття у майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15 та від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від яких не відступила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц. За змістом частин першої, третьої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи; правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Згідно з частиною першою статті 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Відповідно до частини другої статті 583 ЦК України заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави. Статтями 1, 5 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення Договору іпотеки) передбачено, що застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Таким чином, на час укладення Договору іпотеки стаття 5 Закону України «Про іпотеку» не визначала майнові права як предмет іпотеки, а відповідні зміни до цієї статті були внесені Законом України від 25 грудня 2008 року «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва», який набрав чинності 14 січня 2009 року. Однак, у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 520/10060/16-ц, зроблено висновок, що: "сам по собі факт того, що на час укладення спірних договорів іпотеки стаття 5 Закону України "Про іпотеку" не визначала майнові права як предмет іпотеки не може свідчити про його недійсність, оскільки головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює зазначені договори. Так, позивач, виступивши іпотекодавцем майнових прав за спірним договором іпотеки, тим самим надала згоду на передачу в іпотеку майнових прав на незавершені будівництвом квартири, яке у майбутньому стане її власністю, не довела наявності порушення свого права. При цьому колегія суддів виходить з того, що іпотекодацем виступив не забудовник житла, а позичальник кредиту і особа, яка в силу статті 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції на час укладення договору іпотеки) подала докази того, що нерухоме майно стане її власністю після укладення договору іпотеки. Ураховуючи зазначене, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання частково недійсним вищевказаного договору іпотеки". Отже, враховуючи, що в пункті 1.9 Договору іпотеки від 10.01.2007 передбачено, що після завершення будівництва та введення в експлуатацію та реєстрації права власності на квартиру, збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки, підстави вважати, що вказаний Договір Іпотеки від 10.01.2007 припинив свою дію відсутні. При цьому, суд зазначає, що після ведення будинку в експлуатацію та реєстрацію права власності на збудовану квартиру за адресою: [ADDRESS] , змінилися технічні характеристики вказаної квартири, зокрема, її загальна площа, яка за Договором іпотеки визначалась в розмірі 84,87 кв.м., а після закінчення будівництва стала 86,7 кв.м. Однак, враховуючи те, що Договір іпотеки від 10.01.2007 визначає його предметом майнові права на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої наразі є іпотекодавець [PERSON] , а зміни характеристик самого майна є незначними, суд вважає, що на зазначену квартиру, власником якої є відповідач, поширюється дія іпотеки на підставі Договору іпотеки від 10.01.2007, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Соловйовою В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 19. Відсутність відомостей про право іпотеки в Державному реєстрі іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. Відповідна правова позиція закріплена в постанові Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17. На підставі вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що вимоги позивача про визнання прав іпотекодержателя на нерухоме майно, а саме: 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер майна 30421732, на умовах, передбачених договором іпотеки від 10 січня 2007 року; та вимоги про внесення відповідного запису в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про обтяження вказаної квартири є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, враховуючи, що з 01.12.2022 АТ «Альфа-Банк» змінило свою назву на АТ «Сенс Банк», суд вважає, що заява представника позивача адвоката Борщенка К.Ю. про зміну назви позивача підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 4\~962,00 грн.

Outcome: approved