Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі заяви до суду і по день повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 05.01.2010 року вона з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Малоперещепинській сільській раді Новосанжарського району Полтавської області, актовий запис №1. Від сумісного проживання мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вказала, що припинила з відповідачем сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Зазначила, що рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 червня 2012 року їхній шлюб розірвано. Вказала, що діти знаходяться на її утриманні та вихованні. Зазначила, що відповідач працює, але матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 05.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 18). 09 травня до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому відповідач зазначив, що позовну заяву визнає частково - в частиі сплати аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку. Водночас заперечив проти стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , так як вона не є його донькою (а.с. 26-28). 24.05.21023 від позивачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява про залишення позову без розгляду у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в іншій частині позовну заяву просила задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача (а.с. 25, 31). Ухвалою Новосанжарського суду Полтавської області від 10.07.2023 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишено без розгляду у частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності (а.с. 31). Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні сторони не надавали. Відповідно до частини 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 26 червня 2012 року шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а. с. 13). Встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , (а.с. 9, 10). Діти проживають разом з матір`ю - [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом положень статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей суд виходить із сукупності наявних в матеріалах справи доказів та враховує загальновідомі обставини про щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, а також те, що обов`язки з утримання дітей є рівними для обох батьків. Відповідно до положень частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У зв`язку з цим суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку. На переконання суду, такий розмір аліментів забезпечить потреби неповнолітніх дітей, відповідатиме об`єктивним можливостям відповідача та задовольнятиме правомірні очікування позивача на отримання аліментів, і з урахуванням балансу інтересів батьків та дітей буде достатнім для забезпечення їх належного утримання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду. У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. У відповідності до положень статті 4, пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнена.

Outcome: approved