Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

В провадженні суду перебувала вищезазначена цивільна справа. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.01.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. 14.01.2022 року до суду надійшла заява представника позивача [PERSON] - адвоката Штеренберг О.О. про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 500,00 грн. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано для розгляду судді Рибаку М.А. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 24.01.2022 справу за заявою представника позивача [PERSON] - адвоката Штеренберг О.О. про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду. Розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 21.06.2023, відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматичний розподіл справи №761/10239/21, провадження 2-др/761/12/23. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану заяву передано для розгляду судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 23.06.2023 заяву представника [PERSON] - адвоката Штеренберг О.О. про ухвалення додаткового рішення прийнято до провадження та призначено до судового розгляду. Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином про дату та час розгляду справи. Дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення та долучені до неї документи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 11.01.2021 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено частково. Питання стосовно стягнення з витрат, понесених стороною позивача на оплату правової допомоги судом не вирішувалось, клопотання про відшкодування витрат позивача на правову допомогу заявлено у судовому засіданні 11.01.2022. 14.01.2022 року до суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву. Дана справа розглядалась судом за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивачки у позовній заяві зазначила попередній орієнтовний розрахунок судових витрат пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката, зазначивши, що орієнтовна сума очікуваних судових витрат становить 8 000,00 грн. Сама заява про ухвалення додаткового рішення також представником позивача була подана в строки, визначені статтею 141 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В обґрунтування стягнення витрат на правничу допомогу представник посилалася на те, що позивачка понесла у цій справі витрати на правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн. На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правничої (правової) допомоги від 19 лютого 2021 року, Додаткову угоду №2 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 01.09.2021, акт № 2 приймання-передачі послуг з правничої (правової) допомоги від 09.09.2021, Додаткову угоду №3 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 07.10.2021, акт № 3 приймання-передачі послуг з правничої (правової) допомоги від 28.10.2021, Додаткову угоду №4 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 03.11.2021, акт № 4 приймання-передачі послуг з правничої (правової) допомоги від 05.11.2021, Додаткову угоду №5 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 06.01.2022, акт № 5 приймання-передачі послуг з правничої (правової) допомоги від 12.01.2022 та квитанції про оплату вказаних послуг. Отже, представником позивачки надано суду докази щодо витрат понесених позивачем на правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Заперечуючи проти заяви про стягнення витрат на правову допомогу представник відповідача подала заяву, в якій зазначила, що до матеріалів справи на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, долучено квитанцію АТ «Приватбанк» № 0.0.2251330256.1 від 01.09.2021 на суму 4 000,00 грн та квитанцію АТ «Приватбанк» № 0.0.2293156226.1 від 07.10.21 на суму 2 500,00 грн, при цьому платником у вказаних квитанціях значиться [PERSON] . Таким чином вказані квитанції не підтверджують факт понесення позивачем зазначених витрат на правову допомогу. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Так, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 р. у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 р. у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 р. у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України) Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст. 137 ЦПК України). Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 р. у справі № 910/906/18. Верховний Суд у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, суд дійшов до висновку що заявлені витрати представником позивачки у розмірі 10 500 грн не мають належного документального підтвердження в частині стягнення 6 500,00 грн, оскільки не доведено, що вказані витрати на правничу допомогу були понесені саме позивачкою, з урахуванням тих обставин, що платником у долучених до матеріалах справи квитанціях АТ «Приватбанк» № 0.0.2251330256.1 від 01.09.2021 на суму 4 000,00 грн та № 0.0.2293156226.1 від 07.10.21 на суму 2 500,00 грн, значиться [PERSON] . З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника позивачки про стягнення правничої допомоги в розмірі 4 000 грн. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial