Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 23.05.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та жінку з якою проживає дитина. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона з [PERSON] в шлюбі не перебувала, однак 25.10 2021 повідомила відповідача про свою вагітність і ствердила, що дитина зачата від нього. [INFO] народився син [PERSON] , відповідач вважав себе батьком вказаної дитини та забрав [PERSON] та дитину з полового будинку. 22.07.2022 сторони зареєстрували у Косівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану народження дитини та подали заяву про визнання [PERSON] батьком дитини. Згідно висновку експерта Івано - Франківського НДЕКЦ МВС України від 04.04.2023 р. за № СЕ= 19/109-23/697-БД вбачається, що [PERSON] може бути біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , ймовірність даної події складає 99.9999 %. З дня народження сина по даний період часу син [PERSON] постійно проживає з позивачем, перебуває під її доглядом та піклуванням. Сама ж [PERSON] перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною терміном на три роки, безробітна, сторонніх грошових доходів немає. [PERSON] працює різноробочим на гірськолижному курорті «Буковель», отримує достатньо високий грошовий дохід з виплатою кожного дня, однак усунувся від надання грошових коштів та допомоги на утримання сина. У зв`язку з наведеним [PERSON] просила стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 5000,00 гривень до повноліття дитини та 5000,00 гривень на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох років. У відзиві на позовну заяву [PERSON] позовні вимоги визнав частково та ствердив, що він визнав батьківство та не відмовляється від сплати аліментів. Проте вважає, що аліменти на утримання дитини та позивача у розмірі 10 000,00 гривень є завеликими та не співвмірними для нього. Наголосив, що деяка інформація у позовній заяві не відповідає дійсності. На даний час [PERSON] не працює в Буковелі , зазначив що позивач не може знати про грошові надходження відповідача, ствердив, що отримує невеликі заробітки від приватних робіт, однак це не систематично, готовий сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1186,00 гривень. Що стосується сплати аліментів на утримання матері дитини ( [PERSON] ) зазначив, що у нього на утриманні перебуває його бабуся, батько відповідача (інвалід ІІІ групи) не має такої можливості. [PERSON] ствердив, що позивач вводить суд в оману, так як позивач проживає з матір`ю та на думку відповідача, остання надає [PERSON] допомогу. Зазначив, що позивач не обґрунтувала у позові для чого їй потрібна така велика сума, як на дитину, так і для себе. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення аліментів на утримання позивача. Позиція учасників в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представника позивача [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі. Додатково ствердили, що відповідач своє поведінкою взагалі уникає відповідальності за вчинені ним дії. Зокрема, тим, що спочатку оспорював батьківство, та змушував позивача проходити судово-молекулярну експертизу. Крім того, за весь час після народження дитини, відповідач не надає допомоги позивачу та їх спільній дитині, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не приймає жодної участі у вихованні дитини. Представник позивача ствердив, що відповідач є молодою людиною, працездатного віку, а відтак, як чоловік та батько повинен виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні озвучив позицію відповідача який позов визнав частково, та готовий сплачувати аліменти в розмірі 1186 грн на дитину, до досягнення нею повноліття. Однак щодо стягнення аліментів на утримання позивача, яка веде догляд за дитиною до трьох років, то категорично заперечив. Просив врахувати суд, що позивач на даний час не працює, перебивається тимчасовими заробітками. Надає допомогу своїй бабусі та батьку який є інвалідом ІІІ групи. А тому в задоволенні цієї позовної вимоги, просив відмовити повністю. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 08.06.2023 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України від 29.09.2022 за № 00037022802, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб від 17.05.2023 за № 332, виданої Соколівським старостинським округом, до складу сім`ї [PERSON] входять син [PERSON] , мати [PERSON] . [PERSON] має на утриманні малолітню дитину, ніде не працює, неодружена, здійснює догляд за дитиною до 3-х років. З батьком дитини не проживала та не проживає, спільного господарства не вела та не веде, в зареєстрованому шлюбі не перебувала та не перебуває (а.с. 6) Згідно копії висновку експерта Івано - Франківського НДЕКЦ МВС України від 04.04.2023 року за № СЕ-19/109-23/697 БД, [PERSON] може бути біологічним батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , ймовірність даної події складає 99.9999 % (а.с. 7-9). Відповідно до копій виписок з медичної карти амбулаторного стаціонарного хворого виданої КНП «Заболотівська районна лікарня» батько відповідача [PERSON] має захворювання, в зв`язку з яким періодично проходить лікування (а.с. 24-26, 33). Згідно копії трудової книжки [NUMBER] , [PERSON] 12.06.2020 року був звільнений з роботи за власним бажанням, наказ № 25 від 12.06.2020 року. Інших даних про працевлаштування відповідача немає (а.с. 28-29). Відповідно до копії пенсійного посвідчення № [NUMBER] , батько відповідача [PERSON] , [INFO] має пенсію по інвалідності 3-ї групи (а.с. 32). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем (батьком) обов`язку щодо утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття та правом позивача на її утримання до досягнення дитиною трьох років. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон № 2402-III) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік». Так, утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов`язком батьків (стаття 51 Конституції України). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Зважаючи на положення частини 2 статті 10 ЦПК України суд також враховує норми статей 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, відповідно до яких в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить - 2272 гривні. Так, згідно ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Вказане положення законодавця полягає у тому, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Така позиція є вірною, оскільки дружина проживає зі спільною дитиною, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. Дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати, однак, на даний час, добровільно цей обов`язок не виконує. Крім того, відповідач, являючись батьком дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання позивача, чим порушуються її права, передбачені ст. 84 СК України. Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання своєї дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Враховуючи, що обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дитини, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина. Що стосується доводів відповідача в частині часткового визнання позову, а саме що відповідач [PERSON] не працевлаштований, здійснює догляд за свою бабусею, та допомагає батьку, то такі є голослівними, нічим не підтвердженими. Більше того, в матеріалах справи наявні документи, які дозволяють суду простежити родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] , однак документів які б підтверджували, що [PERSON] та [PERSON] доводяться один одному батьком та сином, матеріали справи не містять. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] ствердив, що інформації про стан здоров`я відповідача, яка б перешкоджала йому працевлаштуватись, або підтверджувала протипоказання до роботи немає. Офіційно жодних документів які б вказували, що відповідач [PERSON] здійснює догляд за свою бабусею та батьком та надає їм матеріальну допомогу немає. Відповідач перебивається тимчасовими заробітками, однак який саме розмір коштів отримує, представник відповідача не зміг сказати, оскільки такою інформацією не володів. На обліку як безробітний відповідач [PERSON] не перебуває. За таких обставин, доводи зазначені відповідачем у відзиві на позовну заяву є неспроможними, а сам факт відсутності у відповідача роботи, не є підставою, для визначення аліментів у мінімальному розмірі. Суд звертає увагу, що відповідач є молодою людиною, працездатного віку, за станом здоров`я протипоказань до роботи немає, а відтак в силу свого батьківського обов`язку, відповідач [PERSON] повинен утримувати дитину. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становить: 2272 гривні, тобто 50 % прожиткового мінімуму для неї буде становити 1136,00 грн. Визнання позову відповідачем в частині 1186,00 грн., не є достатнім в умовах сьогодення для забезпечення дитини мінімально необхідними потребами: одягом, продуктами харчування, медичним обслуговуванням, дозвіллям тощо, ціни на які постійно зростають. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, та ч. 2 ст.182 СК згідно якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 2300 (дві тисячі триста) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині -матері незалежно від цієї обставини. Так, суд констатує той факт, що малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю (позивачем), знаходиться на її повному утриманні. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини, а отже позивач, як матір з якою проживає дитина, має право на утримання з боку чоловіка аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, враховуючи відсутність роботи у позивача, у зв`язку з доглядом дитини, перебування дитини на повному утриманні [PERSON] , проживання позивача в гірському населеному пункті, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти, на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, до досягнення дитиною трьох років. Визначений судом розмір аліментів, на переконання суду є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та утримання її матері. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня коли позивач звернулась із позовом до суду - з 23 травня 2023 року. Розподіл між сторонами судових витрат. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в розмірі ставки, яка була встановлена ЗУ «Про судовий збір» на час подання позову (1073 грн. 60 коп). На підставі ст. ст., 84, 180-182, 190, 191 СК України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial