Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

28.02.2023 року Виконавчий комітет Медвинської сільської ради звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків по вихованню дитини та зловживанням ними алкогольними напоями малолітню [PERSON] 19.09.2022 року було вилучено з сім`ї та тимчасово влаштовано в сім`ю рідного брата [PERSON] [INFO] малолітню дитину повторно було вилучено з сім`ї та тимчасово влаштовано в сім`ю рідної тітки [PERSON] . Службою у справах дітей неодноразово проводилась з відповідачами роз`яснювальні бесіди щодо належного виконання батьківських обов`язків, створення умов для всебічного та повноцінного розвитку малолітньої доньки. Однак, належних висновків вони не зробили, продовжували вживати алкогольні напої, нехтувати інтересами дитини. Згідно характеристик відповідачів за місцем мешкання від 20.09.2022 відповідачі зарекомендували себе негативно, неодноразово були помічені в стані алкогольного сп`яніння, офіційно не працевлаштовані. В їх будинку створені мінімальні умови для проживання, запас продуктів харчування мінімальний, неналежний температурний режим. Крім того, відповідач [PERSON] вже позбавлялась батьківських прав відносно своїх дітей 1997 та 2001 р.р. народження. Просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути з них аліменти на її утримання з кожного в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дочкою повноліття. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовну заяву підтримав з підстав, в ній зазначених, та просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнала і суду показала, що в теперішній час вона зробила висновки, виправила поведінку, піклується про дочку, яка тимчасово мешкає у її сестри, привозить їх продукти харчування, щомісяця переховує кошти сестрі на утримання дитини, алкогольними напоями не зловживає; в будинку зробили косметичний ремонт; грошові кошти, які були їй виділені громадою, вона спрямовує на своє лікування. В задоволенні позову просить відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав та суду показав, що в теперішній час офіційно працевлаштований, алкогольними напоями не зловживає, за можливості відвідує дочку, в будинку зробили косметичний ремонт, від виховання та утримання дочки він не самоусувався. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позову. Заслухав учасників справи, свідків, дослідив матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Виконавчим комітетом Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області. (а.с.7). Рішенням Виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області від 23.12.2022 року № 133, затверджений Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до вказаного висновку, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , у зв`язку з неналежним виконанням ними батьківських обов`язків по вихованню дитини та зловживанням ними алкогольними напоями. Правова підстава позбавлення батьківьских прав - ч.1 ст.164 СК України - ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та те, що вони є хронічними алкоголіками. Згідно побутової характеристики [PERSON] від 20.09.2022 року, за підписом сільського голови І.Сергієнка, відповідач не забезпечує дитині належних умов для проживання, неодноразово помічена в стані алкогольного сп`яніння, офіційно не працевлаштована. (а.с.13) Згідно побутової характеристики [PERSON] від 20.09.2022 року, за підписом сільського голови І.Сергієнка, відповідач не забезпечує дитині належних умов для проживання, неодноразово помічений в стані алкогольного сп`яніння, офіційно не працевлаштований. (а.с.14) Згідно Акту обстеження умов проживання домоволодіння в [ADDRESS] від 18.11.2022 року, в якому мешкають відповідачі по справі, комісією було виявлено, що умови для проживання є незадовільними; брудно, речі розкидані, продукти харчування в обмеженій кількості; температурний режим не відповідає нормі. Відповідачі на час обстеження перебували з явними ознаками алкогольного сп`яніння. (а.с.15) Постановою ГАБІ № 681555 по справі про адміністративної відповідальності від 14.11.2022 року, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП за перебування у громадському місці з явними ознаками алкогольного сп`яніння та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. (а.с.17) Згідно наказу Служби у справах дітей Медвинської сільської ради від 19.09.2022 року, малолітня [PERSON] влаштована в сім`ю рідного брата [PERSON] (а.с.20) Згідно наказу Служби у справах дітей Медвинської сільської ради від 18.11.2022 року, малолітня [PERSON] влаштована в сім`ю рідної тітки [PERSON] (а.с.21) Згідно довідки КП «Медвин - Інвест» від 22.05.2023 року № 34, [PERSON] працевлаштований в даному підприємстві з 10.04.2023 року та за час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник. (а.с.34). Опитана в присутності викладача [PERSON] малолітня [PERSON] суду пояснила, що іноді її батьки вживали алкогольні напої, однак попри це доглядали за нею та вона хоче повернутися до батьків та мешкати разом із ними. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідач [PERSON] - її рідна сестра. Остання разом із чоловіком деякий час зловживали алкогольними напоями, у зв`язку із чим малолітню [PERSON] було влаштовано до її родини. В теперішній час відповідачі привозять іноді продукти харчування, [PERSON] перераховує кошти щомісяця на її картку в розмірі 1 000 грн на дочку, навідують дочку, постійно перебувають на телефонному зв`язку із дитиною, дитина іноді плаче за батьками. Свідок [PERSON] , який є сином відповідача [PERSON] суду показав, що дійсно його відповідачі по справі зловживали алкогольними напоями, у зв`язку із чим з їх родини було вилучено дитину. Однак, в теперішній час, їхня поведінка змінилася, алкогольні напої тривалий час вони не вживають, відповідач [PERSON] офіційно працевлаштований та за місцем роботи зарекомендував себе із позитивної сторони. Вважає, що поведінка відповідачів змінилася. Свідок [PERSON] , який є начальником Відділу соціального захисту Медвинської сільської ради, суду показав, що з родиною відповідачів він познайомився у 2019 році. Йому відомо, що відповідач [PERSON] зверталась до сільської ради за допомогою у лікуванні. Вказана допомога їй надавалася кілька разів. Бачив відповідачів у стані алкогольного сп`яніння. Їх неодноразово попереджали про можливі негативні наслідки та вилучення дитини, однак вони продовжували зловживати алкогольними напоями. Жителі громади скаржилися, що дочка відповідачів ходить голодна, відсутній догляд за нею з боку батьків. Неодноразово комісії виявляли відповідачів вдома у стані алкогольного сп`яніння. Протягом останніх 2-х місяців не бачив відповідачів у стані алкогольного сп`яніння, відповідач [PERSON] влаштувався на роботу. Свідок [PERSON] - поліцейський офіцер громади суду підтвердив обставини, викладені у позові. Крім того показав, що протягом останніх місяців не бачив відповідачів у стані алкогольного сп`яніння, відповідач [PERSON] , на теперішній час, офіційно працевлаштований. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, п.п. 2,4 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України", заява № 39948/06). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України", заява № 31111/04, § 57, § 58). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). […] Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Так, представник позивача не зазначив, якими доказами підтверджується, що відповідачі не бажають спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунулися від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, хоча проживали разом із нею в одному будинку до вилучення дитини. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав має рекомендаційний характер та такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказам і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Так, вказаний висновок не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідачів як осіб, які не здійснюють своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано оцінки можливим причинам ухилення відповідачів від виконання батьківських обов`язків. Органом опіки та піклування залишено поза увагою, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, та не враховано, що мати та батько дитини заперечують проти позбавлення батьківських прав і мають інтерес щодо участі у вихованні дитини. Доказів того, що [PERSON] та [PERSON] є хронічними алкоголіками, що є підставою для позбавлення батьківських прав, суду також не надано. Щодо письмового доказу - протоколу про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON] за ч.1 ст.184 КУпАП, суд зазначає, що він не є належним доказом у справі, оскільки не підтверджує притягнення до адміністративної відповідальності за вказаною статтею судом. Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що на перше місце необхідно ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для постановлення рішення. ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі "М. С. проти України" від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України"). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. З наведених підстав суд вважає помилковим висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів, оскільки такий висновок є формальним та не враховує необхідність першочергового забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої [PERSON] , 2014 року народження, яка зазначила в судовому засіданні, що любить своїх батьків, бажає повернутися додому. Вказала, що інколи вживали алкоголь, однак піклувалися про неї та доглядали за нею. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (пункт 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"). За таких обставин, встановивши відсутність доведеності винної поведінки відповідачів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення [PERSON] , [PERSON] батьківських прав, попередивши останніх про необхідність змінити ставлення до виховання дочки [PERSON] . У зв`язку із відмовою судом у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, підстави для стягнення з відповідачів аліментів на утримання дочки, відповідно до ст.ст.181-184 СК України, - відсутні. Судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed