Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти у розмірі 2800 гривень щомісячно на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , починаючи з лютого 2023 року до закінчення його навчання в освітньому закладі. Також просила стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] суми додаткових витрат на навчання [PERSON] у навчальному закладі у розмірі 650 грн. щомісячно починаючи з січня 2023 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з відповідачем [PERSON] позивач перебувала у зареєстрованому Заводським відділом РАГС шлюбі з липня 2003 року по лютий 2015 року. В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . За рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 р. (справа № 487/11941/14-ц) відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти до настання повноліття дитини. Сину [INFO] виповнилось 18 років. З жовтня 2022 року син почав навчання у Миколаївському національному аграрному університеті на денній формі навчання, що підтверджується договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 03.10.2022 року та довідкою від 12.01.2023 року № 5256. Згідно з пунктами 1-4 розділу III укладеного з навчальним закладом договору загальна вартість навчання складає 62400 грн. - по 15600 грн. кожного року навчання. Оплата за договором здійснюється щосеместрово. Щомісячні витрати позивачки на навчання сина дорівнюють 1300 грн. Відповідач в оплаті навчання сина участі не приймає. Позивач та його представник у судове засіданні не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином. Вивчивши обставини у справі, дослідивши докази, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Судом встановлено, що позивач з відповідачем [PERSON] перебували у за реєстрованому Заводським відділом РАГС шлюбі з липня 2003 року по лютий 2015 року. В шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] . За рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 04.02.2015 р. (справа № 487/11941/14-ц) відповідача було зобов`язано сплачувати аліменти до настання повноліття дитини. Сину [PERSON] [INFO] виповнилось 18 років. З жовтня 2022 року син почав навчання у Миколаївському національному аграрному університеті на денній формі навчання, що підтверджується договором про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 03.10.2022 року та довідкою від 12.01.2023 року № 5256. Згідно з пунктами 1-4 розділу III укладеного з навчальним закладом договору загальна вартість навчання складає 62400 грн. - по 15600 грн. кожного року навчання. Оплата за договором здійснюється щосеместрово. Мої щомісячні витрати на навчання сина дорівнюють 1300 грн. Згідно ст. 8 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Ст. 200 СК України визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст. 182 СК України. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за доцільне частково задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, а саме стягнути з відповідача суму аліментів в розмірі 2800 грн. щомісячно, починаючи з 27 січня 2023 року і до досягнення дитиною двадцяти трьох років за умови, що син продовжить навчатися. Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в іншій частині, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Таким чином, відповідно до ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів; в зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, передбачений ст. 199 СК України. Так, вказаною статтею визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Аналогічне питання було вирішено судовою палатою у цивільних справах Верховного суду України при розгляді справи з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Постановою Верховного суду України від 24.02.2016 р. визначено, що на відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Верховний суд України прийшов до висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження обґрунтованості вимог щодо стягнення з відповідача на його користь додаткових витрат, а витрати на навчання не відносяться до додаткових і охоплюються загальними нуждами, на забезпечення яких з відповідача судом вирішено стягувати аліменти на утримання позивача, суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial