Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) в особі свого представника [PERSON] (далі - [PERSON] ) звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] ( далі - [PERSON] ), третя особа Універсальна біржа «Україна» , в якій просить суд визнати дійсним договір №Н 10-418 купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] , укладений 01 грудня 1997 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] , та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку літ. " А-1", загальною площею 145,4 кв.м., житловою площею 72, 9 кв. м., з прибудовою літ. "А 1-1", верандою літ. "а", терасою літ. "а2", ганком літ. "аЗ", ганком літ. "а4", ганком літ. "а5", льохом літ. "ап", вбиральнею літ. "В", водопроводом літ. "К", зливною ямою літ. "К1", огорожею № 1, хвірткою № 2, огорожа № 3, ворота №4, що розтаваний за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач зазначив, що 01 грудня 1997 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між матір`ю позивача [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №Н10-418 купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований у КП «ХРБТІ», про що внесено запис в реєстрову книгу № 1 за №189. Укладений договір купівлі-продажу № Н10-418 від 01.12.1997 р. фактично був виконаний сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, але не був нотаріально посвідчений, оскільки при укладанні даного договору сторони керувались ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. [INFO] померла- [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку літ. " А-1", загальною площею 145,4 кв.м., житловою площею 72, 9 кв. м., з прибудовою літ. "А1-1", верандою літ. "а", терасою літ. "а2", ганком літ. "аЗ", ганком літ. "а4", ганком літ. "а5", льохом літ. "ап", вбиральнею літ. "В", водопроводом літ. "К", зливною ямою літ. "К1", огорожею № 1, хвірткою № 2, огорожею № 3, воротами №4, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері [PERSON] позивач - син спадкодавиці, прийняв, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Чоловік спадкодавиці [PERSON] спадщину не приймав, та надав нотаріально завірену заяву щодо відмови від спадщини на його користь. З метою оформлення своїх спадкових прав він звернувся до нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, йому було відмовлено, оскільки договір №Н10-418 купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку не було посвідчено нотаріально. На теперішній час він не має можливості оформити своє спадкове майно оскільки договір купівлі - продажу, укладений спадкодавицею, не посвідчений нотаріально, а місцезнаходження колишнього власника невідоме. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03.04.2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.05.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. Відповідачеві направлені копії позовної заяви з доданими до неї документами із ухвалою про відкриття провадження у справі та встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзив зі всіма доказами, що підтверджують заперечення проти позову, відповідно до положень ст. 178 ЦПК України, не надав, зустрічний позов не пред`явив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, подали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, у поданій заяві висловили згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст.187 ЦПК України, про причини неявки в судове засідання не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав, заперечень проти позову або заяви про розгляд справи без його участі не надав. Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України, відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Третя особа - Універсальна біржа «Україна» в судове засідання не направила свого представника, повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.4ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст.81ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01 грудня 1997 року на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна» між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір №Н10-418 купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Даний договір був зареєстрований у КП «ХРБТІ», про що внесено запис в реєстрову книгу № 1 за №189, викладене підтверджується договором №Н 10-418 купівлі-продажу від 01.12.1997 року. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на той час) передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Укладений договір купівлі-продажу № НІ0-418 від 01.12.1997 р. фактично був виконаний сторонами після досягнення домовленостей з усіх істотних питань, але не був нотаріально посвідчений, оскільки при укладанні даного договору сторони керувались ч.2 ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року (далі - Закон), відповідно до якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому, Закон вступив в протиріччя з діючою на час укладення договору купівлі-продажу нормою цивільного законодавства - ч. 1 ст.227 Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), яка вимагала нотаріальної форми посвідчення договорів купівлі-продажу житлового будинку, під страхом їх недійсності (стаття 47ЦК України в редакції 1963 року). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсним», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки спірний договір купівлі-продажу житлового будинку укладався сторонами 01.12.1997, тому до даних правовідносин необхідно застосувати норми матеріального права, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно з ч. 2 ст.47ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне положення містить ч. 2 ст.220ЦК України (в редакції 2003 року, який набрав чинності з 1 січня 2004 року), а саме якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Частина 2 ст.47ЦК УРСР (в редакції 1963 року) і ч. 2 ст.220ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони уклали правочин, зміст якого відповідав волі сторін, і лише форма його укладання не відповідала встановленим законом вимогам. Як свідчать матеріали справи, договір купівлі-продажу житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель був підписаний сторонами правочину продавцем [PERSON] , від імені якої діяла [PERSON] і покупцем [PERSON] , зареєстрований на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», реєстраційний № Н10-418, підписаний Президентом біржи та посвідчений гербовою печаткою. Даний договір був зареєстрований у КП «ХРБТІ», про що внесено запис в реєстрову книгу № 1 за №189, викладене підтверджується договором №Н 10-418 купівлі-продажу від 01.12.1997 року. Сторони договору при його укладенні на біржі досягли згоди по усім суттєвим умовам. Так, по взаємній домовленості сторін (п. 4 Договору) товар продано за 9200,00 грн., які покупцем було сплачено. При цьому продавець будинку засвідчив своїм підписом, що відчужувана ним нерухомість на момент укладення угоди не продана, не подарована, не заставлена, в спорі та під арештом не знаходиться (п. 2 Договору). Відповідно до п. 1.4 цього Договору, правовстановлюючими документами на житловий будинок у продавця було договір дарування, посвідчений 1-ю Державною нотаріальною конторою Харківського району 01.07.1986р. за №2-2065. Отже, вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, статтею 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу, недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. У відповідності до ч. 2 ст.47ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, вправі визнати угоду дійсною. Як було зазначено вище, в укладеному договорі купівлі-продажу сторони повністю оговорили усі істотні умови у тексті біржового договору, всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі. Також факт купівлі-продажу будинку і виконання умов укладеного договору ніким не оскаржено і ніким не оспорюється. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки покупець помер. Отже, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, відповідав волі сторін, умови договору ними виконані в повному обсязі, договір пройшов відповідну державну реєстрацію, а враховуючи те, що на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що є підстави для визнання його дійсним відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР. [INFO] померла - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом смерть, серії [NUMBER] , виданим 97800023 Відділом реєстрації актів громадянського стану про смерть по Санкт - Петербургу Комітету по справах запису актів громадянського стану 26 вересня 2022 року, актовий запис № 170229780002337363007. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку літ. " А-1", загальною площею 145,4 кв.м., житловою площею 72, 9 кв. м., з прибудовою літ. "А1-1", верандою літ. "а", терасою літ. "а2", ганком літ. "аЗ", ганком літ. "а4", ганком літ. "а5", льохом літ. "ап", вбиральнею літ. "В", водопроводом літ. "К", зливною ямою літ. "К1", огорожею № 1, хвірткою № 2, огорожею № 3, воротами №4, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Спадщину після смерті матері [PERSON] - [PERSON] - син спадкодавиці, прийняв, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Чоловік спадкодавиці [PERSON] спадщину не приймав, та надав нотаріально завірену заяву щодо відмови від спадщини на користь [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав позивач звернувся до нотаріальної контори. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] йому було відмовлено, оскільки договір №Н10-418 купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку не було посвідчено нотаріально. На теперішній час позивач не має можливості оформити своє спадкове майно оскільки договір купівлі - продажу, укладений спадкодавицею, не посвідчений нотаріально, а місцезнаходження колишнього власника невідоме. За інформацією Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, яка є правонаступником Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області від 18.04.2023, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , в термін, передбачений ст. 1270 ЦПК України (шість місяців), з заявами про прийняття спадщини, або про відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалося. Відповідно до інформації, наданої Приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Змієвською Т.М. встановлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведена спадкова справа № 120 від 03.12.2022 за заявою сина [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за № 70803040 від 03.12.2022 про наявність заповітів інформація відсутня. У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Верховного суду України у своїй Постанові № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» констатує факт того, що відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Враховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. На підставі вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1277 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи, що позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері шляхом звернення до нотаріальної контори через те, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, укладений на біржі, пройшов відповідну державну реєстрацію, але не посвідчений нотаріально і на даний час провести нотаріальне посвідчення правочину неможливо, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи і тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved