Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою про стягнення нарахувань, які не були сплачені при звільненні, компенсації втрати частини зарплати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 13.08.2012 року по 02.12.2021 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. Після звільнення відповідач заборгував позивачеві вихідну допомогу при звільненні та допомогу з тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства, яку не виплатив до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство. В зв`язку з тим, що відповідач сплачував заборгованість по зарплаті за вересень-грудень 2021 р. дрібними сумами протягом періоду з 14 грудня 2021 року по 06 квітня 2022 року, позивачу було завдано шкоду, яка полягає у втраті купівельної здатності у зв`язку зі зростанням індексу інфляції, тому відповідач повинен виплатити компенсацію за втрату частини грошових коштів. Крім того, затримкою виплати заробітної плати та інших нарахованих сум відповідачем порушено нормальні життєві зв`язки позивача, спричинено душевні страждання, які зумовили від позивача додаткових зусиль для організації життя та працевлаштування. Також внаслідок утворення штучної хронічної недостатності коштів позивачу та його сім`ї довелося відчути фінансові обмеження. Внаслідок вимушеної економії на родині, в сім`ї постійно відбувалися сварки, тому позивач переживав та відчував негативні емоції, що завдало йому моральні страждання. Просить стягнути з відповідача на його користь нарахування, які не були сплачені при звільненні та компенсаційні виплати, у загальному розмірі 87\~272,60 грн., а саме: 19476,59 вихідна допомога при звільненні; 661,15 грн. допомога з тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства; 456,54 грн. компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; 60\~678,32 грн. середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні; 6000 грн. моральна шкода, а також судові витрати у розмірі 1073,60 грн. \~ \~Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 31.05.2023 року відкрито провадження по справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. \~ \~ Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій просить суд розглянути справу у його відсутність. Також надав до суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що заперечує щодо твердження відповідача, що Селидівська міська територіальна громада (місцезнаходження ДП «Селидіввугілля») включена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій та зазначені обставини вплинули на виробничу діяльність та фінансове становище відповідача в 2021 році, оскільки негативна виробнича діяльність та фінансове становище відповідача в 2021 році виникли внаслідок неефективних управлінських дій та рішень відповідача, а не від військової агресії РФ проти України та проведення бойових дій. Також позивач заперечує щодо доводів відповідача, що відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. В даному випадку обов`язок відповідача щодо сплати позивачу всіх належних сум при звільненні (за період 03.12.2,21 по 18.07.2021 року) виникли до внесення змін у ст. 117 КЗпП України (тобто до набрання чинності змінами до вказаних норм закону). Крім того, посилання відповідача, що вони звільняються від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці внаслідок дії обставин непереборної сили, посилаючись на загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 «Щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) всім кого це стосується, не заслуговують на увагу, оскільки роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. В зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на його користь нарахування, які не були сплачені при звільненні та компенсаційні виплати, у загальному розмірі 87\~272,60 грн., а саме: 19476,59 вихідна допомога при звільненні; 661,15 грн. допомога з тимчасової непрацездатності за рахунок підприємства; 456,54 грн. компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати; 60\~678,32 грн. середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні; 6000 грн. моральна шкода, а також судові витрати у розмірі 1073,60 грн. Представник відповідача\~в\~судове\~засідання\~не\~з`явився,\~про\~дату\~та\~час\~слухання\~справи\~належим чином\~повідомлений,\~надав до\~суду відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначив,\~що позовні\~вимоги \~визнаються частково, а саме визнають в частині суми 20\~137,74\~грн. (сума, яка не була сплачена позивачу при звільненні), та заперечують проти всіх інших позовних вимог позивача на загальну суму 67\~134,86 грн. (сум компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди). Позивачу на теперішній час не виплачена сума у розмірі 20137,74 грн., а саме вихідна допомога при звільненні у сумі 19\~476,59 грн.; допомога з тимчасової непрацездатності за рахунок підприємтсва у сумі 661,15 грн. ДП «Селидіввугілля» знаходиться в тяжкому фінансовому становищі; має заборгованість перед бюджетом, кредиторами та деякими звільненими працівниками підприємства, яку на даний час не має можливості сплатити. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Крім того, відповідач вважає, що підставою для звільнення від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача та компенсації втрати частини доходів у зв1язку з порушенням термінів її виплати у даній справі є Сертифікат Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Затримка у виплаті нарахованих сум при звільненні працівника сталася не з їх вини, а через настання обставини непереборної сили. У зв`язку з чим, просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено як суму моральну шкоду, так і її розмір. Позивачем не надано доказів на підтвердження його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, а також факту, що він є єдиним годувальником в родині тощо. Також, вважають, що враховуючи вищезазначене, відсутня вина відповідача, як обов`язкова складова обов`язку відшкодування будь-якої шкоди, у затримці виплати сум, що підлягали до виплати при звільненні позивача. На підставі вищевказаного, просять суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення компенсації втрати частини зарплати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у сумі 456,54 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 60\~678,32 грн. та моральної шкоди у сумі 6000,00 грн. \~Дослідивши матеріали\~ справи,\~вирішивши питання\~чи мали\~місце обставини,\~якими обґрунтовуються \~позовні вимоги\~та якими\~ доказами вони\~ підтверджуються,\~чи є\~інші фактичні\~дані,\~які мають\~значення для\~вирішення справи,\~та докази\~на їх\~підтвердження,\~яку правову\~норму належить\~застосувати до\~цих правовідносин, \~суд приходить \~до висновку\~про те,\~що позов підлягає частковому \~задоволенню з наступних підстав. \~ Відповідно до частини 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. \~ \~Основним Законом України статтею\~43\~Конституції передбачено\~право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до\~ст.21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно\~ст. 22 цього Закону\~суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. \~ Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimateexpectation) стосовно ефективного здійснення права власності. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи, вбачається, що згідно наказу № 131-К від 01.12.2021 року ДП «Селидіввугілля» [PERSON] провідного юрисконсультанта юридичного відділу звільнено 02.12.2021 року за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю, умов колективного договору з виплатою вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку. \~ Згідно довідки № 01-1/210 від 08.05.2023\~року,\~виданої\~ДП «Селидіввугілля»\~ [PERSON] , заборгованість по заробітній платі відсутня. Вихідна допомога не сплачена у розмірі 19\~476,59 грн. за грудень 2021 року. Заборгованість за лікарняним листом складає за рахунок підприємства у розмірі 661,15 грн. \~ \~Відповідно до\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. \~ \~ \~ \~Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. \~ \~ \~ \~Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. \~ \~ \~ \~Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. \~ \~ \~ \~Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. \~ \~ \~ \~Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. \~ \~\~\~\~Суд,\~вирішуючи позовні\~вимоги в\~частині стягнення\~заборгованості по\~вихідній допомозі\~при звільненні\~та допомоги\~з тимчасової\~непрацездатності за\~рахунок підприємства\~вважає їх\~такими,\~що підлягають\~задоволенню,\~а саме\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути 20\~137,74\~грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача компенсації за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати, суд виходить з наступного. Згідно\~статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). У відповідності до вимог ст.ст. 2-3 вказаного Закону, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами\~ у\~ цьому\~ Законі\~ слід\~ розуміти\~грошові доходи\~громадян,\~ які\~вони одержують\~на території\~України і\~які не\~ мають\~разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата\~(грошове\~забезпечення)\~та інші. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу. Згідно ст. 4 зазначеного Закону, виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159,\~сума компенсації\~обчислюється як\~добуток нарахованого,\~але невиплаченого\~грошового доходу\~за відповідний\~місяць (після\~утримання податків\~і обов`язкових\~платежів)\~і приросту\~індексу споживчих\~цін (індексу\~інфляції)\~у відсотках\~для визначення\~суми компенсації,\~поділений на\~100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10-го числа, що настає за завітним. Враховуючи,\~що судом\~встановлено факт\~порушення відповідачем\~сплати на користь позивача належних йому коштів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати. Позивачем надано розрахунок компенсації втрати\~\~частини заробітної плати за період з 14 грудня 2021 р. по 06 квітня 2022 р. у розмірі 456,54 гривень. Судом встановлено, що компенсації втрати\~\~частини заробітної плати за період з грудня 2021 р. по квітень 2022 р. складає відповідно до розрахунку: 23\~369,86 грн. (заробітна плата)*108,19% (сукупний індекс інфляції) / 100% = 1915 грн. 76 коп. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Таким чином,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позовні\~вимоги позивача\~про стягнення\~компенсації за\~втрату частини\~заробітної плати,\~у зв`язку\~з порушенням\~термінів виплати\~заробітної плати\~з відповідача\~підлягають задоволенню\~за період\~з 14 грудня 2021 р. по 06 квітня 2022 р., однак в межах заявлених вимог позивача, а саме у розмір 456,54 грн. \~ \~ \~ \~Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. Згідно довідки № 01-1/210 від 08.05.2023 року, виданої ДП «Селидіввугілля», середньоденний заробіток [PERSON] на день звільнення складає 384 грн. 04 коп. \~ \~\~Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». \~ \~ \~\~Тобто, день звільнення\~ [PERSON] це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. \~ \~ \~Отже, оскільки останнім днем роботи\~ [PERSON] було «02.12.2021 року», тому суд вважає необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після його звільнення - 03.12.2021 року. \~ \~ \~\~Згідно листа № 47-03/520 від 12.08.2021 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2022 році» та ЗУ № 2136- ІХ від 15.03.2022 року " Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" кількість робочих днів позивача з 03.12.2021 року (наступний день звільнення) по 18.07.2022 року (в межах заявлених вимог) виходячи із зазначеного листів складає 153 днів, тому сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 58\~758 грн. 12 коп. з розрахунку: 384 грн. 04 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 228 (кількість робочих днів в межах заявлених вимог). Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, надаючи оцінку сумі середнього заробітку за час затримки розрахунку, яку просить стягнути позивач у розмірі 58 758 грн. 12 коп., приходить до висновку про непропорційнійсть і неспівмірність вказаної суми, що має надкомпенсаційний характер відповідальності роботодавця, в порівнянні із орієнтовним розміром майнових втрат позивача, в призмі недоотриманої ним при звільненні заробітної плати. Вирішуючи питання щодо належного розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає компенсації працівникові, суд враховує, що його розмір в понад 2 рази перевищує розмір недовиплаченої частини сум, які належали позивачу при звільненні, в чому полягає очевидна неспівмірність сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості. Як наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц: встановлений статтею 117\~КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (п.п. 71-72). Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. […] оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач (п.п. 81, 86). […] зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (п.п. 91, 91.1-91.4). Велика Палата Верховного Суду погоджується з таким висновком у тому, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (п. 89). Для приблизної оцінки розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, суд враховує мінімальну заробітну плату встановлену Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 року», тобто на день звільнення позивача. У зв`язку з чим, суд вважає, що можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг отримати як мінімальну заробітну плату по Україні, яка складала 6500 грн. 00 коп. за кожен місяць затримки розрахунку. Тому з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат становить максимально наближено до суми 45\~500 грн. 00 коп. (7 місяців затримки (в межах заявлених вимог) * 4173 грн. 00 коп. = 45 500 грн. 00 коп.) Суд звертає увагу, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. Виведена сума, на переконання суду, відповідатиме меті відшкодування, передбаченій ст. 117 КЗпП України, яка полягає у компенсації працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, і які розумно можна було б передбачити, та ґрунтуватися на задекларованих п. 6 ч. 1 ст.\~3\~ЦК України загальних засадах цивільного законодавства, як от справедливість, добросовісність та розумність. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 7 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд встановив до наступне. Відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п.9\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року\~із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до\~ст. 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 6000,00 гривень є завищеним. Визначаючи розмір\~відшкодування моральної\~шкоди,\~суд враховує\~конкретні обставини\~справи,\~зокрема:\~характер порушення\~прав позивача,\~період виниклої\~заборгованості по\~заробітній платі,\~розмір заборгованості,\~що утворилася,\~істотність вимушених\~змін у\~його житті\~через \~невиплату заробітної\~плати та\~зусиль,\~вжитих для\~відновлення трудових\~прав,\~приходить до\~висновку,\~що достатньою\~і справедливою\~буде компенсація\~моральної шкоди\~в розмірі 600,00 грн. \~ \~ \~ \~В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. \~Відповідно до п.1 ч.1ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати. \~Відповідно до ст.4 Закону України "Про судовий збір"\~, якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. \~Позивач [PERSON] у відповідності до положеньп.1 ч.1\~ст.5 Закону України "Про судовий збір"\~\~\~звільнений від сплати судового збору, за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1073 грн. 60 коп. \~ \~ \~\~Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір з урахуванням пропорційності до задоволеної частини позовних вимог, а саме в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку у сумі 804 грн. 98 коп. \~ \~ \~На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial