Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

17 січня 2023 року до Нетішинського міського суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивачем [PERSON] зазначено: відповідно до Рішення Нетішинського міського суду від 02 жовтня 2007 року відповідач [PERSON] , який є йому батьком, - був зобов`язаний сплачувати на його утримання аліменти, виплата яких припинилась по досягненню ним [INFO] повноліття, однак, з 01 вересня 2021 року він є студентом, продовжуючи навчання у Рівненському автотранспортному фаховому коледжі НУВГП (до червня 2024 року), на денній формі навчання, яке вартує 17100 гривень за рік, у зв`язку з чим, потребує коштів на придбання навчальних посібників та здійснення практичної діяльності за навчальною програмою, а також, проживаючи в гуртожитку, сплачує за житло 3920 гривень за рік, і, відповідно, потребує матеріальної допомоги від батька - відповідача [PERSON] , який добровільно матеріальної допомоги на його утримання - не надає, хоча - є працездатним, живе та працює у місті Флоренція (Італія), має стабільний дохід, має можливість надавати грошову допомогу, аліментів нікому не сплачує, що і слугувало підставою для звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) на користь позивача [PERSON] , з дня подання даного позову до суду і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення позивачем 23 років. 23 січня 2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів, - відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 23 січня 2023 року, - відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, з призначенням судового засідання. 24 травня 2023 року у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів, - відповідно до Ухвали Нетішинського міського суду від 24 травня 2023 року, - поновлено строк подання відзиву, а також, ухвалено рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. 11 квітня 2023 року до Нетішинського міського суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Віданової О.В. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.37-42), відповідно до змісту якого вбачається, що: відповідач [PERSON] не ухиляється від сплати аліментів на утримання сина - позивача [PERSON] , і справно сплачував останні до повноліття останнього, у розмірі, визначеному рішенням суду, про те, що позивач [PERSON] потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням, відповідач [PERSON] був не обізнаним, оскільки, син - позивач [PERSON] не підтримує з ним жодних стосунків, відповідач [PERSON] , не заперечуючи в цілому щодо обов`язку сплати аліментів на утримання сина на період навчання, але при вирішенні справи, вважає необхідним врахувати данні платника аліментів, зокрема, щодо матеріального становища, наявності інших дітей, непрацездатних утриманців, інші обставин, що мають істотне значення для визначення частки заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти, при вирішення справи, і, у зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] 05 листопада 2015 року одружився і має на утриманні непрацездатну дружину - [PERSON] , яка з 17 липня 2017 року зареєстрована як безробітна особа, а також, неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , до того ж, відповідач [PERSON] - не має постійного офіційного місця працевлаштування, стабільного, систематичного і сталого доходу, - і, відповідно, не має реальної можливості сплачувати аліменти у визначеному розмірі, погоджуючись з необхідністю сплати аліментів, так як розуміє важливість навчання для повноцінного розвитку, однак, виходячи зі свого матеріального становища, погоджується сплачувати аліменти в розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до закінчення навчання, тобто, до 30 червня 2024 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] , - в повному обсязі підтримавши позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, наполягав на задоволенні останніх, водночас, зазначивши, шо відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження неможливості сплати аліментів на період навчання у розмірі, визначеному у позовній заяві, оскільки, до досягненню ним повноліття, тобто, до [INFO] - відповідач [PERSON] вже мав на утриманні і дружину, з якою уклав шлюб ще у 2015 році, і дитину, яка народилась у 2018 році, і зазначене не заважало відповідачеві [PERSON] сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення ним повноліття, і, відповідно, не шкодило матеріально ані його дитині, ані його дружині, ані йому особисто, тобто, з того часу, у становищі відповідача [PERSON] - нічого не змінилось. Відповідач [PERSON] , будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання - не з`явився, надавши до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також, підтримавши аргументи, викладені у відзиві на позовну заяву. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - адвокат Віданова О.В. позовні вимоги визнала частково, посилаючись на заперечення, викладені у відзиві, та додатково зазначивши, що відповідач [PERSON] погоджується сплачувати аліменти на період навчання, але у розмірі 1/8 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення позивачем [PERSON] 23 років. У судовому засіданні встановлено: відповідно до копії Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 травня 2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Нетішинського міського управління юстиції Хмельницької області (актовий запис за №129 від 05 травня 2003 року (а.с.5), - батьком позивача - [PERSON] , [INFO] , є відповідач - [PERSON] , відповідно до копії Свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2020 року Нетішинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Хмельницький (актовий запис за №16 від 08 грудня 2020 року), - [PERSON] , [INFO] , змінив прізвище на - « [PERSON] », із Довідки ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП» за №404/02-09 від 20 жовтня 2022 року (а.с.7) вбачається, що позивач [PERSON] - є студентом ІІ курсу денного відділення Відокремленого структурного підрозділу «Рівненський автотранспортний фаховий коледж Національного університету водного господарства та природокористування», з платною формою навчання, із Довідки ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП» за №999/01-11 від 20 грудня 2021 року (а.с.8) вбачається, що позивач [PERSON] - є студентом групи «Тс-22» ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП», який з 01 вересня 2021 року проживає у гуртожитку [ADDRESS] , та від якого 27 серпня 2021 року надійшла оплата за проживання за І семестр 2021-2022 навчального року в сумі 1960 гривень, відповідно до Договору про надання платної освітньої послуги за №15-2021/274-11 від 19 серпня 2021 року (а.с.9) - ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП», в особі директора, та - замовник освітньої послуги [PERSON] , для здобувача фахової передвищої освіти - позивача [PERSON] , уклали договір, який є невід`єдним додатком до Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти за №91Тс-248 від 03 серпня 2021 року (а.с.10), предметом якого - є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, що надається здобувачу закладом, при цьому, загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 51300 гривень (вартість платної освітньої послуги за роками навчання становить: на 2021-2022 навчальний рік - 17100 гривень, на 2022-2023 навчальний рік - 17100 гривень, на 2023-2024 навчальний рік - 17100 гривень), відповідно до Договору про надання освітніх послуг закладом фахової передвищої освіти за №91Тс-248 від 03 серпня 2021 року (а.с.10) - ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП», в особі директора, та вступник - позивач [PERSON] , уклали договір про надання освітніх послуг, за умовами якого - коледж бере на себе зобов`язання зарахувати вступника на навчання, а саме, здійснити підготовку вступника за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою - обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів, за спеціальністю - №274 автомобільний транспорт. відповідно до копії квитанцій: №4380-1541-8876-9535 від 20 серпня 2021 року, №4464-1926-8238-8166 від 09 вересня 2022 року, №0.0.2653861558.1 від 25 серпня 2022 року (а.с.11,12,14) - позивач [PERSON] сплатив за навчання у ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП» суму у розмірі 17100 гривень, 17100 гривень та 4000 гривень, відповідно, відповідно до копії квитанції №3499-1548-9994-5730 від 27 серпня 2022 року (а.с.13) - позивач [PERSON] сплатив за проживання в гуртожитку ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП» суму у розмірі 1960 гривень, відповідно до копії квитанцій №5406-2206-3124-1354 від 16 червня 2023 року, №0.0.3004312593.1 від 18 травня 2023 року - [PERSON] сплатила, в інтересах позивача [PERSON] , за навчання у ВСП «Рівненський автотранспортний фаховий коледж НУВГП» та проживання в гуртожитку суму у розмірі 8550 гривень та 1960 гривень, відповідно, відповідно до витягу зі Свідоцтва про народження (реєстраційний запис №89 за 2018 рік) - [PERSON] народився [INFO] в місті Прато (ПО), батьком дитини - є відповідач [PERSON] , матір`ю дитини - є [PERSON] (а.с.85), відповідно до Картки особистих та професійних даних Центру зайнятості Прато (а.с.90) - [PERSON] отримала та має статус зайнятості - безробітний, тривалість безробіття - 68 місяців, дата початку - 17 липня 2017 року, відповідно до Витягу зі свідоцтва про шлюб (запис за №551 ч.1 за 2015 рік) - [PERSON] та відповідач [PERSON] 05 листопада 2015 року уклали шлюб у Флоренції (а.с.95). Так, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси - у спосіб, визначений законом, дотримуючись завдань та основних засад цивільного судочинства, якими є - справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, і судовий захист - є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників судового процесу. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст.4 ЦПК України). Тож, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених ЦПК України випадках, і учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору - на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, при цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 12, 81 ЦПК України). Разом з тим, згідно з положеннями ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, і обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Водночас, суд вирішуючи справи, застосовує при розгляді проваджень - Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Протоколи до останньої, згоду на обов`язковість яких надано ВР України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ (ст.10 ч.4 ЦПК України). Крім того, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах ВС (ст.263 ч.4 ЦПК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст.7 ч.9 СК України), при цьому, сім`я - є первинним та основним осередком суспільства, яка створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також, на інших підставах, не заборонених законом, і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає (ст.3 СК України). Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання, кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ст.2, ст.7 СК України). Якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані СК України, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин (ст.8 СК України). Тож, не зважаючи, що, у відповідності до положень ст.6 СК України, особа має правовий статус дитини до досягнення нею повноліття, регулювання сімейних відносин, які виникли між сторонами, щодо виконання обов`язку батьків утримувати дитину та виконання обов`язків подружжя по утриманню дітей, в тому числі, і повнолітніх дочку/сина, регулюються СК України, зокрема главою 15 та 16 СК України. Відповідно до положень ст.8 Конвенції - кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, що передбачено у ст.198 СК України. І стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, - є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки, на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років, про що наголосив Верховний Суд у Постанові від 01 грудня 2021 року (справа №753/20347/20). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина виникає, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, і батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу, при цьому, право на утримання припиняється у разі припинення навчання, що урегульовано нормами ст.199 ч.1, ст.199 ч.2 СК України, і що повністю узгоджується з приписами, викладеними у п.20 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за №3 від 15 травня 2006 року, відповідно до яких - обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України (ст.200 ч.1 СК України). Так, згідно положень ст.182 ч.1 СК України, - при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Однак, в даному випадку, суд не має правових підстав для застосування мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, у відповідності до положень ст.182 ч.2 СК України, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, під час вирішення питання про стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина - останні не є дитиною у розумінні чинного законодавства (ст.6 СК України та ст.1 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, так як досягли вісімнадцяти років та є повнолітніми особами за віком. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст.191 ч.1 СК України). Водночас, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати, у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати, і у цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (ст.191 ч.2 СК України). Тож, встановивши наявність з боку відповідача [PERSON] обов`язку утримувати повнолітнього сина - позивача [PERSON] , який продовжує навчатися після досягнення повноліття, на що вказує сукупність означених законодавчо юридичних фактів, а саме, досягнення позивачем [PERSON] віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження останнім навчання та, у зв`язку з вказаним, існування потреби у матеріальній допомозі, і, водночас, встановивши відсутність будь-яких обставин, які б перешкоджали батькові - відповідачу [PERSON] надавати таку допомогу, а саме, можливість мати такий заробіток, який дозволив би тому утримувати себе та свою повнолітню дитину, - суд вважає позовні вимоги позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] - про стягнення аліментів - обґрунтованими, вмотивованими та переконливими, оскільки, можливість платника аліментів надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дитині - не пов`язана з наявністю або відсутністю у відповідача офіційних джерел доходу, а обумовлена та витікає, насамперед, з обставин, пов`язаних безпосередньо із самим платником аліментів, зокрема, працездатністю, станом здоров`я, тощо, а також, інших обставин на боці платника, що мають істотне значення. Водночас, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд, відповідно до вимог ст.182 СК України, бере до уваги - матеріальне становище позивача [PERSON] , який перебуває на утриманні своєї матері та, продовжуючи навчання, не має можливості працювати, що доведено в суді та підтверджено наданими до суду доказами та документами про здійснення певних проплат за навчання та проживання безпосередньо з боку позивача [PERSON] та його матері, і що, відповідно, вказує на існування у позивача [PERSON] потреби у матеріальній допомозі, а також, - приймає до уваги обставини, що мають істотне значення для вирішення справи, зокрема, - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів іншої дитини, дружини, і, відповідно, враховуючи, викладене, - вважає за доцільне визначити необхідним до сплати з боку відповідача [PERSON] на утримання повнолітнього сина - аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) на користь позивача [PERSON] , оскільки, будь-яких доказів на підтвердження неспроможності сплати аліментів у визначеній частці з боку відповідача [PERSON] до суду - не надано, інформації, що свідчила б про стан здоров`я відповідача, який би позбавляв останнього можливості працювати, в судовому засіданні - не здобуто, натомість, матеріальне становище платника аліментів - відповідача [PERSON] , який, за попереднім рішенням суду від 02 жовтня 2007 року, був зобов`язаний сплачувати аліменти до досягнення позивачем [PERSON] повноліття, - не змінилось, наявність у платника аліментів - відповідача [PERSON] дитини - [PERSON] , [INFO] , та непрацездатної дружини, мала місце і раніше, і не заважала сплачувати аліменти у визначеній частці, до того ж, дружина відповідача [PERSON] - [PERSON] , відповідно до наданої до суду інформації (а.с.90,60-63), мала статус зайнятості - «безробітний», тривалістю - 68 місяців, починаючи з 17 липня 2017 року, втративши зазначений статус, на час звернення позивача [PERSON] до суду та ухвалення остаточного рішення у справі. Таким чином, суд, дослідивши надані в судове засідання матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, і, відповідно, оцінивши надані докази, які мають значення для правильного вирішення справи, і на які кожна сторона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи, базуючись на засадах верховенства права, водночас, беручи до уваги позицію учасників судового процесу, в тому числі, і визнання частково позову з боку відповідача [PERSON] та заперечення останнього лише щодо задоволення позовних вимог у визначеному позивачем розмірі стягнення аліментів, і, відповідно, ухвалюючи судове рішення, яке повинно бути законним та обґрунтованим, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] - про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, - підлягає задоволенню, оскільки, у судовому засіданні встановлено наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина - позивача [PERSON] , [INFO] , який потребує матеріальної допомоги, так як є особою за віком, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовжує навчання, на період навчання не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, і відповідач [PERSON] - має можливість таку матеріальну допомогу надавати, що, на переконання суду, забезпечить фізичний, духовний та моральний розвиток утриманця, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, не суперечить вимогам закону та буде відповідати засадам добросовісності, розумності та справедливості. Крім того, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення, оскільки, у відповідності до положень ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України, - суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. І, суд вважає за необхідне, ухвалюючи остаточне рішення за справою, вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами, з урахуванням положень ЦПК України, а також, беручи до уваги, що позивач [PERSON] , на підставі ст.5 ч.1 п.3 ЗУ «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом, - стягнувши з відповідача [PERSON] - судовий збір, що становить 1073 гривні 60 копійок, на користь держави, у зв`язку задоволенням позовної заяви, - оскільки, у відповідності до положень ст.ст.133, 141-142 ЦПК України, - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ст.133 ч.1 ЦПК України), при цьому, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, водночас, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача (ст.141 ч.1, ст.141 ч.2 ЦПК України). На підставі викладеного, з урахуванням ст.ст. 182, 198-201 СК України,

Outcome: approved