Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 75419 гривень 69 копійок. Свої вимоги мотивувало тим, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем 22 серпня 2021 року було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4656462, відповідно до якого останній отримав від кредитодавця грошові кошти в розмірі 17200,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача терміном на 30 днів відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідач оплати за кредитним договором не здійснював, свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 календарних днів. 25 травня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25-05/2022, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відсупає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату, права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і боржниками. Згідно п.1.2 договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованості та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру боржників Додатку № 1 до договору факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022 року, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 56416 грн., з яких: 17200,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 39216,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Термін повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач [PERSON] не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування кредитом не сплачує. Таким чином, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» наділене правом грошової вимоги до відповідача [PERSON] , а ТОВ «АВЕНТУС Україна» втратило такі права. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом, що підлягають стягненню з позичальника [PERSON] станом на 02 травня 2023 року становить 75419,69 грн., з яких: 56416 грн. - сума заборгованості; 16699,14 грн. - інфляційні втрати; 2304,55 грн. - 3% річних. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 75419,69 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, але надала заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі. Позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с. 44). Представник позивача [PERSON] - адвокат Сакун І.А. в судовому засіданні проти позову заперечувала та зазначила, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань позивач просить стягнути з відповідача на його користь 3% річних в розмірі 2304,55 грн. за період з 21.12.2021 року по 02.05.2023 року та інфляційні втрати в розмірі 16699,14 грн. за період з 01.01.2022 року по 31.03.2023 року за прострочення виконання грошового зобов`язання, проте позивач в позовній заяві не обґрунтував період нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат. Також з матеріалів справи вбачається, що право вимоги за кредитним договором, укладеним з ТОВ «Авентус Україна» перейшло до позивача лише 25.05.2022 року та відповідно умовами договору не передбачено нарахування 3% річних та інфляційних втрат за період до укладення договору про відступлення права вимоги. Крім того, зазначила, що розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката в розмірі 8000,00 грн. є завищеним та не співмірним з обсягом наданих останнім послуг, а тому просила суд відмовити в позові в частині позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено в судовому засіданні, 22 серпня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний кредитний договір про надання споживчого кредиту № 4656462 (а.с. 8-12) відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Відповідно до матеріалів справи, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, має право на здійснення таких видів економічної діяльності, як провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 5). Згідно п.п. 1.3, 1.4, 1.5 Договору сума кредиту (загальний розмір) складає 17200,00 грн, строк кредиту 30 днів, тип процентної ставки фіксована. Відповідно до п. 1.5.1. Договору, Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: - у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору; - у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 Договору. Знижена процентна ставка 1,425 % в день застосовується, якщо споживач у межах строку визначеного в п. 1.4 Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк (п. 1.5.2. Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Згідно з п. 2.4. Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1 Договору. Відповідно до п. 3.1. Договору, нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". Відповідно до п. 3.3 Договору, розмір процентної ставки, встановлений в п. 1.5.1 Договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії Договору та не може бути збільшений Товариством в односторонньому порядку. За положеннями п. 4.1 Договору, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою Споживача на кількість днів, зазначену в п. 1.4. Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2. (пп. 4.2.1.-4.2.4.) Договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п. 4.3 (пп. 4.3.1.-4.3.2.) Договору. За положеннями п. 4.2.1. Договору споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом відповідно до п.п. 4.2.2. Договору. За правилами пп. 4.2.2. Договору, пропозиція (оферта) Споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказних дій Споживачем. Якщо Споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Споживач зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із способів: - перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в Особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту», або - протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства [INFO] (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на веб-сайті в Розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений Товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом. Відповідно до п. 4.3.1 Договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 Договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Згідно п. 4.3.2 Споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп. 4.3.1 Договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п. 4.2 Договору. Відповідно до п. 4.4. Договору, вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки воля сторін передбачена в п. 4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п. 4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 ЦК України до письмової форми правочину. За змістом п. 6.3 Договору, Споживач здійснює платежі за Договором у такій черговості: прострочені зобов`язання по процентам, прострочені зобов`язання по кредиту. Для підписання кредитного договору [PERSON] використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «М637473» відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 17200,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» від 06.06.2022 року Вих. № 2023 (а.с. 13). Як вбачається з картки обліку Договору № 4656462 від 22.08.2021 року, відповідач [PERSON] не здійснював оплату щодо повернення кредиту та нарахованих процентів, не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим кредитний договір було автопролонговано, строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль (16-17), після чого відповідач [PERSON] оплату за кредитним договором також не здійснював. 25 травня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25-05/2022, у відповідності до умов якого, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» передає (відсупає) ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» за плату, права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і боржниками (а.с. 14-15). Відповідно до витягу з реєстру боржників Додатку № 1 до договору факторингу від 25.05.2022 року № 25-05/2022, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги заборгованості до [PERSON] в розмірі 56416 грн. 00 коп. за кредитним договором № 4656462 від 22 серпня 2021 року (а.с. 15, зворот). Згідно з матеріалами справи, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, має право на здійснення таких видів економічної діяльності, як надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; надання послуг з факторингу (а.с. 19,21). Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту [PERSON] , зазначену при укладенні кредитного договору (а.с. 18). У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. При винесенні рішення, суд керується статтею 13 ЦПК України, щодо розгляду судом справ в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Судом встановлено, що зобов`язання за кредитним договором [PERSON] не виконав, доказів погашення заборгованості суду не надав. Таким чином вимога позивача про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 56416,00 грн. (а.с. 16-17) ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. Стосовно позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, які б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. Таким чином, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат. Однак, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України з 24.02.2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. За умовами договору про надання споживчого кредиту від 22 серпня 2021 року, останнім днем строку погашення кредиту для відповідача було 20 грудня 2021 року. Таким чином прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем виникло з 21 грудня 2021 року, а відтак при розрахунку 3% та інфляційних втрат необхідно враховувати індекси інфляції за період з 21 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, тобто за проміжок часу, який не охоплений воєнним станом. Згідно із статтею 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Втрати від інфляції за період з 21 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно складають наступну суму: 100,6% х 56416,00 : 100 - 56416,00 = 338,50 грн. - інфляційні втрати за грудень 2021 року; 101,3% х 56416,00 : 100 - 56416,00 = 733,41 грн. - інфляційні втрати за січень 2022 року; 101,6% х 56416,00 : 100 - 56416,00 = 902,66 грн. - інфляційні втрати за лютий 2022 року. Отже, інфляційні втрати за період з 21 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року включно становлять 1974,57 грн. (338,50 + 733,41 + 902,66 = 1974,57). Крім того, відповідно до вищезазначених вимог закону 3% річних слід обраховувати за період з 21 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року, що складає 65 календарних днів. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 301,40 грн. (56416*3/100/365*65 = 301,40 грн.). Таким чином, з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягає стягненню заборгованість за договором № 4656462 від 22 серпня 2021 року в сумі 58691,97 грн., з яких заборгованість за основною сумою боргу - 17200,00 грн., заборгованість за відсотками - 39216,00 грн., інфляційні втрати - 1974,57 грн., 3% річних від простроченої суми - 301,40 грн. Згідно із ч.1, ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 139 ЦПК України). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). На підтвердження понесених витрат, адвокат Крюкова М.В. надала суду звіт про надання правничої (правової) допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 року у якому зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних останньою, копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги, укладеного між адвокатом Крюковою М.В. та ТОВ «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 23-27), а також копію платіжної інструкції №372 від 02.05.2023 року, з якої встановлено, що на рахунок [PERSON] від ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» надійшли грошові кошти у розмірі 8000,00 грн., призначення платежу - оплата за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви (а.с. 25). Позов майнового характеру задоволено на 77,82% (58691,97 : 75419,69 х 100), а тому понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2684,00 грн. (а.с. 28) та на правову допомогу в сумі 8000,00 грн. (копія звіту про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 р., копія рахунку на оплату по замовленню № 338/02/05 від 02 травня 2023 року) (а.с. 23-24), підлягають розподілу за правилами ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що відповідно становить 2088,69 грн. (2684 х 77,82 = 2088,69) судового збору та 6225,60 грн. (8000 х 77,82 = 6225,60) витрат на професійну правничу допомогу, який буде достатнім, співмірним та справедливим з огляду на категорію та складність справи.

Outcome: partial