Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

13 лютого 2023 року позивач звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2020 року у справі №359/228/20; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання спільних синів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення синами повноліття, а саме : аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття; аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення сином повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання спільних синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 38 135 грн. 42 коп.. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 квітня 2010 року сторони зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 18 жовтня 2019 року, шлюб між сторонами розірвано. Рішення Бориспільського міськрайонного суду від 29 липня 2010 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. 00 коп. на кожного, щомісячно до досягнення повноліття. Для виконання вказаного рішення видано виконавчі листи, які пред`явлено до виконання у виконавчу службу. Тривалий час відповідач офіційно дохід не отримував, працевлаштований не був, а тому на дату подачі вказаного позову по виплатах аліментів за відповідачем сформувалась заборгованість у розмірі 38 135 грн. 42 коп. У зв`язку з цим, відповідачу встановлено тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами та у праві полювання. Позивачу стало відомо, що у грудня 2022 року державним виконавцем встановлено, що [PERSON] мобілізований до Збройних Сил України, а тому його дохід збільшився, відтак він зобов`язаний та має можливість брати участь в утриманні синів. У зв`язку з цим, позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/3 частку від заробітку відповідача, а також стягнути з [PERSON] пеню за заборгованість по сплаті аліментів. Ухвалою суду від 01 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість позивач подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, а розгляд справи просила здійснити у її відсутність. Належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи відповідач до суду не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов, заяв чи клопотань на адресу суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і позивач. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши подану позивачем заяву у справі, матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2019 року. Від цього шлюбу сторони мають двох спільних синів : [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 16 квітня 2010 року виконкомом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23 січня 2014 року виконкомом Великоолександрівської сільської ради Бориспільського району Київської області. На підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 29 липня 2020 року з відповідача стягнуто на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1100 грн. 00 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення видано виконавчі листи, які пред`явлено позивачем до виконання у виконавчу службу, у зв`язку з чим 29 вересня 2020 року відкрито виконавчі провадження за № 63163640 та № 63163808. Судом також встановлено, що державним виконавцем Гребінківського районного відділу державної виконавчої служби Північно - Східного міжрегіонального управління Міністер-ства юстиції (м. Суми) Кокозій І.В. 29 вересня 2020 року винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження. Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. Відповідно вимог ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Між тим право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Викладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на визначену можливість змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, згідно ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Тому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Так, у відповідності до вимог ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. 183, 184 СК України. Таким чином, системний аналіз норм статей 181- 184 СК України, з врахуванням роз`яснень, наведених в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», дає підстави дійти висновку про те, що право на стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дитина, і право вибору способу виконання обов`язку щодо утримування дитини належить виключно останньому. Крім цього, суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року внесено ряд змін до СК України, зокрема надано право позивачу у справах про стягнення аліментів самостійно обирати спосіб їх стягнення у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі, а також змінювати спосіб стягнення аліментів, визначений попереднім рішенням суду, за окремим позовом, незалежного від наявності у платника аліментів офіційного працевлаштування та отримання регулярного чи мінливого заробітку (доходу). З постанови старшого державного виконавця Гребінківського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шерстюк Т.О. від 21 лютого 2023 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника вбачається, що [PERSON] отримує дохід у в/ч [NUMBER] . При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що відомості про те, що [PERSON] має незадовільний стан здоров`я, скрутне матеріальне становище або ж на його утриманні перебувають інші діти, непрацездатні батьки, в матеріалах цивільної справи відсутні. З огляду на ці обставини в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та зміну стягуваного за рішенням суду розміру аліментів з [PERSON] на утримання синів, які слід визначити у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Судом також встановлено, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 633 грн. 75 коп. станом на червень 2023 року по виконавчому провадженню № 63163808 та 633 грн. 79 коп. станом на червень 2023 року по виконавчому провадженню № 63163640. Проте за період з січня 2020 року по грудень 2022 року [PERSON] мав заборгованість перед [PERSON] щодо сплати аліментів на утримання дітей. Відповідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) на підставі ч. 1 ст. 196 СК України у розмірі 19 067 грн. 70 коп. на утримання сина [PERSON] , [INFO] та у сумі 19 067 грн. 72 коп. на утримання сина [PERSON] , [INFO] , яка утворилася за період з січня 2020 року по грудень 2022 року. Суд погоджується з розрахунком пені за прострочення сплати аліментів станом на 09 лютого 2023 року, здійснений позивачем. Крім того, судом враховується, що відповідач жодного доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав. Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню в розмірі 38 135 грн. 42 коп. З роз`яснення, викладеного Пленумом Верховного Суду України у п.23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 5 від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. У зв`язку з цим, розмір аліментів на утримання малолітніх синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який визначений даним судовим рішенням, підлягає стягненню з [PERSON] , починаючи з дня набранням даним судовим рішенням законної сили. В ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved