Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У червні 2023 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів. В судове засідання сторони не з`явились, про день, час та місце розгляду заяви повідомлені належним чином. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Статтею 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає необхідним задовольнити заяву представника відповідача [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення, виходячи з наступного. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 19.05.2023, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів - відмовлено. Як вбачається з рішення суду, судом не було вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу на користь позивача, а тому суд вважає за необхідне вирішити зазначене питання в додатковому рішенні. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 2. ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною 1 статті 137 ЦПК України, визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Крім того, ст. 136 ч. 4 ЦПК України, встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 136 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеного в постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16. Верховний Суд у справі №727/4597/19 від 16.04.2020 у своїй постанові зазначив, що процесуальним кодексом не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на оплату послуг адвоката. Враховуючи наведене, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Між [PERSON] та [PERSON] 02.03.2023 укладено договір про надання правничої (правової) допомоги. Відповідно до п.1.1. договору, клієнт доручає, а адвокат приймає на себе доручення надати правничу (правову) допомогу з усіх без виключення питань, пов`язаних із наслідками припинення шлюбних відносин клієнтки з [PERSON] в тому числі, але не обмежено у справах Голосіївського районного суду м. Києва № 752/1058/23 та № 752/2453/23. Пунктом 6.3. договору встановлено, якщо перебування в суді з метою ознайомлення з матеріалами справи триватиме менше ніж 30 хвилин, розмір гонорару є фіксованим і становить 1000,00 грн. Згідно п. 6.4. договору за забезпечення адвокатом представництва клієнта у судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанції, клієнт сплачує адвокату гонорар в розмірі 2500,00 грн. за одне (кожне) судове засідання. Якщо судове засідання не відбулось з незалежних від адвоката причин, гонорар підлягає сплаті у розмірі 70% від вказаного в цьому підпункті розміру гонорару (п. 6.4.1. договору). Пунктом 6.6. договору передбачено, що розмір гонорару за підготовку (складання) та подання однієї заяви по суті справи, у справі про стягнення аліментів (заборгованості), в судах першої та апеляційної інстанцій на рівні 2500,00 грн. за кожен документ. На підтвердження понесених витрат на оплату правничої допомоги [PERSON] надала до суду: рахунок № 00033 від 31.03.2023, рахунок № 00037 від 06.04.2023, рахунок № 00040 від 10.05.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 31.03.2023 № 3103/01, акт прийому-передачі наданих послуг від 06.04.2023, акт прийому-передачі наданих послуг від 25.05.2023, платіжну інструкцію від 03.04.2023 № 431436102, платіжну інструкцію від 07.04.2023 № 432895473, платіжну інструкцію від 12.05.2023 № 206595462. Таким чином, заявником надано належні та допустимі докази в підтвердження сплати відповідачем [PERSON] коштів в розмірі 11250,00 грн. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] - [PERSON] про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , про зменшення розміру аліментів.

Outcome: approved