Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Шапошнікову Т.Ю. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 26 вересня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 741. В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 26 вересня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від спільних відносин мають доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у сторін не склалося. Вже тривалий час подружжя не може знайти порозуміння, внаслідок психологічної несумісності. Через різні погляди на сімейне життя виникають непорозуміння. Постійні непорозуміння, свідком яких є дитина, погано впливають на її психічний стан і спричиняють їй душевні страждання. Між подружжям втрачено довіру та почуття любові один до одного, що унеможливлює їх подальше спільне життя як подружжя. З цих підстав позивач просила шлюб розірвати. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 березня 2023 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 березня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 19 квітня 2023 року. В судове засідання призначене на 19 квітня 2023 року сторони та їх представники не з`явилися, розгляд справи відкладено до 25 травня 2023 року на 11.00 год. 01 травня 2023 року представник відповідача - адвокат Вакуленко В.В. надіслав на електронну адресу суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та не визнає позов. Після вторгнення російських військових на територію Україну 24 лютого 2022 року сім`я виїхала з Києва, спочатку до м. Рахів, потім до Румунії, а потім у Швецію. До вторгнення спільно проживали однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Спільне життя і ведення спільного господарства, припинилося внаслідок бойових дій у місці їхнього мешкання. Думка про розірвання шлюбу у позивачки з`явилася після того як стало відомо про знищення будинку через потрапляння у нього ворожої ракети. Наразі сім`я проживає в Швеції. Проте у м. Києві є інше житло за адресою: [ADDRESS] . Відповідач вважає поспішним рішення позивачки щодо розірвання шлюбу між ними. Війна стала ще одним випробуванням для стосунків, можливо це так вплинула війна і позивачці необхідно звернутися до психолога. Війна вплинула на всі сім`ї, оскільки це колосальний стрес. У жінок, які виїхали за кордон, розмови з чоловіком в Україні проходять лише у вигляді дзвінків, що накладає серйозний відбиток на стосунки. З цих підстав просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 24 травня 2023 року представник позивача надала до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. Примушування до шлюбу не допускається. Незгода лише будь-кого сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідач визнає, що шлюбні відносини фактично припинені. Той факт, що це сталося через повномасштабну агресію рф в 2022 році не змінює фактичних обставин справи та відносин, які склалися між сторонами. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки примирення та збереження сім`ї не можливе, сім`я розпалася, шлюб фактично припинено, проживають окремо, спільне господарство не ведуть та не підтримують шлюбні відносини. Позивач своєї думки не змінила та категорично заперечує проти можливості відновлення шлюбу з відповідачем та вважає, що ніяке примирення між сторонами не можливе. Також зазначає, що донька досягла 15 років, тому має право самостійно вирішувати з ким з батьків вона хоче проживати. В судовому засіданні, призначеному на 25 травня 2023 року оголошено перерву до 02 червня 2023 року та надано представнику відповідача строк для ознайомлення та надання відповіді на письмові пояснення позивача. 01 червня 2023 року представник відповідача - адвокат Вакуленко В.В. надіслав на електронну адресу суду повідомлення, в якому зазначає, що з 01 червня 2023 року по 30 червня 2023 року перебуває у щорічній основній відпустці відповідно Закону України «Про відпустки», у зв`язку з чим просить перенести судове засідання на іншу дату. В судове засідання призначене на 02 червня 2023 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 03 липня 2023 року о 11.00 год. В судове засідання призначене на 03 липня 2023 року сторони не з`явилися. 21 червня 2023 року представник позивача - адвокат Шапошкіна Т.Г. надіслала на електронну адресу суду пояснення по справі, в яких зазначає, що позивач не заперечує про ухвалення рішення за її відсутності, позовні підтримує та просить позов задовольнити. Від представника відповідача - адвоката Вакуленка В.В. надійшло повідомлення, в якому просить перенести розгляд справи на іншу дату, у зв`язку з тим, що він захворів. Проте, доказів поважності неявки в судове засідання суду не надано. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України». В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Поняття «розумного строку», як однієї з гарантій справедливого судового розгляду, передбачено та захищено положенням ст. 6 Конвенції. Зокрема, розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі усіх обставин справи і за критеріями складності справи, поведінки заявника і відповідних держаних органів (ріш. Суду у складі Великої палати у спарві « Pelisser and Sassi v. France.Стосовно поведінки заявника Суд константував, що не вимагає активної співпраці заявника із судом. Однак, його поведінка є об`єктивним фактором, який не може стосуватися відповідача і має братися до уваги при визначені того, чи тривалість провадження була розумною. (ріш. Суду у справі « Eckle v.Germany»). Для оцінки розумності строку провадження має братися до уваги провадження в цілому. Хоча й різні затримки можуть самі по собі не вважатися надмірними, у своїй сукупності, вони можуть призвести до перевищення розумного строку розгляду справи. Критеріями, якими керується суд, аби оцінити «розумність» тривалості процесу, є: складність справи (стосовно предмета справи); поведінка сторін (позивачів та відповідачів), поведінка органів судової влади, а також управлінських органів, якщо такі є втручання в судовий процес; важливість предмета судового розгляду для заінтересованих осіб. Від заявника вимагається сумлінно виконувати ті процесуальні кроки, які його стосуються, утримуватися від використання тактики затягування судового процесу. Враховуючи предмет спору, тривалість розгляду справи в суді та неодноразове відкладення розгляду справи суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника відповідача та подальшого відкладення розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України) Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 741. Після укладання шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 4). Від шлюбних відносин сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Судом встановлено, що з 2022 року сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, шлюбні стосунки не підтримують. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, в категоричній формі не бажає примирення, відповідач проти розірвання шлюбу заперечує. Відповідач не звертався до суду з клопотанням про надання строку для примирення. Відповідно до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Із змісту ст. 112 СК України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 зазначено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. З урахуванням позиції позивача, яка заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що позов обґрунтований, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, примушування до спільного проживання недопустиме, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Ні відповідачем, ні його представником не зазначено, що відповідач вчиняє будь-які дії спрямовані на збереження родини. Процесуальна поведінка представника відповідача направлена виключно на затягування розгляду справи. Докази неможливості участі в судовому засіданні через захіорювання не надав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню сума судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved