Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його батьком [PERSON] та виключення з актового запису про народження дитини - [PERSON] [INFO] запису про батька дитини яким вказаний відповідач [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 12.08.2017 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 25.07.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. [INFO] у [PERSON] народилася дочка [PERSON] , а так як шлюб між [PERSON] та [PERSON] на день народження дитини не був розірваний , то батьком дитини вказаний відповідач. Однак під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] , [PERSON] фактично проживала з позивачем , який і є біологічним батьком [PERSON] . 28.04.2022 року між позивачем та [PERSON] укладений шлюб , прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON] . Від даного шлюбу мають ще 2-х дітей . Відповідно до результату аналізу дослідження медико- генетичного центру «МАМА-ПАПА» № 36685 від 01.12.2022 року вірогідність підтвердження біологічного батьківства позивача [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менше 99,999999%. Відповідач негативно впливає на виховання дочки позивача , хоча не є її батьком , що і стало причиною позову. Позивач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в заяві також вказав, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи - Бобровицького відділу ДРАЦС у підготовче засідання не з`явилася, але надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», … у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що визнання відповідачем позову в частині вимог про встановлення батьківства та про виключення запису про особу, як батька з актового запису про народження дитини не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] ( на даний час [PERSON] ) та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.2017 року по 25.07.2019 року , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб та рішення суду про розірвання шлюбу (а.с. 6-8) . [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження . У графі батьки батьком зазначений - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] (а.с. 9). Згідно аналізу ДНК на батьківство № 36685 , відповідно до якого передбачуваний батько [PERSON] , а дитина [PERSON] ймовірність батьківства [PERSON] щодо дитини становить 99, 999999% , тобто не виключається , що саме він є біологічним батьком [PERSON] ( а.с. 17). Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 125 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу, а саме якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду. Особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство ( ст.129 СК України) Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до пункту 8 вказаної Постанови питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про оспорювання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Підставою для категоричного висновку для оспорювання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 7 травня 2009 року). Відповідно до ч. ч. 1 та 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач визнав позов, підтвердивши, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO] , факт батьківства [PERSON] підтверджується також даними аналізу ДНК на батьківство , виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності цивільного судочинства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги визнати батьківство [PERSON] по відношенню до [PERSON] , виключивши з актового запису про народження [PERSON] , відомості про [PERSON] як про батька дитини.. На підставі ст. 136 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved