Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

27.08.2021 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення коштів, стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, моральної шкоди. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує таким. Вона є інвалідом 2 групи, була власником 3-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] . Особисто знає відповідачів, які мешкали з нею як сусіди, відповідачка [PERSON] працювала соціальним робітником у Комунарському районі м. Запоріжжя та обслуговувала її як інваліда, а її чоловік [PERSON] є головою ОСББ їхнього будинку. Тому у неї до відповідачів виникла довіра. Оскільки вона отримувала невеличку пенсію, то мала складнощі по сплаті за комунальні послуги за цю квартиру. За порадою відповідачів вирішила продати цю квартиру та за отримані кошти купити однокімнатну квартиру, а решту витрачати на життя. Бобровичі обіцяли їй допомогти в продажу квартири, для цього вона у приватного нотаріуса Якібюк Ю.А. видала довіреність на ім`я [PERSON] , яку уповноважила представляти її інтереси з підготовки документів для продажу квартири [ADDRESS] . Повноважень для купівлі однокімнатної квартири вона не надавала. 12.08.2019 р. о 13-07 год. вищезазначена квартира була продана за договором купівлі-продажу. В той же день, 12.08.2019 р. о 13-28 за частку грошей від продажу її квартири була придбана однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , власником якої став [PERSON] . Вважає, що [PERSON] без її дозволу передала грошові кошти, виручені від продажу її квартири, на придбання цієї однокімнатної квартири, купленої на ім`я свого чоловіка [PERSON] , іншу частку грошових коштів, які залишились від продажу її трикімнатної квартири відповідачі присвоїли собі. В подальшому відповідачі повідомили її про те, що вони купили однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] в п`ятиповерховому будинку, яка знаходилась у жахливому стані без ремонту, перевезли її туди та прописали. На теперішній час вона мешкає в цій квартирі та зареєстрована ній. Іншого житла вона не має. Про порушення свого права вона дізналась за довідками 264778731 від 07.07.2021 р., №261499694 від 14.06.2021 р. Вважає, що діями відповідачів вона була незаконно позбавлена власності, відповідачі повинні повернути безпідставно отримані ними грошові кошти в сумі 767394 грн. від продажу її квартири за адресою: [ADDRESS] . На підставі ст. 536 ЦК України просить стягнути з відповідачів проценти за користування чужими грошовими коштами з 12.08.2019 р. по день звернення до суду в сумі 52278 грн. Також зазначає, що своїми діями відповідачі завдали їй моральну шкоду, оскільки вона є пенсіонер, інвалідом 2 групи, іншого доходу не має, працювати у зв`язку з хворобою не може. Вона втратила своє єдине житло, іншого у власність не отримала. Такі обставини призвели до глибоких душевних страждань, які продовжуються тривалий час. В неї погіршився стан здоров`я, змінилися життєві умови для проживання. Просить стягнути з обох відповідачів незаконно отримані кошти від продажу квартири в сумі 767394 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 52278 грн. та моральну шкоду в сумі 100000 грн. 07.12.2021 року позивачка подала заяву про збільшення позовних вимог (назвала як «Уточнена»), в якій просила стягнути з обох відповідачів незаконно отримані кошти від продажу квартири в сумі 767394 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 58171 грн. та моральну шкоду в сумі 250000 грн., а також визнати договір купівлі-продажу квартири №3683 від 12.08.2019 р. за адресою: [ADDRESS] де покупцем є [PERSON] недійсним в частині покупця, перевести права покупця цієї квартири з [PERSON] на [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . 08.11.2021 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому позов не визнав, пояснив, що рішення про продаж трикімнатної квартири було прийнято позивачем самостійно, вона скаржилась на брак грошових коштів, була стурбована тим, що квартира після смерті її батьків не була оформлена і у зв`язку з великою заборгованістю за комунальні послуги її позбавлять права власності на житло, а також відмінять пільги та надання соціальної допомоги. 05.08.2019 р. у приватного нотаріуса Якіб`юк Ю.А. в присутності позивача було надано довіреність [PERSON] відповідно до якої остання здійснила оформлення спадщини, за кошти відповідача була здійснена оплата послуг нотаріуса, також за кошти відповідача була погашена заборгованість за комунальні послуги. Позивач розуміла свої вчинки і знаходилась у адекватному стані, що підтверджується нотаріусом. Також у відповідача [PERSON] , яка опікувалась здоров`ям позивача, наявна довідка про те, що позивач не має психічних захворювань. Крім того, позивач не вказує той факт, що спільно з відповідачем, приблизно з лютого-березня, протягом півроку, підшукували різноманітні варіанти придбання квартири, як однокімнатної так і двокімнатної в різних частинах міста. Позивач достовірно знала, що разом з продажем, повинна відбутися і покупка житла для подальшого мешкання позивача. Позивачка достовірно знала про укладені 12.08.2019 року угоди і про те, що квартира придбана на ім`я відповідача, так як порядок оформлення майна обговорювався неодноразово. Розглядався варіант оформлення заповіту, але у зв`язку з можливістю укласти новий заповіт без відома відповідача, заповіт не складався. Також розглядалась можливість укладення договору довічного утримання, але це не підійшло позивачу у зв`язку з тим, що її могли позбавити соціальної допомоги, тому було прийнято спільне рішення про оформлення майна на відповідача. Також у відзиві зазначив, що квартира, в якій мешкала відповідач знаходилася у захаращеному стані, відповідач виганяв неодноразово виганяв з балкону павуків, які заважали позивачу та лякали її. Придбану квартиру позивач оглядала перед придбанням, в ній було проведено прибирання та частковий ремонт, замінено комунікації. Вказаний факт підтверджується працівниками керуючої кампанії «МРІЯ», яка здійснює обслуговування будинку, а також технічним працівником, який здійснював заміну труб. Перевіз майна також проводився за кошти і силами відповідача. Після заселення у придбану квартиру відповідачем було встановлено іншу газову плиту. Позивач достовірно знала, що квартира оформлена на відповідача, так як відповідач здійснював підключення газу, що підтверджується відповідною довідкою, яку позивач отримала 25.09.2019 року Позивачка була зареєстрована 20.08.2019 р. у придбаній квартирі. Комунальні послуги сплачує відповідач протягом двох років. Також посилається на те, що в 2021 році доводи, які викладені в позовній заяві були підставою розгляду районним управлінням поліції. В своїх поясненнях дільничому інспектора позивач вказала, що отримувала від відповідачів грошові кошти, різниця, яка залишилась від продажу та покупки майна. Він грошові кошти не отримував. Розрахунок проводився шляхом безготівкового розрахунку, різниця коштів була передана позивачу відповідачкою [PERSON] , а частина спрямована на покриття видатків. Він та відповідачка [PERSON] грошовими коштами позивача не заволодівали, ними не користувались. На даний час через соціального працівника передають грошові кошти для придбання ліків для позивача, придбають продукти харчування. Вважає, що позивачка потрапила під негативний вплив знайомих, які претендували на майно позивача, вони заволоділи грошовими коштами, які залишились від продажу квартири. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 29.11.2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] наполягала на задоволенні свого позову, додатково зазначила, що вона дійсно бажала продати свою квартиру і на отримані кошти купити однокімнатну квартиру для себе, а не для [PERSON] , кошти від відповідачів вона не отримала. [PERSON] безпідставно вказує на домовленість між ними про те, що квартира повинна бути оформлена на нього, оскільки між ними була розмова, але вона не просила їх це робити та оформлювати квартиру на нього. Вони купили квартиру без її дозволу і поставили перед фактом, що купили квартиру. Вона людина похилого віку, інвалід 2 групи, ходить з паличкою, близьких родичів не має, не могла створювати супротив. Її привезли відповідачі до нової оселі, де вона зараз мешкає та сплачує комунальні послуги, в квитанціях вказана [PERSON] стара власниця квартири. Вона не ходила з відповідачами обирати квартиру, розмов про оформлення заповіту, договору про довічне утримання між ними не було. За нею доглядають соціальні працівники, а не [PERSON] . З наданих відповідачами документів вона з`ясувала, що належна їй квартира була продана 12.08.2019 року за ціною 574619 грн. Хоча з довідки оцінювача №8976/26 від 26.07.2021 р. вбачається, що ціна її квартири складає 767394 грн., що на 192775 грн. дешевше, тобто квартира була продана на явно невигідних для неї умовах. Вона вважає, що ця різниця після продажу її квартири отримана Бобровичами на руки від покупців. [PERSON] взагалі не звітувала їй про продаж цієї квартири за ціною 574619 грн., хоча повинна була це зробити. В довіреності від 05.08.2019 року вказано, що вона довіряє [PERSON] оформити спадщину після смерті батька, отримати спадщину та зареєструвати право власності на її ім`я, підготувати документи для продажу квартири за адресою [ADDRESS] та продати свою квартиру. За довіреністю [PERSON] могла сплачувати її борги, відкривати на її ім`я рахунки в банківських установах, знімати грошові кошти з її рахунків, перераховувати грошові кошти на будь-які рахунки. Відповідачі не надають докази витрат понесених ними на виконання її доручення, зараз нею припинена дія довіреності від 05.08.2019 р. вона не спілкувалась з дільничим, не давала пояснень. Коли вона дізналась про те, що однокімнатна квартира оформлена на ім`я [PERSON] , вона зверталась до відповідачів з проханням повернути їй кошти та переоформити однокімнатну квартиру на неї. Їй було відмовлено в цьому, тому вона звернулась до поліції та адвоката. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, оскільки за станом здоров`я не зможе прибути до суду, її інтереси в судовому засіданні представляв за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги №886 від 27.07.2021 р. адвокат Середа Д.М., який позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, уповноважила представляти свої інтереси адвоката Щербину К.В., який неодноразово подавав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, в судове засідання 30.06.2023 р. не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Відповідач [PERSON] також в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 05.08.2019 року [PERSON] видана довіреність, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. зареєстрована за №3492. За цією довіреністю [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань оформлення її спадкових прав на спадкове майно та передачі їй спадкового майна після померлого батька [PERSON] ; в тому числі отримати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати право власності на її ім`я на будь-яке нерухоме та рухоме майно та отримати відповідні документи, що посвідчують право власності; підготувати документи для продажу та продати належну їй квартиру [ADDRESS] . За цією довіреністю представнику надані права подання, підпису та отримання всіх документів, необхідних для виконання наданих цією довіреністю повноважень, отримувати належні від продажу гроші, в повній сумі в будь-якій валюті, в тому числі через касу банківських установ, для чого відкрити на її ім`я рахунки в банківських установах, знімати грошові кошти з відкритих на її ім`я рахунків в банківських установах в будь-яких сумах. Також надані повноваження бути представником в Департаменті реєстраційних послуг ЗМР по питанню зняття її та усіх зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку в квартиру [ADDRESS] та зареєструвати її за будь-якою адресою. Довіреність видана строком на три роки (а.с.9-10). За заявою [PERSON] від 30.08.2021 року вказана довіреність була скасована, що підтверджується заявою [PERSON] на ім`я приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрованої в реєстрі за №3918 (а.с.128). [PERSON] з 20.08.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується паспортом позивачки (а.с.5). З довідки до акту огляду МСЕК серії АД №019091 судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2 групи з 01.07.2005 року безстроково (а.с.7). 12.08.2019 року [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири, зареєстрований в реєстрі за №3680 за яким продала квартиру [ADDRESS] за 574619 грн. [PERSON] та [PERSON] . Зазначену суму продавець одержала від покупців повністю до підписання цього договору. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. (а.с.86-88). Запис про право власності [PERSON] (2/3 частини квартири) та [PERSON] (1/3 частини квартири) на цю квартиру зроблений 12.08.2019 р. о 13:07:42 год., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177136245 (а.с.89). Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину квартири [ADDRESS] на ім`я [PERSON] було видано 12.08.2019 року (а.с.104). З Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №17712043 судом встановлено, що право власності на частину квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за [PERSON] було зареєстровано 12.08.2019 року о 12:00:50 год. (а.с.93) З висновку про вартість об`єкта оцінки складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] 08.08.2019 року, який наданий приватним нотаріусом Якіб`юк Ю.А. серед переліку документів, на підставі яких був укладений договір купівлі-продажу №3680, судом встановлено, що оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки: квартири [ADDRESS] для цілей оподаткування складає 574619 грн. (а.с.110). Згідно платіжних доручень №29903, №29908 від 12.08.2019 р. [PERSON] перерахував через АТ «Банк СІЧ» на ім`я [PERSON] 191539,67 грн. за 1/3 частину квартири [ADDRESS] , [PERSON] перерахувала 383079,33 грн. за 2/3 частини цієї квартири за договором купівлі-продажу (а.с.121-122). Також 12.08.2019 року був укладений договір купівлі-продажу квартири за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] . За домовленістю сторін купівля-продаж здійснюється за 250794 грн. Зазначену суму продавець одержав від покупця повністю до підписання цього договору. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. та зареєстровано в реєстрі за №3683 (а.с.131-132). Право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] зареєстровано 12.08.2019 р. о 13:28:29 год., що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177142167 (а.с.133). [PERSON] 12.08.2019 року надала письмову згоду своєму чоловікові [PERSON] на купівлю квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.133 зворот). З висновку про вартість об`єкта оцінки складеного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем [PERSON] 08.08.2019 року, який наданий приватним нотаріусом Якіб`юк Ю.А. серед переліку документів, на підставі яких був укладений договір купівлі-продажу №3683, судом встановлено, що оціночна (ринкова) вартість об`єкта оцінки: квартири [ADDRESS] для цілей оподаткування складає 250794 грн. (а.с.147 зворот). Згідно платіжного доручення №30523 від 12.08.2019 р. [PERSON] перерахував [PERSON] 2507904 грн. за купівлю квартири за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2019 р. Розрахунки на сплату житлово-комунальних послуг за квітень, травень, жовтень 2021 року по особовому рахунку на квартиру [ADDRESS] та повідомлення про наявну заборгованість за цією адресою станом на 13.05.2021 р. складені на ім`я [PERSON] (а.с.179-185). З листа АТ «БАНК СІЧ» №302/06-1-пт від 22.02.2022 р. судом встановлено, що 12.08.2019 р. о 16:05:45 громадянкою [PERSON] через касу Запорізького відділення АТ «БАНК СІЧ» з рахунку [PERSON] на підставі нотаріальної довіреності №3492 від 05.08.19 було отримано грошові кошти в сумі 574619 грн. 12.08.2019 о 17:08:31 громадянином [PERSON] в Запорізькому відділенні АТ «БАНК СІЧ» було перераховано суму в розмірі 250794 грн. на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.226). Свідок допитаний за клопотанням позивача [PERSON] суду повідомила, що є знайомою [PERSON] . Зі слів [PERSON] їй відомо, що в 2019 році вона мала намір продати свою трикімнатну квартиру, купити меншу, а залишок коштів витрачати на свої потреби. Оскільки в ній вона проживала сама після смерті батька, їй було дуже важко її утримувати, в неї маленька пенсія і грошей не хватало на оплату комунальних послуг та придбання ліків. [PERSON] допомагала соціальна працівниця [PERSON] , чоловік якої був головою ОСББ в будинку де жила [PERSON] . [PERSON] знала подружжя [PERSON] , довіряла їм. Бобровичі допомогли продати належну [PERSON] квартиру та повинні були їй віддати гроші, щоб та купила собі однокімнатну квартиру. Потім [PERSON] повідомили їй, що купили для неї квартиру та допомогла переїхати туди. Вона була впевнена, що ця квартира належить їй. Через деякий час [PERSON] поділилась з нею тим, що її турбувало, а саме: [PERSON] помітила, що розрахунки заборгованості за комунальні послуги були виписані на прізвище [PERSON] . Вона разом з [PERSON] звернулась в юридичну консультацію, де їм повідомили, що [PERSON] не належить ніякого житла, її квартира була продана, а однокімнатна квартира належить [PERSON] - чоловіку соціальної працівниці. [PERSON] була шокована цією інформацією. Їй [PERSON] скаржилась неодноразово на те, що їй не віддають гроші за продану трикімнатну квартиру. [PERSON] дуже переживала з приводу того, що залишилась без квартири та грошей, вона не спала, схудла, стан здоров`я її погіршився. Вона вважала себе кинутою, одинокою, переживала за нехватку коштів. Нотаріус [PERSON] допитана в суді за клопотанням відповідачів, пояснила, що вона дійсно посвідчувала довіреність [PERSON] на ім`я [PERSON] , сумнівів щодо дієздатності довірителя в неї не було. Також нею були посвідчені договори купівлі-продажу обох квартир 12.08.2019 року, перед укладанням договорів вона питала продавців чи проведено з ними повний розрахунок за квартири, оскільки за умовами договори кошти повинні бути передані до підписання цього договору. Відповідач заявляв про допит свідків [PERSON] , [PERSON] працівників соціальної допомоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та інших осіб без зазначення прізвища, ім`я, по батькові та їх адрес. Вказані особи в судове засідання викликались за адресами, вказаними в клопотанні, але не з`явились. За ч.3 ст.244 ЦК, довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК). Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами. Дійсно, нотаріально посвідчену довіреність від [PERSON] на ім`я [PERSON] від 05.08.2023 р. сторони не оспорюють, та вона на час укладення договору купівлі-продажу була чинною, на теперішній її дія припинена. Отже, [PERSON] мала повноваження на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 12.08.2019 р. Вартість продажу квартири в довіреності не оговорена. Згідно ст. 1000 ЦК України, за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. Згідно ст. 1001 ЦК України договором доручення може бути визначений строк, протягом якого повірений має право діяти від імені довірителя. Статтею 1003 ЦК України зазначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав у розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим. Відповідно до приписів ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Згідно зобов`язань передбачених ст.1007 ЦК України довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Довіритель зобов`язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов`язані з виконанням доручення. Довіритель зобов`язаний негайно прийняти від повіреного все одержане ним у зв`язку з виконанням доручення. Згідно ч.1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Статтею 239 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє. Відповідно до ст 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ст. 1006 ЦК України повірений зобов`язаний, виконуючи доручення, передати довірителеві все отримане у зв`язку із виконанням доручення. Отже, з аналізу вказаних норм слідує, що повірений після виконання доручення має надати довірителю звіт про виконання доручення, всі документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення та все отримане у зв`язку з дорученням. Для чого [PERSON] , серед іншого, надала право [PERSON] бути її представником в банківських установах з правом відкриття на її ім`я поточного рахунку для зарахування грошових коштів, отримувати належні їй кошти, узгоджувати всі питання, що виникатимуть в процесі виконання повноважень за цією довіреністю, виконувати усі необхідні дії, пов`язані з цією довіреністю. [PERSON] вказував у відзиві, що грошові кошти, отримані від продажу квартири [ADDRESS] були витрачені на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] та решта була передана довірителю [PERSON] . Позивачка [PERSON] в своїй відповіді на відзив проти отримання грошових коштів за продану квартиру та надання своєї згоди на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] заперечила. Відповідачі доказів на підтвердження своїх заперечень на позов не надали. Отже, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позову, що відповідач [PERSON] , діючи за довіреністю від позивача [PERSON] , продала належну позивачці квартиру [ADDRESS] , отримала грошові кошти її продаж в сумі 574619 грн., але ці грошові кошти [PERSON] не передала, чим порушила свої обов`язки повіреного, передбачені ст. 1006 ЦК України. Статтею 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно ч. 2\~ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до п.3 ч. 1\~ст. 1006 ЦК України, повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. У постанові Верховного Суду від 10.01.2019 року в справі № 320/4274/16-ц сформований правовий висновок по застосуванню ч.2 ст.\~530, п.3 ч. 1 ст.\~1006 ЦК України\~та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006\~ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України». Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі № 357/4086/16-ц. Виниклі між позивачем та відповідачем [PERSON] правовідносини не регулюються статтею 1212 ЦК України, на яку посилається позивач, оскільки аналіз\~статті 1212 ЦК України\~і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених\~статтею 11 ЦК України). Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого\~статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої\~статті 509 ЦК України\~цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Частиною першою\~статті 202 ЦК України\~встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами першою, другою\~статті 205 ЦК України\~правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною першою\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення набуття учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Загальна умова частини першої\~статті 1212 ЦК України\~звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі\~статті 1212 ЦК України\~тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] був укладений договір доручення, на підставі якого [PERSON] отримала вказані грошові кошти, тому в даному випадку приписи статті 1212 ЦК України не застосовуються. Вказані дії відповідача [PERSON] є підставою для стягнення з неї на користь [PERSON] грошових коштів в сумі 574619 грн. на підставі п.3 ч. 1\~ст. 1006 ЦК України. Стосовно суми стягнення грошових коштів, про яку просить позивач 767394 грн., то, вирішуючи позов в цій частині, суд прийшов до висновку, що документально підтвердженою сумою, за яку була продана квартира [ADDRESS] є саме 574619 грн., ця сума зазначена в договорі купівлі-продажу. Доказів того, що квартира була продана за більшу суму суду не надано. Суд не\~вбачає підстав\~для стягнення\~цих коштів\~з відповідача\~ [PERSON] ,\~оскільки повіреною\~була саме\~відповідачка [PERSON] ,\~і саме\~вона,\~як повірена\~була зобов`язана виконуючи доручення, передати довірителеві [PERSON] , все отримане у зв`язку із виконанням доручення. Також позивачкою були заявлені позовні про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами у сумі 58171 грн. на підставі ст.536 ЦК України. Але ч. 2 ст.536 ЦК України передбачає, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. В даному випадку ні договором, ні законом, ні іншим актом цивільного законодавства розмір процентів не встановлений. Стаття 1048 ЦК України, на яку посилається позивач, в даному випадку не може бути застосована, оскільки нею встановлений розмір процентів за договором позики. Між позивачкою та відповідачкою [PERSON] не виникло зобов`язань за договором позики. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу квартири №3683 від 12.08.2019 р. за адресою: [ADDRESS] де покупцем є [PERSON] недійсним в частині покупця, переведення права покупця цієї квартири з [PERSON] на [PERSON] та визнання за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виходячи з такого. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Частиною першою статті\~638 ЦК України\~визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю між сторонами договору або покупцем та іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею\~203 ЦК України, зокрема, відповідно до частини п`ятої цієї статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Позов про переведення прав та обов`язків, що відповідає такому способу захисту прав та інтересів, як зміна правовідношення (пункт 6 частини другої статті 16 ЦК України) застосовується для захисту переважних прав третіх осіб щодо прав на майно, яким так чи інакше розпоряджається власник (частина четверта статті 362, абзац третій частини першої статті 822 ЦК України тощо). Такий позов найкраще відповідає змісту порушеного переважного права, способу (характеру) його порушення, наслідкам, які спричинило порушення, а також найпростішим шляхом забезпечує відновлення та реалізацію відповідного переважного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від\~23 червня 2020 року у справі № 909/337/19 (провадження № 12-35гс20)). Характерним для переведення прав та обов`язків покупця як способу захисту є те, що він застосовується лише в тих випадках, коли покупцем є третя особа не співвласник. Особливістю такого способу захисту є той факт, що відбувається заміна сторони в договорі купівлі-продажу: покупцем стає особа, чиє переважне право порушено і який звернувся з відповідним позовом. До нього переходить весь комплекс прав та обов`язків за оспорюваним договором. У пункті 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що недотримання вимог статті 362 ЦК України у разі продажу учасником спільної часткової власності своєї частки іншій особі не є підставою для визнання правочину недійсним. Інші співвласники у цьому випадку вправі вимагати переведення на них прав і обов`язків покупця. Вирішуючи такі спори, суд не має права задовольняти позови про визнання правочину недійсним, якщо його метою є переведення на позивача (співвласника майна) прав та обов`язків покупця, оскільки цивільним законодавством передбачено інші наслідки порушення положення частини четвертої статті 362 ЦК України. При цьому нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу передбачено у частині четвертій статті 362 ЦК України та можливе за умов продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі. Разом з тим позивач не посилалась на порушення її будь-якого переважного права на придбання квартири за адресою: [ADDRESS] . Заявлена у цій справі вимога про переведення прав і обов`язків покупця за договором купівлі-продажу №3683 фактично спрямована не на захист порушеного переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності, а на набуття права власності на нерухоме майно за договором купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеними між іншими особами та щодо майна, співвласником якого [PERSON] на момент укладення цього договору не була. \~\~ При цьому нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Так, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 346/2238/15 (провадження № 61-14680сво20) відступив від цього висновку, а також від аналогічного висновку, викладеного\~у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 466/8968/19 (провадження № 61-1188св 21), та зазначив, що\~нормами ЦК України не допускається такої правової конструкції, як позов про визнання недійсним договору в частині сторони договору. Стаття 235 ЦК України не може бути підставою для визнання правочину удаваним в частині сторони, оскільки це суперечить її положенням. З урахуванням наведеного не підлягають задоволенню похідні від зазначених вимог вимоги про визнання права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Стосовно вимог про стягнення моральної шкоди, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до частини першої та пункту 9 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зважаючи на те, що відповідачка [PERSON] тривалий час (більше 2 років) не виконала свої зобов`язання по передачі грошових коштів позивачці, позивачка є особою похилого віку (1951 р.н.), є пенсіонером, інвалідом, втратила кошти, які повинна була отримати за продаж єдиного належного їй житла, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог на суму 10000 грн. Позивачка при подані позову була звільнена від сплати судового збору, тому на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір в розмірі 1% від задоволеної частини вимог слід стягнути з відповідачки [PERSON] на користь держави.

Outcome: partial