Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У січні 2019 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просить провести розподіл земельної ділянки загальною площею 527 кв.м., встановивши порядок користування нею [PERSON] в розмірі 179 кв.м. та [PERSON] в розмірі 348 кв.м. Як на підставу позовних вимог позивач вказала, що 19.02.2003 на підставі договору купівлі-продажу № 225 набула право власності на 1/5 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Інші 4/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належать [PERSON] . Житловий будинок, відповідно до рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 22.06.1957 № 1875/7, розміщений на земельній ділянці площею 527 кв.м. Починаючи з 2009 року між співвласниками житлового будинку постійно виникають спори стосовно порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою. У зв`язку із чим, рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.03.2011 у справі № 2-73/11 було визначено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] , за яким [PERSON] , з частиною в житловому будинку - 4/5, виділено земельну ділянку площею 393 кв.м, а [PERSON] , з частиною 1/5 в житловому будинку, земельну ділянку 134 кв.м. В подальшому, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2016 у справі №1416/6459/12 проведено поділ будинку [ADDRESS] по другому варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.03.2013, виділивши [PERSON] 66/100 частки спірного будинку, а [PERSON] виділено на 34/100 частки. Визнано за [PERSON] право власності на 66/100 частки зазначеного будинку, замість 4/5 частки, що раніше їй належала, а за [PERSON] право власності на 34/100 частки, замість 1/5 частки, раніше їй належної. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 20627,52 грн. грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки. Позивач вважає, що оскільки її частка в нерухомому майні згідно рішення апеляційного суду від 08.02.2026 складає 34/100, відповідно право користування земельною ділянкою співвласниками має бути змінено пропорційно їх часткам: [PERSON] - земельна ділянка площею 173,91 кв.м (відхилення мінус 39,91 кв.м.); [PERSON] - 347,82 кв.м. (відхилення плюс 45,18 кв.м). Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 08.04.2019 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.02.2020 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову земельно-технічну експертизу. Ухвалою суду від 27.08.2020 поновлено провадження по справі через неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 19.10.2020 провадження по справі зупинено до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті відповідача [PERSON] , яка померла [INFO] , та залучення до участі у справі правонаступника. Ухвалою суду від 22.01.2021 провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 05.07.2021 в порядку процесуального правонаступництва після смерті [PERSON] в якості відповідача залучено [PERSON] , та в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Миколаївську міську раду. Ухвалою суду від 11.10.2021 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 19.01.2022 провадження по справі поновлено, у зв`язку із поверненням експертом матеріалів цивільної справи через неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 10.02.2022 за клопотанням представника позивача у справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 07.02.2023 поновлено провадження у справі у зв`язку із поверненням експертом матеріалів цивільної справи через неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 08.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про розгляду справи повідомлена неодноразово. Направлена на адресу відповідача судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Правом на дання відзиву відповідач не скористалася. Третя особа надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що на розгляді в Ленінському районному суді міста Миколаєва перебувала цивільна справа №2-73/2011 за позовом [PERSON] до [PERSON] про проведення реального поділу житлового будинку [ADDRESS] та визначення порядку користування земельною ділянкою. [PERSON] свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй на праві власності належить 4/5 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , інша частина - 1/5 належить [PERSON] . Вказаний житловий будинок знаходиться на земельній ділянці 527 кв.м. Посилаючись на спір стосовно порядку користування житловим будинком і земельною ділянкою з 2009 року, просила суд провести реальний поділ житлового будинку [ADDRESS] та визначити порядок користування спірною земельною ділянкою. Позовні вимоги щодо реального поділу житлового будинку ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.03.2011 залишено без розгляду. Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.03.2011 позов [PERSON] до [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою задоволено. Визначено порядок користування земельною ділянкою по [ADDRESS] згідно другого варіанту висновку судової будівельно-технічної експертизи Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 30.05.2010, за яким [PERSON] з часткою в житловому будинку 4/5 виділено земельну ділянку площею 393 кв.м., [PERSON] з часткою в житловому будинку 1/5 - земельну ділянку площею 134 кв.м. Також, судовим рішенням встановлено межі розподілу земельних ділянок співвласників. Рішення суду набрало законної сили 26.05.2011. Звертаючись до суду в даній справі із позовом до [PERSON] , правонаступником якої є її дочка [PERSON] , [PERSON] просить суд провести розподіл земельної ділянки загальною площею 527 кв.м., встановивши порядок користування земельною ділянкою, їй в розмірі 179 кв.м., а відповідачу 348 кв.м. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2016 між сторонами здійснено поділ житлового будинку, за яким первинні частки співвласників у житловому будинку були змінені, через що відповідно і необхідно змінити розміри земельних ділянок, що знаходяться у користуванні сторін та встановити новий порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] . Так, рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2016 у справі № 1416/6459/12, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 04.04.2018, визнано право власності за [PERSON] на 66/100 частки зазначеного будинку, замість 4/5 частки, що раніше їй належала, а за [PERSON] на 34/100 частки, замість 1/5 частки, раніше їй належної. Цим рішенням апеляційного суду встановлено, що зміна ідеальних часток співвласників відбулась внаслідок добудов, прибудов до житлового будинку та господарських будівель кожним із співвласників (попередніми власниками). Перерахунок попередніх часток проведено з урахуванням вартості цих будівель, споруд станом на час розгляду справи з визначенням грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток (4/5 та 1/5). З матеріалів цивільної справи № 2-73/2011 також встановлено, що [PERSON] , неодноразово зверталась до суду з заявою про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами, які ухвалами суду першої інстанції залишені без задоволення, с чим погодився суд апеляційної інстанції (ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22.12.2011, від 03.10.2013, від 10.08.2018). При останньому зверненні про перегляд рішення суду від 24.03.2011 за нововиявленими обставинами [PERSON] посилалася на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2016, яким змінені частки співвласників та за [PERSON] визнано право власності на 66/100 часток житлового будинку [ADDRESS] , а за нею на 34/100 частки цього ж будинку. При цьому, [PERSON] вказувала на те, що на час ухвалення рішення від 24.03.2011 вона не знала про невірне визначення її частки у правовстановлюючих документах. Переглядаючи за апеляційною скаргою [PERSON] ухвалу Ленінського районного суду міста Миколаєва від 10.08.2018 та залишаючи її без змін Апеляційний суд Миколаївської області в постанові від 13.09.2018 свій висновок мотивував тим, що зі змісту рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2016 у справі про поділ житлового будинку, вбачається що зміна ідеальних часток співвласників відбулась внаслідок добудов, прибудов до житлового будинку та господарських будівель кожним із співвласників (попередніми співвласниками). Перерахунок попередніх часток проведено з урахуванням вартості цих будівель, споруд станом на час розгляду справи з визначенням грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток (4/5 та 1/5). Інший розмір часток співвласників, перерахований станом на 2016 рік, не є обставиною, яка існувала на час ухвалення рішення про порядок користування земельною ділянкою від 24.03.2011, а отже і нововиявленою обставиною у розумінні статті 423 ЦПК України. На зазначені обставини [PERSON] вказувала і в ході розгляду справи, що розглядається. Таким чином, з моменту виникнення спільної часткової власності на спірний житловий будинок обидва співвласника окремо здійснювали добудови та потім фактично використовувались тим співвласником, який їх побудував, тим самим змінивши свої частки в нерухомому майні, розмір яких визначено рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2016 у справі № 1416/6459/12. При цьому, порядок користування співвласниками земельною ділянкою під житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, було визначено рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.03.2011 у справі № №2-73/2011 згідно ідеальних часток співвласників в домоволодінні до здійснення добудов, з урахуванням того, що співвласники мають ізольовані одне від одного житлові приміщення та існують два окремих входи на земельну ділянку. Вказаний порядок користування земельною ділянкою фактично існує на теперішній час, що підтвердила позивач в судовому засіданні. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього власника (землекористувача). При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними після 31.12.2001 і до 31.12.2003 право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. Частина четвертої статті 120 ЗК України (у редакції на момент набуття позивачем права власності на житловий будинок) передбачала, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. За положеннями частини першої статті 120 ЗК України (чинної редакції) у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині 4 статті 120 ЗК України особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником (законним користувачем) відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Частиною першої статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності (законному користуванні - адже права постійних користувачів земельних ділянок підлягають судовому захисту нарівні з правами власника), здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до частини четвертої статті 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Виходячи з того, що володіння та порядок користування земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності в тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або жилий будинок слід брати до уваги цю угоду. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право власності на яку має особа слід виходити з розміру її частки, або частки співвласника у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. За обставинами справи встановлено, що спірна земельна ділянка, для обслуговування якого вона виділялася компетентними державними органами, на момент набуття позивачам права власності на частку в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , перебувала у спільному користуванні співвласників домоволодіння, частки яких були [PERSON] - 1/5, а [PERSON] , правонаступником якої є відповідач [PERSON] , - 1/4. Цим співвласниками за рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва суду від 24.03.2011 у справі № 2-73/11 визначено порядок користування такою земельною ділянкою, який є обов`язковим для усіх співвласників та їх правонаступників. Таким чином, враховуючи, що на момент виникнення спільної часткової власності на домоволодіння у спільному користуванні його співвласників знаходилася земельна ділянка, яка була виділена для обслуговування домоволодіння, та порядок користування якою ними вже було визначено в судовому порядку, у суду не має підстав вважати, що з цього часу змінилися частки співвласників у праві користування на ту ж саму земельну ділянку. Отже, [PERSON] , якій на час виникнення права спільної часткової власності на домоволодіння належало 1/5 його частин, незалежно від зміни цих ідеальних часток, яка відбулася внаслідок добудов, прибудов до житлового будинку та господарських будівель кожним із співвласників, розмір яких визначено рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 08.02.2016, має право на користування частиною спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної їй первісної частки, порядок користування якою вже вирішено між співвласниками рішенням суду від 24.03.2011. Враховуючи наведене та оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки з моменту виникнення у позивача спільної часткової власності на спірний житловий будинок обидва співвласника окремо здійснювали добудови, які потім фактично використовувались тим співвласником, який їх побудував, тим самим співвласники змінили свої частки в нерухомому майні, що відповідно до законодавства не є підставою для зміни часток співвласників у праві на земельну ділянку та зміни порядку користування нею, який раніше визначений в судовому порядку відповідно до ідеальних часток співвласників в домоволодінні. Щодо клопотання позивача про повернення сплачених нею експертній установі витрат на проведення земельно-технічної експертизи, яка не проведена з вини відповідача, через ненадання доступу до своєї частини домоволодіння, суд зазначає наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про судову експертизу» витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України та судово-медичними і судово-психіатричними установами Міністерства охорони здоров`я України відшкодовуються в порядку, передбаченому законодавством. При цьому витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну (частина друга статті 135, частина четверта 139 ЦПК України). Після закінчення розгляду справи витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 141 ЦПК України. Із повідомлення експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз міністерства юстиції України від 18.02.2022 вбачається, що надання висновку не можливе так як [PERSON] в зазначений час на об`єкті була відсутня, відповідно провести огляд об`єкту дослідження в повному обсязі було неможливо. Крім того на клопотання експерта не надано топографічний план із зазначенням лінійних розмірів площ обох частин ділянок, які № 1/1 так і № 1/2. Виконання експертизи без вищевказаних матеріалів технічно не можливе. Враховуючи, що відмова в позові мотивована судом з підстав, незалежних від результатів земельно-технічної експертизи, призначеної за клопотанням позивач, відповідно розподіл понесених позивачем на експертизу витрат не здійснюється. Так як суд дійшов висновку у відмові позивачу в задоволенні позовних вимог, на підставі статті 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed