Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС», в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, який вчинено приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю., зареєстрований №201 від 28 грудня 2020 року, та стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Надра» було укладено кредитний договір, право вимоги за яким на підставі договору про відступлення прав вимоги перейшло ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС». 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. було вчинено оскаржуваний виконавчий напис у зв`язку із боргом за кредитним договором. Позивач вважає, що даний виконавчий напис не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом не перевірено безспірність вимог стягувача. Вказує, що при оформленні виконавчого напису представником ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» не було надано нотаріусу доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису. Заборгованість, яка значиться у виконавчому написі, не дає можливості зробити висновок щодо правомірності її нарахування. Враховуючи викладене, позивач вважає, що приватний нотаріус не перевірив наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення напису, та не надав достатніх та належних доказів, у зв`язку з чим оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням чинного законодавства. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та витребувано докази у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2023 року клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС» про залучення правонаступника у справі задоволено та залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ДЖЕТ» до участі у справі в якості правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС». Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 28 вересня 2006 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (найменування змінено на Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») укладено кредитний договір №8/2006/840-к/1305А, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 9393,07 дол. США на строк до 20 вересня 2011 року з оплатою 10% відсотків річних, 0,4% від розміру залишку заборгованості - за управління кредитом, 1% пені від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. (а.с.34-36). З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що 18 лютого 2014 року у справі № 2-602/10 апеляційний суд Дніпропетровської області переглядаючи рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2010 року ухвалив рішення, яким стягнув заборгованість за кредитним договором № 8/2006/840-К/1305А від 28 вересня 2006 року, станом на 24.02.2009 року, на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в розмірі 133229 (сто тридцять три тисячі двісті двадцять дев"ять) грн. 33 коп., що еквівалентно 17302 (сімнадцять тисяч триста два) дол. США 51 центу (що складається з 8342,94 дол. США суми основного боргу, 1046,88 дол. США заборгованості за відсотками, 402,52 дол. США - заборгованості по комісії, 7510,17 дол. США - пені за період з 17.04.2008 року по 24.02.2009 року): солідарно з [PERSON] та [PERSON] ; солідарно з [PERSON] та [PERSON] . Також вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» у справі 2-602/10 звернувся до суду з позовом 17 квітня 2009 року. Тобто, кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитом ще в 2009 році. 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. вчинено виконавчий напис про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС» з боржника [PERSON] заборгованості, яка виникла за кредитним договором №8/2006/840-к/1305А від 28 вересня 2006 року, який укладений між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра», та згідно виписки з рахунку боржника від 20 грудня 2020 року становить 302417,91 грн, та складається з 220743 грн основного боргу та 81674,91 грн процентів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20 січня 2018 року по 20 грудня 2020 року. Розмір плати, сплачений стягувачем у розмірі 3024,18 грн підлягає стягненню з боржника (а.с.10). Як вбачається з вищезазначеного виконавчого напису, право вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС» перейшло на підставі договору про відступлення прав вимоги №GL2N78546 від 08 травня 2020 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС». 03 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжою О.В. розглянуто заяву про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64365911 з виконання виконавчого напису №201, виданого 28 грудня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю. (а.с.9). 22 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ДЖЕТ» укладено договір №22/02 про відступлення прав вимоги, за умовами якого останнім набуто право вимоги до позичальників за кредитними договорами, зазначеними у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору (а.с.20-21). 23 лютого 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОРІНГС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «СКАЙ ДЖЕТ» укладено Додатковий договір №2 до Договору №22/02 про відступлення прав вимоги, укладеного 22 лютого 2022 року (а.с.22). Відповідно до Додатку №1 до Додаткового договору №2 Договору 22/02 відступлення права вимоги від 23 лютого 2022 року боржником за кредитним №8/2006/840-к/1305А від 28 вересня 2006 року зазначено [PERSON] (а.с.23-24). Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить із наступного. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (тут і далі у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172». У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису». У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Звернувшись 17 квітня 2009 року з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, банк змінив строк виконання зобов`язання на 2009 рік, а тому нарахування процентів після цієї дати є безпідставним, однак відповідно до наданого кредитором нотаріусу розрахунку вбачається, що сума боргу збільшилася з 133229 грн, що еквівалентно 17302,51 доларам США, з яких заборгованість за відсотками складає 1046,88 доларів США (а.с.34-36) до 302417,91 грн, з яких основна сума боргу 220743 грн та 81674,91 грн процентів (а.с.10). З рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2014 року встановлено, що розрахунок заборгованості за кредитним договором №8/2006/840-к/1305А від 28 вересня 2006 року відбувався за курсом НБУ станом на 24 лютого 2009 року (7,7 грн за одиницю), тобто заборгованість за відсотками станом на день пред`явлення позову до суду складала 8060,98 грн (1046,88*7,7) (а.с.34-36). Проте, нотаріусом запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами у більшому розмірі (81674,91 грн), тобто відбулося продовження нарахування процентів за кредитним договором. Крім того, стягнення заборгованості за спірним виконавчим написом проводиться за період з 20 січня 2018 року по 20 грудня 2020 року, тобто поза межами строку дії кредитного договору №8/2006/840-к/1305А від 28 вересня 2006 року (строк дії договору до 20 вересня 2011 року). Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості. В даному випадку судом враховується правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі №947/10174/21. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн (а.с.7).

Outcome: approved