Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просила: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 20 000,00 грн щомісячно, починаючи з 09 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15 грудня 2012 року, який було розірвано на підставі рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивач, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин з відповідачем, останній матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі у її вихованні не приймає. На теперішній час, як зазначено у позові, дитина проживає разом з позивачем за межами України та відвідує гуртки, тобто, як стверджує позивач, потребує постійного матеріального забезпечення, що тягне за собою додаткові витрати на харчування, одяг, освіту та дозвілля. Крім того, позивач у своєму позові вказує на те, що відповідачу на праві приватної власності належить нерухоме майно, земельна ділянка. Також, відповідач придбав майнові права на квартири. Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач просила стягнути на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти у твердій грошовій суму у розмірі 20 000,00 грн. щомісячно. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2023 року для розгляду цивільної справи №760/3129/23 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста від 24 лютого 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) сторін, запропоновано відповідачу у 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали суду подати суду відзив на позов. 08 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача, в якому останній частково визнав позов, а саме в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 7 000,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, з огляду на наступне. Так, відповідач зазначає, що на теперішній час в провадженні Солом`янського районного суду міста Києва перебуває справа №760/14550/22 про поділ спільного майна сторін. Також, відповідач вказує, що позивачем не наведено доказів на підтвердження вартості нерухомого майна, яке належить відповідачу та є предметом спору у справі №760/14550/22, а також не надано доказів отримання ним доходів від володіння та розпорядження майном. Крім того, відповідач стверджує, що розмір додаткових витрат на відвідування дитиною гуртків, з урахуванням вимог чинного законодавства, повинен визначатись залежно від передбачуваних або фактично понесених таких витрат, які не мають включатись до розміру аліментів, повинні бути документально підтверджені та підлягають стягненню окремо від аліментів, в разі їх доведення. Відповідач вказує й на те, що його матері [PERSON] відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0977972 від 30 серпня 2018 року встановлено ІІІ групу інвалідності довічно, з протипоказаннями щодо трудової діяльності, а тому, на переконання відповідача, твердження позивача щодо відсутності у відповідача на утриманні батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку, є необґрунтованими. Більш того, у відзиві на позов відповідач зазначає й про те, що з початку повномасштабної війни в Україні він для захисту своєї дружини та дитини забезпечив їх виїзд до Ізраїлю. Всі накопичені грошові кошти, які були в сім`ї, включаючи гроші, накопичені матір`ю відповідача, в загальному розмірі 12 000,00 доларів США були передані позивачу для влаштування життя її та їх спільної доньки. З початку 2023 року, як стверджує відповідач, ним було перераховано позивачу біля 50 000,00 грн, в тому числі, гроші на подарунок на день народження доньки. Відповідач у відзиві на позов вказує й про те, що позивач самостійно прийняла рішення не повертатись в Україну разом з дитиною, без врахування його інтересів, як батька дитини, чим штучно створює перешкоди для участі у вихованні доньки. З урахуванням вищевикладеного, відповідач просив відмовити у задоволенні позову в частині, яка не визнана ним та стягнути з нього аліменти на утримання доньки у розмірі 7000,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступне. Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15 грудня 2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу в подружжя народилась донька - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до наявної в матеріалах справи копії рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року, яке набрало законної сили 02 січня 2013 року, у цивільній справі №760/14551/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами у справі розірвано. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №307089213 від 11 серпня 2022 року [PERSON] на праві приватної власності належить: 1. квартира [ADDRESS] ; 2. земельна ділянка кадастровий номер 3223786001:01:028:0028; 3. домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] придбав майнові права на квартиру [ADDRESS] у складі проекту «Будівництво офісно-житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] » та на квартиру [ADDRESS] , ІІ черга будівництва, в об`єкті: «Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення на [ADDRESS] ». Судом встановлено, що згідно з умовами договору здійснено повну оплату за квартиру [ADDRESS] у складі проекту «Будівництво офісно-житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] » у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок АТ «ЗНВКІФ «ФЕНІКС» в інтересах якого діє ТОВ «КУА «БУДКЕПІТАЛ» у сумі 1 283 799,59 грн. Згідно з копією відповіді на адвокатський запит від 16 вересня 2022 року №1476/0/2-22, 02 грудня 2018 року між [PERSON] та ПрАТ «ХК «Київміськбуд» укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є квартира [ADDRESS] , ІІ черга будівництва, в об`єкті: «Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення на [ADDRESS] », за даним договором було здійснено наступні оплати: 06 грудня 2018 року 0 693 821,28 грн та 21 липня 2022 року - 344,00 грн. Водночас, суд зазначає, що відповідачем до відзиву було подано копію позовної заяви [PERSON] про поділ майна подружжя (цивільна справа №760/14550/22), предметом спору у даній справі є майнові права на вказані вище квартири, а саме, квартиру [ADDRESS] у складі проекту «Будівництво офісно-житлового комплексу з об`єктами соціально-громадського призначення та підземним паркінгом на [ADDRESS] » та на квартиру [ADDRESS] , ІІ черга будівництва, в об`єкті: «Будівництво багатоповерхових житлових будинків з об`єктами соціально-побутового призначення на [ADDRESS] ». Відповідно до відомостей з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми виплачених доходів та утримання податків [PERSON] за період з І кварталу 2020 року по IV квартал 2022 року, останній отримав у 2020 році дохід у розмірі 354 581,27 грн, у 2021 році - 517 133,77 грн, у 2022 році - 766 931,48 грн; сума податків у 2020 році склала - 63 824,60 грн; у 2021 році - 57 084,09 грн; у 2022 році - 137 036,33 грн. Також, згідно з наданою суду копією довідки до акта огляду МСЕК серії АВ №0977972, [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІІ групу інвалідності довічно та зроблено висновок про умови та характер праці: протипоказання значні фізичні навантаження, легка праці в неповному обсязі. Позивач у позовній заяві зазначила, що неповнолітня [PERSON] , 2013 року народження, проживає з нею за межами України, проти чого не заперечував відповідач. У зв`язку з чим у суду не виникає сумнівів, щодо того, що дитина [PERSON] , [INFO] , дійсно проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Зважаючи, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, позивач просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі 20 000,00 грн. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 2, 3 статті 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно частини 1 до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина 2 статті 182 СК України). Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до підпункту 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вже було зазначено судом, неповнолітня [PERSON] , 2013 року народження, після розірвання шлюбу між сторонами у справі, залишилась проживати разом з матір`ю. Судом також було встановлено, що відповідач з моменту припинення шлюбних відносин з позивачем, не надає останній матеріальної допомоги на утримання доньки, докази протилежного у справі відсутні. Доводи відповідача щодо того, що ним надавалась така допомога доньці, зокрема, шляхом перерахування позивачу біля 50 000,00 грн за 2023 рік, суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи відповідача не підтверджені жодними належними та допустимими доказами (роздруківка з банківського рахунку відповідача, докази відправлення переказів за допомогою послуг поштових відділень тощо). Більш того, судом було встановлено, що відповідач є працездатним та за своїм станом здоров`я може забезпечити матеріальну підтримку своєї неповнолітньої доньки. Разом з цим, суд враховує матеріальне становище відповідача, а також власні пояснення відповідача, надані останнім у відзиві на позов, зокрема, що на його думку аліменти у 7 000,00 грн будуть достатніми для матеріального утримання доньки. Суд зазначає, що такі доводи відповідача не є належним обґрунтуванням заперечень щодо розміру аліментів, оскільки, вони також не підтверджені жодними доказами. Водночас, суд зазначає, що й доводи позивача щодо наявності у відповідача можливості сплачувати аліменти у розмірі 20 000,00 грн також не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а факт наявності у відповідача права власності на квартиру, земельну ділянку та будинок жодним чином не підтверджують факту наявності в останнього можливості сплачувати аліменти саме в тому розмірі, в якому просить позивач. Більш того, суд також вважає за необхідне зазначити, що встановлення інвалідності матері відповідача не свідчить про те, що останній дійсно надає їй будь-яку матеріальну допомогу, або матір перебуває на його утриманні у зв`язку з інвалідністю. Також, суд погоджується з позицією відповідача щодо того, що розмір додаткових витрат, які пов`язані з відвідуванням дитиною гуртків, повинен визначатись залежно від передбачуваних або фактично понесених таких витрат, які не мають включатись до розміру аліментів, провинні бути документально підтверджені та підлягають стягненню окремо від аліментів, в разі їх доведення. За таких обставин, з урахуванням того, що обов`язок утримувати своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, покладений не лише на одного з батьків, з яким проживає дитина, а на обох батьків, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів у 20 000,00 грн не є обґрунтованим, оскільки, водночас, й розмір аліментів, визначений відповідачем у 7 000,00 грн, не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини, а тому, з урахуванням розміру доходів, який отриманий відповідачем за 2022 рік, суд дійшов висновку, що достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини буде розмір аліментів у 10 000,00 грн. Також, слід зазначити, що у відповідності до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Наведене в сукупності свідчить про те, що у разі, коли у відповідача зміниться матеріальне становище або сімейний стан і такі зміни будуть підтверджені відповідними доказами, він не позбавлений права на звернення до суду у встановленому законом порядку з позовом про зменшення розміру аліментів. Враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на те, що відповідачем не доведено, а судом не встановлено матеріального або сімейного стану відповідача, який би не дозволяв йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , 2013 року народження, у розмірі 10 000,00 грн., суд вважає можливим частково задовольнити заявлені позивачем вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09 лютого 2023 року, тобто, з дня звернення до суду з цим позовом. Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до частин 1-3, 5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону. Згідно пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць; Згідно зі статтею 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial