Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

15 травня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову позивач зазначив, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2000 року, від якого мають дитину: [PERSON] , [INFO] . Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24 січня 2014 року шлюб між ним та відповідачем розірвано. Після розірвання шлюбу, син постійно проживає разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Він позбавлений можливості вирішувати різного роду питання, що стосуються виховання сина, але бажає забезпечити його належними умовами. Добровільної згоди із відповідачем щодо місця проживання сина ними не досягнуто. Посилаючись на те, що він забезпечує нормальні умови проживання, оздоровлення та відпочинок сина, останній виявляє бажання проживати разом з ним, позивач просив суд визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з ним. У підготовче судове засідання позивач не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності. Відповідачка в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, зазначила, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. Третя особа в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, зазначив, що заперечень проти позову не має. Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЦПК України підготовче судове засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Позивач та відповідач з 21 жовтня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 24 січня 2014 року розірвано (а.с.11). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Згідно довідки, виданої Великокринківським старостинським округом Глобинської міської ради Полтавської області №02-24.13/211 від 12.05.2023, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] з неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Як вбачається з Акту № 115 від 08.06.2023, було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що за даною адресою проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , створено повністю належні умови для розвитку та проживання неповнолітнього. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007року №11, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як встановлено судом, [PERSON] , [INFO] , на момент розгляду справи судом досяг 17 років, отже він досяг віку, з якого вправі вільно обирати собі місце проживання. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Нормами статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Глобинської міської ради про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Глобинської міської ради від 30.06.2023 № 191, комісія з питань захисту дитини при виконкомі Глобинської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком, [PERSON] , [INFO] . При визначенні місця проживання дитини необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Отже, судом встановлено, що після розірвання шлюбу син проживає за місцем проживання батька, де створені усі умови для проживання й розвитку дитини, батько дитини має можливість забезпечувати дитину для її гармонійного розвитку, цікавиться її навчанням, син надав заяву у якій зазначив, що бажає проживати разом з батьком, натомість, як встановлено судом, матір дитини не заперечує, щоб син проживав разом з батьком. За встановлених обставин, з урахуванням принципу як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд дійшов висновку про необхідність визначення її місця проживання з батьком, тому позов підлягає до задоволення. Враховуючи викладене,

Outcome: approved