Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Сучевенська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Посилається на те, що 07.07.2021 року відповідачка [PERSON] покинула дитину в пологовому будинку, не цікавиться долею дитина та не навідується до неї. Зазначає, що на даний час дитина знаходиться в Чернівецькому будинку дитини на повному державному утриманні. Вказує на те, що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, не відвідує її в дитячому будинку, не приймає участі у її житті та не бажає забрати дитину до себе. На підставі наведеного, позивач просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте представник [PERSON] направив на адресу суду заяву в якій вказав, що заявлені вимоги службою у справах дітей підтримує, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує та просить розглянути справу у відсутності їхнього представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. А тому, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважити дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з п.2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Крім того, встановлено, що дитина [PERSON] [INFO] був госпіталізований реанімаційною бригадою з пологового - гінекологічного відділення КНП «Глибоцька ЦРЛ» до ОКНП «ЧОДКЛ» у відділені патологій новонароджених дітей з діагнозом важка асфіксія у пологах. 07 липня 2021 року відповідачка [PERSON] покинула дитину у ОКНП «ЧОДКЛ» про що 12 липня 2021 року було складено акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ. Рішенням виконавчого комітету Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 46 від 22.07.2022 року та висновком органу опіки та піклування вирішено визнати доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] . Також встановлено, що з 06.08.2021 року і на даний час малолітній [PERSON] [INFO] перебуває на повному державному утриманні в Чернівецькому обласному спеціалізованому будинку дитини, відповідачка [PERSON] з моменту влаштування і протягом всього часу перебування дитини у цьому закладі не навідувала свою дитину, не цікавиться його розвитком та станом здоров`я та жодним чином не допомагала у його утриманні та вихованні. Враховуючи вищевикладене, зокрема, що відповідачка [PERSON] залишила дитину в пологовому будинку, не забрала її та не цікавиться її розвитком та станом здоров`я, суд приходить до висновку, про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються зокрема із судового збору. У разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача (ст. 141 ЦПК України). За таких обставин, враховуючи, що судом задоволено в повному обсязі позов Сучевенської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, судові витрати на сплату судового збору, у сумі 1073,60 гривень підлягають стягненню з відповідачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved