Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання спадкового договору. Посилалась на те, що 04.06.2021 року між нею та відповідачем було укладено спадковий договір, відповідно до якого вона передає після смерті відповідачу належну їй двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно вказаного договору, відповідач [PERSON] зобов`язувався викону-вати певний перелік дій, а саме: забезпечувати відчужувача, у разі погіршення стану здоров`я, ліками на підставі виданих лікарями рецептів, незалежно від їх вартості; у разі смерті відчужувача, набувач, [PERSON] , зобов`язаний здійснити комплекс заходів та обрядових дій з поховання відчужувача на одному з кладовищ мі-ста Чернівці; надати право довічного проживання у квартирі, яка є предметом цього до-говору, [PERSON] , який народився [INFO] . Позивачка вказує, що з моменту укладення спадкового договору, відповідач де-кілька разів провідав її, а з початку 2022 року взагалі перестав її відвідувати. При цьому позивачка стверджує, що вона не має можливості розірвати спадковий договір за зго-дою сторін, оскільки їй не відоме місце знаходження відповідача. Через свою хворобу, позивачка потребує постійного лікування та медикаментів, оскільки у неї проблеми із зором. 23.02.2023 року вона звернулась до свого дільничного лікаря у зв`язку з поганим самопочуттям, їй був призначений курс лікування. Разом з цим, відповідач не виходить на зв`язок і не забезпечує її необхідними медичними пре-паратами. Звертає увагу суду, що згідно пункту 7 спадкового договору, у разі невиконання «Набувачем» розпоряджень «Відчужувача», спадковий договір може бути розірвано су-дом на вимогу «Відчужувача», а також на вимогу «Набувача» у разі неможливості ви-конання ним розпоряджень «Відчужувача». У зв`язку з вищевикладеним, просила суд розірвати спадковий договір від 04.06. 2021 року, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , посвідчений при-ватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балковим М.М. а та-кож скасувати (зняти) заборону відчуження квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] , накладеної приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Бал-ковим М.М. Позивач [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилась. В попередньому засіданні пояснила, що відповідач є її рідним онуком по лінії сина. Вказала, що від-повідача вона вже не бачила близько дев`яти місяців та взагалі не знає, чи він живий. Також зазначила, що ніхто з родичів з нею на даний час не спілкується і в неї немає контактних номерів телефонів. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача, адвокат Трифаненко А.І., в судовому засіданні підтримала позицію позивачки. В останнє судове засідання не з`явилась, направила заяву, згідно якої просила розглянути справу без її та позивачки участі та задовольнити позовні ви-моги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не пові-домив, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Бал-ковий М.М., в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був по-відомлений належним чином у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явилась в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подала відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного, а також відсутністю заперечень позивача та його представника на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе у відповідності до ст. 280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відпо-відача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню част-ково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено спадковий договір, по-свідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балко-вим М.М. за реєстровим № 3714. Згідно п.1 зазначеного спадкового договору [PERSON] передає після своєї смерті у власність [PERSON] майно, що є предметом договору - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з двох кімнат, загальною площею - 39,90 кв.м., житловою площею - 24,10 кв.м.(а.с.7). У відповідності до п. 1 Договору квартира належить відчужувачу на підставі Договору купівлі-продажу від 17.10.2000 року, посвідченому державним нотаріусом Першої чернівецької державної нотаріальної контори Глуговським В.В., за реєстровим № 2-5108 (а.с.6). Пунктом 3 Договору передбачено, що набувач зобов`язується виконувати наступ-ні обов`язки: забезпечувати відчужувача, у разі погіршення стану здоров`я, ліками на підставі виданих лікарями рецептів, незалежно від їх вартості; у разі смерті відчужу-вача, набувач, [PERSON] , зобов`язаний здійснити комплекс захо-дів та обрядових дій з поховання відчужувача на одному з кладовищ міста Чернівці; на-дати право довічного проживання у квартирі, яка є предметом цього договору, [PERSON] , який народився [INFO] . Відповідно до п.7 спадкового договору, у разі невиконання «Набувачем» розпо-ряджень «Відчужувача», спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу «Від-чужувача», а також на вимогу «Набувача» у разі неможливості виконання ним розпо-ряджень «Відчужувача». У зв`язку з нотаріальним посвідченням спадкового договору від 04.06.2021 року, приватним нотаріусом накладено заборону відчуження вказаної квартири, що належить [PERSON] , до припинення чи розірвання спадкового договору, яка зареє-стрована в реєстрі за №3715 (а.с.8). Також, судом досліджені надані позивачкою підтвердження щодо систематичного проходження останньою лікування в медичних закладах (а.с.10-25). Відповідно до ст. 1302 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набу-вач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до від-криття спадщини або після її відкриття. Враховуючи зазначене, спадковий договір є двостороннім правочином, за концеп-цією якого набувач зобов`язаний вчинити певні дії за вказівкою відчужувача, взамін чого до нього переходить право власності на майно. Тому коло обов`язків набувача має визначатися вже виходячи не з одностороннього волевиявлення відчужувача, а зі спіль-ної згоди сторін, враховуючи договірний характер правовідносин. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законо-давства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішен-ням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою сто-роною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч.1, ч.2 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе від-повідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встанов-лено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї ви-ни доводить особа, яка порушила зобов`язання. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому ба-зується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та ви-никненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні пра-ва), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, мо-же відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або ро-зірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено дого-вором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на ви-могу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавля-ється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України)». У постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-75цс13 зроб-лено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відпо-відно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності по-рушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність по-рушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сто-рони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розрахо-вувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати». У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Ка-саційного цивільного суду від 15.09.2020 в справі № 209/3295/18 (провадження № 61-1089св20) вказано, що «згідно із частиною першою статті 1308 ЦК України, спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання на-бувачем його розпоряджень. Статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона знач-ною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Осо-ба, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинува-тою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного ви-конання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`я-зання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім ви-падків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учас- никами справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосеред-ньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання ним обов`язків, зазначених у спадковому договорі (в матеріалах справи від-сутні дані, що свідчать про протилежне). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради єв-ропейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зро-зумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розу-міння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним ро-зумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. З урахуванням характеру невиконання відповідачем обов`язків за вказаним спадковим договором яке є систематичним, а наявність укладеного договору позбавляє позивача, за рахунок належного їй майна, реалізувати свої права на укладення іншого спадкового договору, суд вважає за необхідне розірвати спадковий договір з підстав невиконання його умов відповідачем, який є за вказаним договором набувачем, а саме зобов`язань щодо забезпечення відчужувача ліками та виконання розпоряджень, передбачених п.7 спадкового договору. Щодо позовних вимог в частині скасування заборони відчуження квартири за ад-ресою: [ADDRESS] , яка нале-жить [PERSON] , накладеної приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Балковим М.М., суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Зако-ном, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, держав-них нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріаль-ною діяльністю (приватні нотаріуси). Порядок вчинення нотаріальних дій регламентується вказаним законом та Поряд-ком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністер-ства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташу-вання жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи бан-ку, підприємства або організації про видачу громадянину позик (кредиту) на будів-ництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. У постанові від 10.04.2019 року у справі №161/9939/17 (провадження №61-40053 св18) Верховний Суд зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що зняття заборони відчуд-ження квартири відповідно до Закону України «Про нотаріат» є виключною компе-тенцією нотаріуса, а заявлена позовна вимога є передчасною та необґрунтованою, а то-му у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відпо-відача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial