Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 703320,00 грн. основного боргу, 119468,07 грн. процентів за користування коштами, 155822,45 грн. інфляційних втрат, 17110,91 грн. трьох відсотків річних, а всього разом 995721,43 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 08 лютого 2022 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, що підтверджується розпискою від 08.02.2022 р. Згідно з розпискою, відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в сумі 703 320,00 гривень та взяв на себе зобов`язання повернути вказані кошти в повній сумі до 01 березня 2022 року. Однак станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом відповідач жодних дій, спрямованих на повернення позики позивачеві, не вчинив, строк прострочення виконання зобов`язання становить 296 календарних днів.У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання відповідач повинен сплатити проценти за користування коштами у розмірі 119468,07грн., інфляційні втрати в розмірі 155822,45 грн., та 3% річних від суми боргу в розмірі 17110,91 грн. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини та просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи своєчасно і належним чином був повідомлений. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідач не\~з`явився\~в судове\~засідання без\~поважних причин,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~був належним\~чином повідомлений,\~а тому\~суд вважає\~необхідним ухвалити\~заочне рішення,\~проти такого\~вирішення справипредставник позивача не заперечив. Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного. Відповідно до\~ч.1 ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 2\~ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 08.02.2022 між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останній отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 703320 грн. терміном до 01.03.2022, що підтверджується розпискою від 08.02.2022 року. Наявність розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Факт написання розписок не оспорювався, а тому виникнення боргового зобов`язання за договором позики є встановленим належним доказом, а саме оригіналом даної розписки. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (ч.1ст.530 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи, що відповідачем по даний час не повернуто борг за договором позики, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 703320 грн. за основним зобов`язанням. Відповідно до правового висновку, який міститься в постанові від 18.09.2013 Верховного Суду України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, надано правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10.12.2018 у справі № 319/1669/16, від 08.07.2019 у справі № 524/4946/16, від 12.09.2019 у справі № 604/1038/16, у справі №723/304/16-ц від 23.10.2019, у справі № 464/3790/16-ц від 16.01.2019. Згідно ч. 1 ст.\~1049, ч. 1 ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~ст. 629 ЦК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог\~ст. 625 ч. 2 ЦК України, на яких позивач ґрунтує свої позовні вимоги, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, задовольняючи\~\~позов, суд виходить із того, що боржник не може бути звільнений від передбаченої частиною другою\~статті 625 ЦК України\~відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, тому сума - 3% річних від простроченої суми також підлягає до стягнення. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, долучено позивачем до позовної заяви та дослідженого в судовому засіданні. З огляду на те, що відповідачем не надано ні позивачу, ні суду відомостей іншого розрахунку заборгованості, розрахунок позивача не спростований, відомості про відсутність заборгованості не надані, а тому суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості є законними та обґрунтованими, та позов підлягає до задоволення в повному обсязі. У відповідності до положень\~ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 9958 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved