Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - орган опіки та піклування в особі Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Із 2011 року дитина проживає разом із позивачкою. Рішенням виконавчого комітету Дебальцівської міської ради № 137 від 21 травня 2014 року [PERSON] призначено опікуном сина відповідача [PERSON] , оскільки його батько [PERSON] перебував у місцях позбавлення волі. Після звільнення із виправної установи відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, не цікавиться його життям та навчанням, не відвідує у школі, не спілкується із дитиною, не телефонує йому, не вітає його із днем народження та не підтримує його матеріально. Вказані обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виховання сина та свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Тому [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття сина. Ухвалою судді від 21 листопада 2022 року прийнято позову заяву [PERSON] до розгляду, відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 22 березня 2023 року зобов`язано Ізяславську міську раду Шепетівського району Хмельницької області як орган опіки та піклування відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України надати суду письмовий висновок щодо розв`язання даного спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не подав. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Дацишина М. В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до змісту ч. 7 ст. 128, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із повідомлення Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 347/09.01-11 від 18 листопада 2022 року, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] за вказаною адресою судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 29 червня 2023 року на 14 год. 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомив. Тому, у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що останній повідомлений належним чином. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області Кулик Ю. В. позов підтримала. У відповідності до положень ст.ст. 280-281 ЦПК України суд постановив ухвалу про розгляд справи на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний і моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом об`єктивно встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції Донецької області 07 травня 2009 року. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 13 вересня 2022 року. З акту обстеження умов проживання дитини [PERSON] від 14 жовтня 2022 року встановлено, що [PERSON] проживає разом із позивачкою [PERSON] у [ADDRESS] , де йому створені усі необхідні умови для фізичного та морального розвитку. Згідно з характеристикою на [PERSON] , виданою Ізяславським ліцеєм № 5 імені О. П. Онищука Ізяславської міської ради, батько дитини жодного разу не був у освітньому закладі та не виходив на зв`язок із класним керівником. Як вбачається із рішення виконавчого комітету Дебальцівської міської ради від 21 травня 2014 року № 136, надано малолітньому [PERSON] статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Рішенням виконавчого комітету Дебальцівської міської ради від 21 травня 2014 року № 137 призначено [PERSON] опікуном над малолітнім [PERSON] , оскільки батько дитини перебував у місцях позбавлення волі відповідно до вироку Дебальцівського міського суду від 14 жовтня 2013 року в справі № 224/777/13-к. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 29 червня 2022 року, при реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до висновку органу опіки та піклування в особі Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ізяславської міської ради Шепетівського району Хмельницької області від 17 травня 2023 року за № 100, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . У судовому засіданні було допитано в якості свідка неповнолітнього [PERSON] . Останній суду пояснив, що батько не цікавиться його життям, не надає жодної матеріальної допомоги, не вітає його із днем народження, не купує необхідних речей, не турбується про нього, не відвідує у школі. Всі умови для проживання та розвитку йому створює [PERSON] , з якою йому комфортно. Тому він вважає, що [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав. Згідно з ст. 2 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенції) держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Статтею 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 4 статті 155 СК України визначено, що ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та про поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 з наступними змінами, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Судом встановлено, відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина [PERSON] , не цікавиться його навчанням, підготовкою до самостійного життя, не відвідує його, не надає жодної матеріальної допомоги. При цьому сам відповідач до суду не з`явився, відзив на позов не подав. Також [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказів того, що він несвідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками та доказів вчинення йому перешкод у належному їх здійсненні на забезпечення інтересів дитини, що є його процесуальним обов`язком як учасника даної справи. Отже, з урахуванням того, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина, суд дійшов висновку про необхідність застосування у справі вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та задоволення позову [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] . Суд приходить до такого висновку з урахуванням того, що між інтересами дітей та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина, що стало підставою для звернення піклувальника до суду за захистом порушених прав дитини, не з`явився у судові засідання та не довів наявності у нього будь-якого інтересу до нього, суд вважає, що застосування у справі такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав забезпечить справедливу рівновагу між інтересами дитини та батька, і такий висновок відповідає вимогам статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Оскільки судом ухвалюється рішення про позбавлення відповідача батьківських прав, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог про стягнення із нього аліментів. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд вважає за необхідне визначити аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Відтак, позов [PERSON] підлягає до задоволення у повному обсязі. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Отже, позивачка відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивачка у силу вимог Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення аліментів, з відповідача по справі на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. Крім того, з відповідача на користь позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 992 грн 40 коп за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved