Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогою про визначення місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, втрату почуття любові. Фактичні шлюбні відносини між ними припинилися у листопаді 2022 року. У провадженні Ленінського районного суду міста Запоріжжя перебуває цивільна справа № 334/2433/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. З часу припинення фактичних шлюбних відносин малолітні діти сторін проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Діти мають окрему кімнату, яка обладнана усім необхідним для їх розвитку і виховання. Відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своєю матір`ю. Жодних перешкод у вихованні дітей та у спілкуванні з ними позивач відповідачці не створює. Попри наведені обставини, згоди щодо визначення місця проживання дітей позивач і відповідач досягти не можуть. Відповідач 29.06.2023 року подала заяву про визнання позову. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі Ухвалою суду від 25.04.2023 року відкрито загальне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 18.05.2023 року, яке в подальшому двічі відкладалось на 08.06.2023 року та 29.06.2023 року. Ухвалою суду від 29.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті. ІІІ. Фактичні обставини встановлені судом 17.02.2022 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.02.2022 року. У сторін є двоє спільних доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Наразі сторони припинили шлюбні відносини. [PERSON] є співзасновником і директором ТОВ «Запорізька шляхова машинна станція № 1», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має офіційний стабільний дохід. З часу припинення шлюбних відносин малолітні діти сторін проживають разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Діти мають окрему кімнату, яка обладнана усім необхідним для їх розвитку і виховання. [PERSON] офіційно працевлаштована, проживає фактично за [ADDRESS] . ІV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Приписами статті 7 СК України унормовано, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» (заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року; пункт 29). Вищий спеціалізований суд України у своїй постанові від 28 травня 2016р. у справі № 759/6044/15-ц зробив висновок, що місце проживання дитини встановлене судом може бути лише одне, а періодичне проживання дитини то з матір`ю, то з батьком не передбачене законодавством Ураховуючи вказаний висновок суду та аналізуючи відповідні положення СК України, суд дійшов висновку, що законодавець, унормовуючи питання проживання дітей у родинах де батьки розлучились, виходив із того, що оскільки діти потребують постійної уваги та догляду, то вони мають на постійній основі проживати з одним із батьків (місце проживання дітей), натомість права іншого з батьків гарантують та реалізуються шляхом встановлення порядку побачення із дітьми. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд встановив, що на даний час діти фактично проживають із батьком, а мати періодично бачиться та спілкується з ним у різний спосіб проводячи спільно час, а тому,

Outcome: approved