Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Заступник керівника Ніжинської окружної прокуратури в інтересах держави звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить припинити відповідачці-громадянці Російської Федерації право власності на: 1/ земельну ділянку площею 0,8433га з кадастровим номером 7420888800:04:001:0045 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Хорошеозерської сільської ради Ніжинського (колишнього Борзнянського) району, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.11.2020р за №39020398, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області; 2/ земельну ділянку площею 0,743га з кадастровим номером 7420888800:04:000:2116 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Хорошеозерської сільської ради Ніжинського (колишнього Борзнянського) району, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.11.2020р за №39019944, шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що громадянка РФ [PERSON] за рішенням суду від 04.08.2020р успадкувала за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] належне їй право на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» на території Хорошеозерської сільської ради Борзнянського району, яка в процесі децентралізації влади приєднана до Крутівської сільської ради Ніжинського району. В подальшому, на виконання даного судового рішення та на підставі рішення Хорошеозерської сільської ради від 08.10.2020р із успадкованого земельного паю [PERSON] виділено виділено в натурі вищезазначені земельні ділянки загальною площею 1,5863га (рілля - 0,8433га, пасовища - 0,743га) для ведення товарного виробництва, зареєструвавши право власності на які 03.11.2020р, відповідачка згідно договору оренди від 01.01.2021р передала їх в оренду строком на 10 років ТОВ «Добробут Агро-плюс», проте всупереч вимог земельного законодавства (ст.22, ч.4 ст.81, ч.1 ст.145 ЗК України) протягом року й до цього часу не відчужила. Недотримання відповідачкою вказаних правових норм порушує майнові інтереси держави, пов`язані з протиправним користуванням іноземним громадянином землями даної категорії. Підставою представництва прокурора зазначає те, що ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області, будучи органом, уповноваженим на виконання функцій держави у спірних правовідносинах, не вжило заходів щодо належного контролю за порядком використання та реалізації прав на землю, самостійно не зверталось і не планує звертатись до суду з відповідним позовом. Прокурор у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити з вищевказаних підстав. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Позивач ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи засобами електронного зв`язку (ч.6 ст.128 ЦПК України), що підтверджується довідкою про доставку судових документів на офіційну адресу електронної пошти, але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалось, повноважного представника не направило, надало електронну заяву від 17.07.2023р., в якій підтримує поданий прокурором позов і просить його задовольнити, розглянути справу без їх участі. Відповідачка, зважаючи на її громадянство Російської Федерації та місце проживання на території даної держави-агресора, з якою Україною зупинено дію Мінської конвенції та Протоколу до неї, належним чином та своєчасно повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України від 20.06.2023р., але своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не надала. Третя особа ТОВ «Добробут Агро-плюс» було належним чином та своєчасно повідомлене про дату, час і місце розгляду справи за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (повернення судової кореспонденції з довідкою АТ «Укрпошта» ф.20 із зазначенням причини повернення «адресат відсутній» згідно з ч.7, 8 ст.128, ст.130 ЦПК України вважається належним сповіщенням особи), але своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористалось, повноважного представника не направило, пояснень щодо позову та заяв по суті справи не подало. Тому, зі згоди прокурора (як особи, що представляє позивача) суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Вирішуючи питання щодо підстав для звернення прокурора до суду в інтересах держави з даним позовом, суд зважує на наступне. Приписи ст.131-1 Конституції України, ст.56 ЦПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру» наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1/якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2/у разі відсутності такого органу. Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області у відповідності до положень ст.145 ЗК України, Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», «Положення про Головне управління Держгеокадастру в області» здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, наділене правом на подання такого роду позовів, на запит прокурора від 22.02.2023р. в листі від 24.02.2023р. зазначає про неподання позову у зв`язку з відсутністю коштів на оплату судових витрат та не заперечує проти звернення з позовом органів прокуратури, станом на 16.05.2023р. (день надходження даного позову прокурора до суду) самостійно не реалізувало це своє процесуальне право, то у відповідності до положень ст.23 Закону України «Про прокуратуру», ст.56 ЦПК України маються всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка проживала й була зареєстрована в [ADDRESS] , згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧН №0244797 належало право на земельну частку (пай) розміром 3,5 умовних кадастрових гектари із земель колективної власності колишнього КСП «Нива» на території Хорошеозерської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області (після децентралізації влади - Хорошеозерський старостинський округ Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області). [PERSON] померла [INFO] й спадкоємцем її майна, зокрема і права на вказану земельну частку (пай), як спадкоємець за заповітом (ст.534 ЦК УРСР), стала її дочка - [PERSON] , за якою рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 04 серпня 2020 року, що набрало законної сили 04 вересня 2020 року, в порядку спадкування було визнано право на зазначену земельну частку (пай) (справа №730/493/20). Дане судове рішення при вирішенні цієї справи в силу вимог ч.5 ст.82 ЦПК України має преюдиційний характер й викладені обставини не підлягають доказуванню. На підставі вказаного судового акту рішенням №782-45/УІІ від 08 жовтня 2020 року 45-ої сесії 7-го скликання Хорошеозерської сільської ради надано дозвіл [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на земельну частку (пай) із земель колишньої колективної власності КСП «Нива» загальною площею 1,5863га, в тому числі: рілля - 0,8433га (кадастровий номер 7420888800:04:001:0045), пасовища - 0,743га (кадастровий номер 7420888800:04:000:2116), для товарного сільськогосподарського виробництва; відповідно до виготовленої технічної документації із землеустрою оформити право власності на дане нерухоме майно. В подальшому, 03 листопада 2020 року у відповідності до вказаних рішень суду та органу місцевого самоврядування державним реєстратором Височанської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області Заєвською В.П. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про реєстрацію за [PERSON] права власності на зазначені земельні ділянки: площею 0,8433га з кадастровим номером 7420888800:04:001:0045, площею 0,743га з кадастровим номером 7420888800:04:000:2116. Водночас, [PERSON] є громадянкою Російської Федерації згідно паспорта іноземця [NUMBER] , виданого 02.02.2002р ОВС Північно-Західного муніципального округу м. Владикавказ, з реєстрацією місця проживання в [ADDRESS] . Відтак, [PERSON] в порядку спадкування 03 листопада 2020 року набула у власність вищеокреслені земельні ділянки сільськогосподарського призначення й протягом року, тобто до 03 листопада 2021 року, повинна була їх відчужити, однак цей свій обов`язок не виконала; натомість за договором оренди земельної ділянки №б/н від 01 січня 2021 року передала їх в користування строком на 10 років ТОВ «Добробут Агро-плюс», про що 15 лютого 2021 року внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно й що свідчить про відсутність у відповідачки наміру на виконання імперативно визначеного законом обов`язку по відчуженню іноземцем земельних ділянок сільськогосподарського призначення. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Тому, оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна (ч.1 ст.181 ЦК України), знаходяться на території України, то на них поширюється дія права України. Приписами ст.378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. За змістом ст.13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Аналогічне положення передбачено щодо таких стратегічно важливих об`єктів, як надра, атмосферне повітря, води та ін. Відповідно до ст.14 Конституції України, ст.373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками (ст.374 ЦК України). Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст.22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Згідно з ч.4 ст.81 ЗК України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Дана норма також кореспондується з ч.1 ст.145 ЗК України, відповідно до якої, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. Разом з тим, невиконання іноземними особами та особами без громадянства вказаного обов`язку у відповідності до п.«в» ч.1 ст.143, ч.2 ст.145 ЗК України є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку й така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Натомість, норма п.15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, якою встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч.4 ст.81 ЗК України є імперативними. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземною громадянкою [PERSON] до 03 листопада 2021 року й по даний час успадкованих земельних ділянок сільськогосподарського призначення, право власності відповідачки на них підлягає припиненню шляхом конфіскації цих земельних ділянок за рішенням суду. Водночас, визначаючись із позовними вимогами, суд вважає, що конфіскація спірних земельних ділянок без компенсації відповідачу їх вартості було б порушенням його права власності в частині забезпечення принципу «справедливої рівноваги», а саме: між законною метою, що передбачається для досягнення цілі, та засобами, які використовуються При цьому, суд відзначає, що хоча положення ч.4 ст.145 ЦК України в діючій редакції (згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення» №552-ІХ від 31.03.2020р. набрала чинності з 01 липня 2021 року) й визначають конфіскацію земельної ділянки як її оплатне вилучення (ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику), однак юридична термінологія «конфіскація майна» означає саме безоплатне примусове вилучення у власність держави майна, що підтверджується й змістом ст.354 ЦК України. Водночас, якість закону та правова визначеність є складовими елементами принципу верховенства права, який задекларовано в ст.8 Конституції України. Такий висновок суду корелюється з вимогами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», роз`ясненнями, викладеними в п.15 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 № 24-754/0/4-13 та відповідає ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора є обгрунтованим і підлягає задоволенню у вищеокреслений спосіб. Оскільки відкоригований судом спосіб захисту за даним позовом фактично не впливає на повноту задоволення вимог прокурора, то згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Чернігівської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений нею при подачі позовної заяви судовий збір в сумі 5368,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved