Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів в якому просить суд: стягнути з [PERSON] на користь неповнолітнього [PERSON] , [INFO] грошову компенсацію вартості 2/6 частки квартири [ADDRESS] у сумі 340 096 грн. В обгрунтування позову позивач вказує, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 2/6 частки, [PERSON] - 2/6 частки, [PERSON] - 1/6 частка, [PERSON] - 1/6 частка. Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] , проживаючи в квартирі разом з дітьми не пускає її та її сина, який є співвласником спірної квартири до вказаної квартири, вчиняє сварки, скандали, погрожує застосуванням фізичного насильства. Пропозицію продати житло та провести поділ грошей між власниками відповідач відхиляє. Позивач вказує, що можливості переобладнання частки нерухомості в окреме, благоустроєне приміщення не вбачається, так як квартира вбудована в багатоквартирний будинок. Враховуючи вищевикладене, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись. Представник служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради та виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання повідомлявся, надав заяву в якій просить розглядати справу за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджено свідоцтво про народження серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] народився [INFO] , в графі батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Судом досліджено свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] уклала 29 жовтня 2011 року шлюб з [PERSON] у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Судом досліджено свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 17 травня 2017 року згідно якого квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частці за кожним. Судом досліджено довідку № 361 від 13.02.2018 року згідно якої за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 2007 р.н.(син), [PERSON] , 1988 р.н. (брат), [PERSON] , 1977 р.н. (сестра), [PERSON] , 1998 р.н. (племінниця), [PERSON] , 2007 р.н. (племінник). Судом досліджено свідоцтво про смерть серії [NUMBER] згідно якого [PERSON] помер [INFO] . Судом досліджено лист КП «ММБТІ» № 2/398 від 09.02.2021 року згідно якого вбачається, що квартира [ADDRESS] має наступні показники: житлових кімнат - 3, житлова площа - 42,7 кв.м., загальна площа - 68,4 кв.м. Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09.04.2021 року згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Судом досліджено свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 квітня 2021 року згідно якого [PERSON] отримав у спадщину після смерті [PERSON] 1/6 частку у праві спільної часткової власності на квартиру [ADDRESS] . Судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.04.2021 року згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.04.2021 року. Судом досліджено висновок судового експерта № 125-062 від 04.11.2021 року з якого вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 1 020 289 грн., ринкова вартість 2/6 частин вказаної квартири становить - 340 096 грн. Судом досліджено висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23.11.2022 року згідно якого орган опіки та піклування вважає за доцільне витребуваим позивачем [PERSON] грошової компенсації за власність дитини [PERSON] в кв. [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Частиною 1 статті 356 Цивільного кодексу України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 357 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Положеннями ч. 3 ст. 357 Цивільного кодексу України передбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Тлумачення частини третьої статті 358 ЦК України свідчить, що право співвласника на компенсацію може виникати як в разі повної неможливості задоволення вимог співвласника на одержання у користування частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (наприклад, частка співвласника в спільній частковій власності є незначною і надання йому її у володіння та користування неможливо), так і в тому випадку, якщо співвласнику надається у володіння і користування частина майна, яка є меншою за його частку в праві спільної часткової власності. Випадки, коли співвласник майна у порядку поділу спільного, часткового майна бажає отримати за належну йому частку в спільному майні, шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно, врегульовані статтею 364 ЦК України. Висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14 та від 13 січня 2016 року та у справі № 6-2925цс15. Так, у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року в справі № 6-4цс14 зроблено висновок, що при вирішенні справи слід було враховувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід було ретельно вивчити обставини справи з метою з`ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. У постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року в справі № 6-2925цс15 зроблено висновок, що з врахуванням закріплених в пункті 6 статті 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар. Такі правові висновки Верховного Суду України щодо застосування інституту виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності, підтримано Касаційним Цивільним Судом у складі Верховного Суду - зокрема, у постановах від 19 червня 2019 року у справі № 752/10312/14-ц (провадження № 61-19505св18), від 03 березня 2020 року у справі № 748/2803/16-ц (провадження № 61-41895св18), від 29 березня 2021 року у справі № 759/2791/17 (провадження № 61-15848св20), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від них. Так, судом встановлено, що [PERSON] (особа в інтересах якої заявлено позов) є власником 1/3 частки спірної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Під час розгляду справи позивач не надав доказів того, що підтверджують факт того, що відповідач має фінансову можливість сплатити грошову компенсацію в розмірі 340 096 грн. Тому задоволення позову в даному випадку призведе до порушення статті 1 Першого Протоколу до Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, оскільки доказів того, що відповідач спроможна сплатити позивачу грошову компенсацію за її частку в квартирі не надано, а у випадку відсутності у неї коштів може призвести до примусового виконання рішення суду шляхом продажу квартири і, відповідно, позбавлення відповідача єдиного житла та права власності на дане житло. Крім того відповідач не давала згоди викупити у позивача його частку у праві власності, а примушувати її до цього є також порушенням її прав, оскільки законодавством не передбачено можливості набуття права власності у примусовому порядку, виплата компенсації частки позивача може становити для відповідача надмірний тягар. За такого, сул приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed