Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] , стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 від його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, з 16 червня 2006 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] . Сімейне життя не склалося і 21 лютого 2014 року шлюб між ними був розірваний, а 05 березня 2014 року вона вступила в шлюб з [PERSON] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з нею, відповідач не цікавиться життям своїх дітей, їх інтересами, станом здоров`я, не бере жодної участі у вихованні, матеріально не утримує, не виявляє бажання бачитися і спілкуватися з дітьми, хоча в цьому йому ніхто не чинить перешкод. Батьком для дітей став її чоловік [PERSON] , який виховує і утримує дітей з 2014 року. Позивачка вважає, що вищевказане свідчить про ухилення відповідача від батьківських обов`язків і є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дітей. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 березня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 червня 2023 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, у разі неявки в судове засідання відповідача, просила суд ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України,та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Представник Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, рішення просить ухвалити на розсуд суду. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 21 лютого 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 21.02.2014 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції у Харківській області. Під час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 27.05.2022 року Харківським відділом ДРАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), та свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 27.05.2022 року Харківським відділом ДРАЦС у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відповідно). 05 березня 2014 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований у виконавчому комітеті Роганської селищної ради Харківського району Харківської області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 05.03.2014 року виконавчим комітетом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області). Як вбачається з довідки №06-03-20-72 від 30.01.2023 року [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2023 року вищевказана квартира належить позивачці на праві власності. Місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] також підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання №264, №265 від 07.08.2017 року, виданими виконкомом Роганської селищної ради Харківського району Харківської області. Відповідно до відомостей з КНП «Міська дитяча полікліника №15» Харківської міської ради від 03.02.2023 року №38/1/0/554-23 за інформацією лікаря-педіатра [PERSON] , медичної сестри [PERSON] та відповідно до записів в історіях розвитку дітей - догляд за дітьми здійснює мати [PERSON] , яка приводить доньку та сина на прийом до лікарів підприємства. Мати виконує рекомендації лікаря по догляду за дітьми, діти щеплені за віком. Згідно з характеристиками на учнів Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Харківської міської ради Харківської області [PERSON] та [PERSON] вихованням дітей займається мати, приділяє належну увагу, бере активну участь у вихованні, батько шкільним життям не цікавиться, батьківські збори не відвідує. Відповідно до Висновку Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради за вих..№01-42/71 від 31.03.2023 року, виходячи з інтересів дітей вони вважають за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із вказаного висновку [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків, вихованням дітей не займається, фізичним, духовним та моральним розвитком не цікавиться, матеріально дітям не допомагає, що відповідно до ч.2 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). У відповідності до ст. 165 Сімейного Кодексу України " Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина…" та п. 18 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позивач [PERSON] в обґрунтування своїх позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх дітей посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по їх вихованню. В пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з ч.5,6 ст. 19 СК України, Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з Висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Положенням ч. 1 ст. з Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Доводи позивача, про те, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, життям дітей не цікавиться, турботи про їх виховання та розвиток не проявляє, не спілкується з ними, відповідачем не спростовані. Існування обставин, які перешкоджають участі відповідача у матеріальному утриманні та вихованні дітей, у спілкуванні з ними, судом не встановлено. З урахуванням цих обставин та встановлених фактів, суд погоджується з висновком Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Роганської селищної ради Харківського району Харківської області про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] . Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про навмисне та злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своїх дітей, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно дітей належної турботи та уваги, не приймає участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про стан їх здоров`я та розвитку, не спілкується з ним, хоча зобов`язаний це робити. Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов`язками по відношенню до його дітей: неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітньої [PERSON] , [INFO] , суд прийшов до висновку, що відповідач систематично, свідомо, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, а тому позбавлення батьківських прав відповідача є доцільним. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ч. 3 ст. ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач визначила спосіб стягнення аліментів з відповідача шляхом стягнення їх у частці від доходу батька дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Частинами 1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідачем не надано суду доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків та інших осіб, а також будь-яких доказів щодо стану його здоров`я. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів відповідачем також не надано. Враховуючи всі вищевикладені обставини, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача і визначити розмір аліментів на утримання дітей, який підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 07.02.2023 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання до суду позову з вимогами про позбавлення відповідача батьківських правв розмірі 1073,60 гривень і на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved