Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У березні 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позову вказав, що 11 жовтня 2014 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . На теперішній час сімейні відносини припинили за різності характерів, втрати взаєморозуміння, почуття любові і поваги один до одного, подружні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Відповідачка як мати не проживає із сім`єю та дитиною. Враховуючи викладене, просить шлюб з відповідачкою розірвати, визначити місце проживання доньки разом з батьком та визначити порядок виконання рішення, яке є підставою, після набрання ним законної сили, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб про його розірвання органом державної реєстрації актів цивільного стану. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (вх. №2563/23-вх 03.05.2023). Відповідачка також подала суду письмову заяву, в якій просила справу також слухати в її відсутність, позовні вимоги визнала повністю. У своїх письмових поясненнях від 24 травня 2023 року зазначила, що на теперішній час між позивачем та нею втрачені будь-які стосунки. Вважає, що донька має проживати з батьком, оскільки вона не має житла, можливості забезпечувати дитину, належно виховувати (вх. №2287/23-вх 21.04.2023, вх. №2980/23-вх 24.05.2023). Представник третьої особи Шалар Л.Д. подала заяву про слухання справи у її відсутність, у вирішенні вимог поклалася на розсуд суду (вх. №3800/23-вх 04.07.2023). Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, при дослідженні яких суд виходить з такого. Так, згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Дослідивши таким чином обставини, які зазначені в позовної заяви, заявах сторін по суті справи, враховуючи, що відповідач не заперечував проти цих обставин, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, тому вони є такими, що не підлягають доказуванню, та вважає встановленими наступні фактичні обставини. Так, 11 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб (актовий запис №125); свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (а.с.12). Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 13 лютого 2018 року на підставі актового запису №246 (а.с.13). Шлюбні відносини між подружжям припинені за відсутності взаєморозуміння, внаслідок чого втрачено почуття любові і поваги один до одного. Спільне господарство не ведеться. Сім`я розпалася остаточно та існує формально. Спорів про поділ майна між сторонами на час розгляду справи не існує. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю та наполягали на розірванні шлюбу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114, абз.2 ч.3 ст.115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Ураховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідачка позов визнала, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим, суд приходить до висновку, що вимога позивача про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України відповідачка має право надалі іменуватися шлюбним прізвищем " [PERSON] ". Щодо вимог позивача про визначення місця проживання дитини з батьком, суд прийшов до наступного. Після припинення подружніх стосунків відповідачка проживає окремо від сім`ї. З акту умов обстеження за місцем проживання матері дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено, що до складу її сім`ї входить батько [PERSON] . Умови проживання добрі. Санітарно-гігієнічний стан відповідає вимогам. У наявності електропостачання, водопостачання, пічне опалення. Для дитини є окрема кімната. Матір за домовленістю з батьком вирішили, що дитина буде проживати з батьком. Матір не має постійного заробітку, а тому неспроможна утримувати дитину. Як вбачається з характеристики, наданої вихователем Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) "Колосок" Сербіновою О.А. , [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , відвідує садок з 31 травня 2023 року, у побуті забезпечена всім необхідним. Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічний стан помешкання відповідає вимогам. В наявності електропостачання, водопостачання, електроопалення та пічне опалення. У дитини є окрема кімната, спальне місце, шафа для одягу, іграшки. Речі відповідають віку та сезону. Сім`я має склад сім`ї: [PERSON] - дідусь; [PERSON] - бабуся; [PERSON] - онука; [PERSON] - син. На момент обстеження мати [PERSON] була відсутня за місцем проживання, оскільки працює у м. Одесі. Зі слів дідуся, [PERSON] проживає разом з батьком за місцем його реєстрації за домовленістю з дружиною. Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Татарбунарської міської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, затвердженого рішенням від 28 червня 2023 року №149, захищаючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Татарбунарської міської ради вважає, що підстави для визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком відсутні, у зв`язку з домовленістю та відсутністю предмета спору між батьками. Крім того, про відсутність такого спору суд повідомила відповідачка у своїй заяві та поясненнях. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Виходячи з положень ч.1 ст.161 СК України тільки у випадку якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Аналіз зазначеної норми вказує на те, що втручання суду у вирішення питання щодо місця проживання дитини має відбуватись у крайніх випадках, за наявності спору між батьками, задля сторонньої оцінки обставин, що визначені ч.2 ст.161 СК України. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. А отже враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що оскільки дитина фактично проживає з батько за домовленістю між батьками щодо місця проживання дитини, відсутні обставини того, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір, суд не вбачає підстав для судового втручання в сімейні правовідносини сторін, а саме для вирішення питання з кім з батьків має проживати дитина, оскільки це питання фактично вирішено батьками самостійно, що є їх правом відповідно до закону, тому позов про визначення місця проживання неповнолітньої дитини задоволенню не підлягає. Згідно з ч.3 ст.7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачка позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала до початку розгляду справи по суті. За такого, з відповідачки на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 536, 80 грн, з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у розмірі 536, 80 грн. На підставі статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини судові витрати не розподіляються.

Outcome: approved