Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Почивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що між позивачкою та [PERSON] 22.04.2020 року був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка надала кошти відповідачу у розмірі 1 250 доларів США та 200 Євро, терміном повернення до 27.04.2020 року. Відповідач умови договору не виконав, кошти у встановлений договором строк не повернув. З урахуванням викладеного просить суд, стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики від 22.04.2020 станом на 01.11.2022 року у розмірі 1 250 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.11.2022 складає 45 710,75 грн., 200 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.11.2022 складає 7 247,54 грн., 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 3 992,86 грн., інфляційні втрати у розмірі 20 446,23 грн., та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 24.11.2022 в зазначеній справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. У наданий ухвалою про відкриття строк відзив на позов до суду не надходив, у зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.04.2020 року був укладений договір позики, відповідно до якого позивачка надала кошти у борг відповідачу у розмірі 1 250 доларів США та 200 Євро, терміном повернення до 27.04.2020 року (а.с. 5). З моменту укладання договору до дня звернення до суду відповідачем кошти не повернуто. Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. В зв`язку з вищезазначеним, позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованість за договором позики від 22.04.2020 станом на 01.11.2022 року у розмірі 1 250 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.11.2022 складає 45 710,75 грн., 200 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 01.11.2022 складає 7 247,54 грн підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що три проценти річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення, а тому при обрахунку трьох процентів річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі N 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). В даному випадку, зобов`язання виражається у іноземній валюті, тому суд вважає правильним стягнути з відповідача 3 % річних за користування грошовими коштами станом на 01.11.2022 року у розмірі 3 992,86 грн. (а.с. 4). За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У зв`язку з вищезазначеним позовна вимога про стягнення інфляційних втрат задоволенню не підлягає. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial