Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат\~ на дитину, в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 22656,19 грн. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що на підставі рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] повинен сплачувати аліменти на користь своєї доньки [PERSON] 2017 р.н. в розмірі % частини від заробітку до її повноліття. Оскільки донька часто хворіє то вона вимушена звертатися до лікарів за медичною допомогою. Під час лікування вона багато коштів витрачає на здачу аналізів та придбання ліків. Коштів на придбання ліків в неї не вистачає оскільки вона ні е не працює так як знаходиться на обліку в центрі зайнятості. В наслідок чого вона постійно позичає гроші у знайомих та звертається за матеріальною допомогою до своїх батьків. Аліменти відповідач виплачує нерегулярно та в невеликої кількості. В середньому розмір аліментів складає приблизно 900 грн. Тому вважає, що крім призначених судом аліментів відповідач повинен приймати участь у додаткових витратах на лікування доньки. Матеріальний стан відповідача дозволяє нести додаткові витрати оскільки він працює стоматологом. На даний час витрати на лікування дитини складають 22656,19 грн, але відповідач добровільно не бажає відшкодовувати додаткові витрати на дитину тому вона вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. У своїй відповіді на позовну заяву, відповідач [PERSON] позовну заяву не визнав, просив відмовити у її задоволенні у повному обсязі, зазначив, що позивачка, на обґрунтування своїх вимог про стягнення понесених додаткових витрат на дитину, надала до суду докази у вигляді численних чеків, квитанцій, листів-замовлень медичних послуг, проїзних квитків тощо. Однак, жоден із них не є належним доказом по даній справі з наступних підстав. Так, до позовної заяви додані листи-замовлення на медичні послуги (обстеження) у ТОВ «Сінево Схід» на загальну суму 585 гривень, у ТОВ «Діагностика плюс» на суму 3 635 грн та у КНП «Міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр рідкісних (орфанних) захворювань» на суму 2 555 гривень, але направлень відповідних лікарів на такі обстеження не додано, тобто позивачем не доведена необхідність даних обстежень. Крім того, рахунки про оплату за вищевказані послуги не містять необхідних даних, з яких суд може дійти висновку про здійснення оплати саме позивачем. З квитанції № 5854 від 10.09.2021 року про сплату за послугу КНП «Міжобласний спеціалізований медико-генетичний центр рідкісних (орфанних) захворювань» на суму 2 555 гривень, взагалі, вбачається платник [PERSON] . Жоден із чеків, квитанцій, в тому числі про придбання медичних препаратів, доданих до позову, не містить ідентифікації (прізвище, ім`я, ім`я по батькові), покупця. Також, відсутні рецепти лікарів на придбання препаратів для відновлення стану здоров`я саме для доньки. Серед доказів доданих до позовної заяви є квитанція без номера від 06.07.2021 року на суму 300 грн., про оплату за консультацію лікаря невролога, яка також не містить інформації про замовника послуги, окрім того до останньої не додано доказів роботи лікаря, станом на день надання послуги, у вигляді витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Крім того, позивачка на підтвердження своїх позовних вимог надала до суду численні чеки та квитанції, (які також не містять ідентифікації - прізвище, ім`я, ім`я по батькові покупця) про придбання речей побуту (нагальних потреб), але вони не можуть бути прийняти як доказ понесених додаткових витрат на дитину, оскільки такі витрати не можуть вважатися додатковими в розумінні ст. 185 СК України, так як не викликані особливими обставинами. Отже, вищенаведені документи, які позивачка використовує в якості доказів, є лише припущеннями, а не належними доказами по даній справі. Як пояснюють приписи ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Необхідно зауважити, що виходячи з принципу рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого Сімейним кодексом України, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. В даному випадку, [PERSON] бажає отримати всю суму додаткових витрат на дитину тільки із батька. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про стягнення з нього на її користь додаткових витрат на дитину є необґрунтованим та, відповідно, задоволенню не підлягають. У своїй відповіді на відзив позивач [PERSON] зазначила, що під час придбання ліків в аптеці не вимагається надання паспорту та анкетних даних покупця, тому надані нею чеки на підтвердження витрат на придбання ліків є належними доказами. Вважає, що доводи викладені у її позовній заяві є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про підтримання позовної заяви та розгляд справи у її відсутність. Представник позивача адвокат Велегура М.І. в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити, з під став викладених у позові. Відповідач [PERSON] , та його представники [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні позовну заяву не визнали, просили відмовити у її задоволенні у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Під час здійснення судового розгляду були встановлені наступні фактичні обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Судовим наказом Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 жовтня 2019 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) боржника, до досягнення дитиною повноліття. Як зазначено позивачем та не заперечується відповідачем, сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю. Малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , відповідно до встановлених діагнозів має затримку психоречового розвитку, що підтверджується копіями картками амбулаторії загальної практики-сімейної медицини №2, епікризом №4172/382 від 09.07.2020 КП «Криворізька міська клінічна лікарня №8» КМР, випискою з Міжобласного спеціалізованого медико-генетичного центру рідкісних (орфанних) захворювань №795/20 від 20.10.2020 Відповідно до лікарських рекомендацій [PERSON] , [INFO] , рекомендовано нагляд невролога, заняття з логопедом, консультація психолога, масаж, квч терапія, а також призначено дієтотерапію та медикаментозне лікування дитини. Також встановлено, що позивач [PERSON] з 08.06.2021 зареєстрована як безробітня в Криворізькому міському центрі зайнятості. Відповідно до наданих квитанцій та фіскальних чеків всього сума додаткових витрат на утримання дитини складає: 22656,19 грн. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача та його представників, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Так, в судовому засіданні було встановлено, що всього сума додаткових витрат на утримання дитини складає: 22656,19 грн, які позивач просить стягнути із відповідача в повному обсязі, оскільки вона має статус безробітної особи. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) Відповідно до ч.2 ст. 185 Сімейного кодексу України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд враховує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова від 13.09.2017 у справі № 6-1489цс17). Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до роз`яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За роз`ясненнями, які містяться в п. 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. З матеріалів справи вбачається, що сума в розмірі 201,01 грн, відповідно до квитанції від 09.10.2020, а також сума в розмірі 2555,00 грн від 10.09.2020 сплачена [PERSON] , тому суд вважає, що зазначені витрати не можуть бути віднесені до додаткових витрат понесених позивачем [PERSON] . Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial