Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] , треті особи: [PERSON] , [INFO] , Орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та піклування та збільшення розміру аліментів, згідно якої просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , встановити опіку над малолітнім [PERSON] , та піклування над неповнолітньою [PERSON] і призначити опікунів та піклувальників [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року у справі № 495/5760/20, та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 618 грн. (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень) 00 коп. починаючи з дати набрання законної сили судового рішення і до досягнення [PERSON] повноліття, збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року у справі № 495/5760/20, та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 618 грн. (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень) 00 коп. починаючи з дати набрання законної сили судового рішення і до досягнення [PERSON] повноліття, стягнути з [PERSON] , [INFO] , судові витрати на користь [PERSON] , [INFO] . Позивач мотивує свої позовні вимоги тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо фізичного, духовного та морального розвитку своїх дітей, зокрема не забезпечує здобуття дітьми повної загальної середньої освіти, належного медичного догляду та лікування дітей, реєстрацію місця проживання дітей та отримання ними облікових карток платників податків, не сплачує аліменти на їх утримання, не проявляє до дітей материнської любові та необхідної уваги, а також зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, чим може нашкодити здоров`ю та моральному вихованню дітей. У зв`язку з цим Позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , встановити опіку над малолітнім [PERSON] та піклування над неповнолітньою [PERSON] і призначити опікунів та піклувальників [PERSON] та [PERSON] , збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року у справі № 495/5760/20, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 618 грн. (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень) 00 коп. починаючи з дати набрання законної сили судового рішення і до досягнення [PERSON] повноліття, збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року у справі № 495/5760/20, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2 618 грн. (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень) 00 коп. починаючи з дати набрання законної сили судового рішення і до досягнення [PERSON] повноліття. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 14 червня 2022 року було відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами в загальному позовному порядку. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року було призначено підготовче судове засідання на 10 год. 30 хв. «12» липня 2022 року. У підготовче судове засідання, призначене на 10 год. 30 хв. 12 липня 2022 року сторони та інші учасники не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Заяви та клопотання про розгляд справи за їх відсутності від сторін та третіх осіб на адресу суду не надходили. Протокольною ухвалою суду було перенесено підготовче судове засідання на 12 год. 50 хв. на «12» січня 2023 року. В підготовче судове засідання сторони та інші учасники не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Від представника Позивача до суду надійшла заява про закриття підготовчого провадження у справі. 11.01.2023 року від представника третьої особи [PERSON] було отримано заяву про розгляд справи за відсутності третьої особи та її представника. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 січня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год. 30 хв. «22» лютого 2023 року. 17.03.2023 року представником Позивача було надіслано на адресу суду клопотання про виклик у судове засідання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , для з`ясування думки останньої шляхом опитування у судовому засіданні щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неї та встановлення над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , піклування та призначення піклувальників [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та забезпечення участі неповнолітньої доньки в судовому засіданні у режимі відеоконференції із використанням програмного забезпечення «EasyCon». Протокольною ухвалою Приморського районного суду м. Одеси було задоволено клопотання представника Позивача про виклик у судове засідання та участь в режимі відеоконференції за допомогою застосунку «EasyCon» неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , для з`ясування думки останньої шляхом опитування у судовому засіданні щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неї та встановлення над неповнолітньою донькою піклування і призначення піклувальників [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 20.03.2023 року від представника Позивача було отримано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року було задоволено заяву представника Позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» та вирішено провести судове засідання у справі, призначене на 29 березня 2023 року о 14 год. 00 хв. за участі Позивача в режимі відеоконференції за допомогою додатку «EasyCon». 20.03.2023 року судом було отримано заяву від представника третьої особи Свириди Ірини Вікторівни про участь третьої особи [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 березня 2023 року було задоволено заяву представника третьої особи Свириди Ірини Вікторівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» та вирішено провести судове засідання по справі, призначене на 29 березня 2023 року о 14 год. 00 хв. за участі третьої особи [PERSON] в режимі відеоконференції за допомогою застосунку «EasyCon». Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2023 року було призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14 год. 30 хв. на «12» липня 2023 року. У судове засідання, призначене на 12 липня 2023 року, з`явився представник Позивача та представник третьої особи Органу опіки та піклування - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. В режимі відеоконференції за попередньо задоволеними клопотаннями в судовому засіданні брали участь Позивач, третя особа [PERSON] та неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні були заслухані пояснення Позивача, що наполягав на необхідності задоволення позову, та третьої особи [PERSON] , що підтримувала позов в повному обсязі. В процесі розгляду справи за допомогою засобів відеоконференцзв`язку було опитано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , яка заявила про можливість позбавлення батьківських прав щодо неї [PERSON] , та встановлення над нею піклування і призначення піклувальників [PERSON] та [PERSON] . Представником третьої особи Органу опіки та піклування - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради не було надано письмовий висновок до суду щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її дітей та встановлення над ними опіки та піклування і призначення опікунів та піклувальників [PERSON] та [PERSON] , проте у судовому засіданні від 12 липня 2023 року було підтримано позов в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та дату судового засідання була повідомлена належним чином, причина неявки суду не відома. Станом на 12.07.2023 року від Відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд у зв`язку з ненаданням Відповідачкою відзиву на позов ухвалив слухати справу в порядку заочного розгляду згідно зі ст.ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Представник Позивача та представник третьої особи Органу опіки та піклування - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради проти заочного розгляду справи судом не заперечували. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що Позивач є громадянином України та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Свідоцтва про народження (повторне) від 02.09.2020 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міської ради народних депутатів Одеської області, Позивач ( [INFO] ) є сином [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] . За допомогою Свідоцтва про народження від 12.11.2014 року та від 24.06.2020 було встановлено родинний зв`язок між померлим [PERSON] (батько) та малолітнім [PERSON] і неповнолітньою [PERSON] . Також, згідно зазначеного Свідоцтва матір`ю малолітнього [PERSON] і неповнолітнього [PERSON] є відповідач [PERSON] . Тобто, судом встановлено, що Позивач є неповнорідним братом малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно зі Свідоцтвом про смерть від 08.07.2020 року серії [NUMBER] помер батько Позивача - [PERSON] , [INFO] , який на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . 07.07.2020 року третьою особою [PERSON] було здійснено поховання [PERSON] , [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про поховання. [PERSON] є племінницею померлого [PERSON] , [INFO] . До моменту своєї смерті [PERSON] проживав разом із дітьми за адресою: [ADDRESS] , піклувався про них та утримував їх. Після смерті батька [INFO] діти залишились проживати у вищевказаному будинку, що знаходиться у гарному стані відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 02 листопада 2020 року. Після смерті [PERSON] Відповідачка переїхала до дітей у будинок за адресою: [ADDRESS] . Проте Відповідачка не виконувала свої батьківські обов`язки належним чином, ухилялась від догляду за дітьми та зловживала спиртними напоями. Позивачем було подано позов до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про відібрання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] від [PERSON] без позбавлення батьківських прав останньої та стягнення з Відповідачки аліментів на користь Позивача. Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 08.09.2020 року у справі № 495/5760/20 було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі, а саме: 1) про відібрання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, 2) про передання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] їх старшому брату - [PERSON] , 3) про стягнення з [PERSON] щомісячно аліментів на утримання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] до досягнення ними повноліття в розмірі 1 300 грн. 00 коп. (одна тисяча триста гривень 00 коп.), але не нижче 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дітей, починаючи з дня подання позовної заяви. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2020 року у справі № 495/5760/20 жодною зі сторін не було оскаржено в апеляційному порядку, а тому набуло законної сили. Після відібрання дітей від [PERSON] та стягнення з останньої аліментів на користь Позивача на утримання малолітнього [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] , ставлення Відповідачки до дітей не змінилось та остання взагалі зникла з постійного місця проживання дітей за адресою: [ADDRESS] . За допомогою відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС в Одеській області, що надійшла до суду 10.06.2022 року, було встановлено місцезнаходження Відповідачки за наступною адресою: [ADDRESS] . До початку воєнної агресії РФ проти України Позивач винаймав квартиру за адресою: [ADDRESS] . та проживав разом з дітьми у вказаній квартирі. Робота Позивача була пов`язана з відрядженнями за кордон. Коли він перебував у відрядженнях, про дітей піклувалася Третя особа [PERSON] , його двоюрідна сестра, з якою діти добре знайомі і вважають її членом своєї родини. На момент початку повномасштабної воєнної агресії РФ проти України, станом на 24.02.2022 року Позивач перебував у відрядженні за кордоном. У зв`язку з цим він, рятуючи життя та здоров`я дітей, організував їх виїзд за кордон разом з Третьою особою [PERSON] , і на даний момент вони проживають в м. Прага, Чеська Республіка, що підтверджено звітами про перетин державного кордону та візами, що були видані дітям 04.06.2022 року. Відповідно до заяви третьої особи [PERSON] від 04.06.2022 року, над малолітнім [PERSON] протягом всього терміну його перебування на території Чеської республіки встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON] , [INFO] . Таким чином, малолітній [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня [PERSON] , [INFO] , на даний момент перебувають на території Чеської республіки та знаходяться під доглядом племінниці свого померлого батька - [PERSON] , [INFO] та Позивача. Щодо невиконання Відповідачкою свого батьківського обов`язку щодо забезпечення отримання дітьми належного рівня освіти, суд зазначає наступне. З наданої Білгород-Дністровським комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) № 7 «Гномик» характеристики [PERSON] , [INFO] , вбачається, що батько дитини - [PERSON] приводив малолітнього [PERSON] до дитячого садка та забирав його звідти, відвідував батьківські збори, що проводились у ньому та сплачував витрати на харчування. Відповідачка не відвідувала садок та не займалась питаннями, що пов`язані із навчально-виховним процесом дитини. Під час розгляду судової справи № 495/5760/20 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було встановлено, Позивач влаштував малолітнього [PERSON] до приватного дитячого садка в м. Одесі «Happy time», що підтверджено Договором про надання послуг з організації виховання та навчання дитини дошкільного віку від 26.08.2020 року, та оплатив навчання у ньому. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Процесуальне судочинство визначає основне правило преюдиції: обставини, встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, не потребують доказування при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини. Правило про преюдицію встановлено не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому актів, що вступив у законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення) не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження та оцінку. Усі ці дії вже здійснювались у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії. Європейським судом з прав людини у рішенні від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Бумареску проти Румунії» було зазначено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. З урахуванням правової позиції Європейського суду з прав людини та висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.08.2017 року у справі № 6-490цс17, від 26.11.2019 року у справі № 922/643/19, від 10.12.2019 року у справі № 910/6356/19, від 15.10.2019 року у справі № 813/8801/14, від 19.12.2019 року у справі № 520/11429/17, від 19.12.2019 року у справі № 916/1041/17, від 26.11.2019 року у справі № 902/201/19, від 15.10.2019 року у справі № 908/1090/18, від 17.12.2019 року у справі № 641/1793/17, від 11.12.2019 року у справі № 320/4938/17, суд дійшов висновку про те, що обставини, які були встановлені Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області при розгляді справи № 495/5760/20 не потребують доказування з боку Позивача. З Договору № 93 про надання освітніх послуг від 26.07.2021 року встановлено, що малолітній [PERSON] на момент початку збройної агресії проти України навчався в ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЖНАРОДНА ШКОЛА «МЕТРОПОЛІТАН» в м. Одесі. Даний Договір було укладено із навчальним закладом Позивачем та оплата за навчання також здійснювалась ним. Згідно з характеристикою малолітнього [PERSON] , що була надана ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЖНАРОДНА ШКОЛА «МЕТРОПОЛІТАН», питаннями щодо виховання та навчання дитини займається Позивач, а також [PERSON] . Мати малолітнього [PERSON] не цікавиться дитиною та до школи жодного разу не з`являлась. Випадків прояву будь-якого роду насильства з боку Позивача по відношенню до малолітнього [PERSON] , що з ним проживає, адміністрацією навчального закладу зафіксовано не було. Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій неповнолітня [PERSON] отримувала освіту в міжнародній школі «Stuc Academy» та займалась вивченням англійської мови у ТОВ «СТАДІ ЕКЕДЕМІ ОНЛАЙН». Оплата навчання неповнолітньої [PERSON] здійснювалась виключно Позивачем. Судом встановлено, що на момент початку бойових дій на території України неповнолітня [PERSON] навчалась в приватному закладі фахової передвищої освіти «Політико-правовий коледж «АЛСКО» на 1-му курсі денної форми навчання спеціальності 081 «Право» галузі знань 08 «Право» з 01.01.2021 року, що підтверджено Договором про надання освітніх послуг № 20-21 від 01.09.2021 року та квитанціями про їх оплату. З характеристики неповнолітньої [PERSON] № 09 від 30.01.2022 року вбачається, що освітньо-виховними питання щодо неї займається Позивач та [PERSON] . Відповідачка не бере участі у вихованні та забезпеченні неповнолітній [PERSON] належної освіти. Випадків прояву насильства у будь-якій формі з боку Позивача по відношенню до неповнолітньої сестри адміністрацією навчального закладу зафіксовано не було. Позивачем також було подане клопотання про приєднання до матеріалів справи від 17.11.2022 року перекладених з чеської на українську мову документів про навчання дітей у м. Прага, Чеська Республіка, оплату за навчання (у тому числі, мовні курси) та харчування. З огляду на наявні у матеріалах справи докази суд вважає доведеною ту обставину, що освітньо-виховними питаннями малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , займається Позивач та третя особа [PERSON] . Відповідачка не бере участі у забезпеченні своїх дітей належним рівнем освіти. Щодо невиконання Відповідачкою своїх батьківських обов`язків та випадків скоєння нею адміністративних правопорушень суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до рапорту, складеного 22.07.2020 року старшим лейтенантом поліції Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Анастасією Шелестян, в зазначений день третя особа [PERSON] звернулась до правоохоронних органів у зв`язку з тим, що Відповідачка перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не надає необхідного догляду та уваги своєму п`ятирічному сину [PERSON] , який зник з будинку та перебуває на вулиці сам без супроводу матері. Малолітнього сина [PERSON] було знайдено старшим лейтенантом поліції Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області на вул. Толбухіна недалеко від будинку матері, яка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, зачинилась всередині будинку та відмовлялась виходити з нього. [PERSON] було передано [PERSON] . Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2020 року у справі № 495/4644/20 Відповідачку було визнано винною у здійсненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 184 КУпАП - Ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. Встановлено, що Відповідачку було піддано адміністративному покаранню у вигляді попередження. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.09.2020 року у справі № 495/5259/20 Відповідачку також було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Зі змісту постанови вбачається, що Відповідачкою було визнано свою вину у скоєнні адміністративного правопорушення. Оскільки факти неодноразового притягнення до адміністративної відповідальності Відповідачки вже були предметом розгляду судової справи № 495/5760/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відібрання дітей та стягнення аліментів та встановлені в рішенні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року, вони не потребують доказування з боку Позивача та мають для суду обов`язкову юридичну силу при розгляді даної справи. Із характеристики на Відповідачку від 01.10.2020 року, що була складена Білгород-Дністровським відділом поліції ГУНП в Одеській області, встановлено, що Відповідачка характеризується посередньо та була помічена у зловживанні алкогольними напоями. Таким чином, суд вважає доведеною ту обставину, що Відповідачка не виконує належним чином своїх батьківських обов`язків, про що свідчать неодноразові постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у адміністративних справах про вчинення нею адміністративних правопорушень, пов`язаних із невиконанням батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей. З приводу тверджень Позивача про відсутність належного медичного догляду та лікування дітей суд зазначає наступне. В період з 14.08.2020 року до 14.08.2021 року Позивач є полісодержателем та платником за медичними договорами № МП0007893 та № МП0007894 щодо застрахованих фізичних осіб: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наявними в матеріалах справи довідками, що були видані Позивачу. Судом встановлено, що згідно з наданих до суду медичних довідок у дітей наявні проблеми зі здоров`ям та їм рекомендовано санаторно-курортне лікування. Відповідно до Договору про надання медичних послуг № EG03785від 12.02.2021 року, укладеного Позивачем, пацієнтами є малолітній [PERSON] та неповнолітня [PERSON] . З висновку органу опіки та піклування від 26.02.2021 року вбачається, що Позивач звертався до органу опіки та піклування з проханням надати згоду на проведення психіатричного огляду або надання психіатричної допомоги малолітньому [PERSON] , [INFO] . Відповідно до підписаних декларацій від 30.11.2021 року та 02.12.2021 року про вибір лікаря, що надає первинну медичну допомогу, пацієнтами зазначено малолітнього [PERSON] та неповнолітню [PERSON] , а законним представником дітей вказано [PERSON] . Отже, суд вважає обґрунтованими твердження Позивача про відсутність забезпечення належного медичного догляду та лікування дітей з боку Відповідачки. З Договору оренди жилого приміщення від 14.09.2020 року судом встановлено, що Позивачем було орендовано 3-х кімнатну квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , в якій Позивач проживав разом із братом та сестрою до моменту їх виїзду за кордон у зв`язку з бойовими діями на території України. Суд звернув увагу на те, що лише 04.03.2021 року місце проживання дітей було зареєстровано за наступною адресою: [ADDRESS] , що підтверджено довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою Управлінням з питань надання адміністративних послуг Білгород-Дністровської міської ради. До цього моменту малолітній [PERSON] , [INFO] , та неповнолітня [PERSON] , [INFO] , не мали зареєстрованого місця проживання. З огляду на вищезазначене, враховуючи характер поведінки Відповідачки та її ставлення до дітей та власних батьківських обов`язків, суд приходить до висновку, що Позивачем було доведено невиконання Відповідачкою передбачених законодавством батьківських обов`язків щодо належного виховання дітей та забезпечення їх належного фізичного, духовного та морального розвитку, у зв`язку з чим Відповідачка має бути позбавлена батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Щодо необхідності встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , і піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та встановлення опікунів та піклувальників [PERSON] та [PERSON] суд зазначає наступне. З довідки про доходи [PERSON] за останні 12 місяців вбачається, що Позивач кожного місяця отримує дивіденди від «Берклі Тревел лтд» на мінімальну суму 5000 британських фунтів. Також він займає посаду директора з заробітною платою 719 британських фунтів в місяць. Його загальний дохід за період з січня 2021 року по грудень 2021 року становить 74 928,00 британських фунтів. З висновку про стан здоров`я Позивача № 3279 від 09.12.2021 року, складеного за формою згідно з додатком 5 судом встановлено, що Позивач здоровий та протипоказань для встановлення опіки та піклування не має. Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду, у Позивача не було виявлено ознак наркологічних захворювань. У Позивача не виявлено психічних розладів, що підтверджено медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів. Згідно з довідками КНП «Одеський обласний центр соціально значущих хвороб» та КНП «Білгород-Дністровська міська багатопрофільна лікарня» Білгород-Дністровської міської ради, Позивач на обліку з приводу активної форми туберкульозу не перебуває та не знаходиться на обліку у психіатра й нарколога. З акту обстеження умов проживання дітей разом із Позивачем за адресою: [ADDRESS] від 02.11.2020 року, складеного під час розгляду справи № 495/5760/20 Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, судом встановлено, що [PERSON] , Позивач та діти жили разом у добрих умовах. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2021 рік, обсяг доходу за звітний (податковий) період третьої особи [PERSON] становить 540 000 грн. (п`ятсот сорок тисяч гривень) 00 коп. [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно з сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду, у [PERSON] ознак наркологічних захворювань не виявлено. Відповідно до медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів та довідки про психічне здоров`я, жодних проблем та розладів у [PERSON] не виявлено. Судом встановлено, що за місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, не порушує громадський порядок та перебуває у приязних відносинах із сусідами. Згідно з довідкою про відсутність судимості, [PERSON] не має не знятої або не погашеної в передбаченому законом порядку судимості та загалом судимість у [PERSON] відсутня. З огляду на наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку щодо можливості встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , і піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та встановлення опікунами та піклувальниками [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з об`єктивною можливістю останніх забезпечити гідні умови проживання та належне виховання дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно із ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Пунктами 2-5 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачені підстави для позбавлення батьківських прав, які згідно положень ч.1 ст.170 можуть слугувати підставами для відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Зокрема, це ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною, хронічний алкоголізм або наркоманія батьків а також випадки, коли батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика у справах щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною, підстав для порушення питання про відступлення від цієї практики немає. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов`язку по вихованню дитини завжди є актом свідомої винної поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити. Як встановлено судом, Відповідачка не піклуються про здоров`я, моральний, фізичний, духовний розвиток дітей, необхідних умов проживання та виховання дітей не створила, а навпаки погіршила створені належні умови для виховання, які здійснював їх покійний батько. Батьківські обов`язки виконує неналежним чином, а саме діти були не забезпечені належними умовами та доглядом, тобто відповідачка ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків.. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому було встановлено порушення Україною статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція). Вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Статтею 27 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Найбільше змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Так, згідно із п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як у державній, так і в приватній сфері. Розкриваючи зміст цього принципу і підходи до його реалізації, Комітет ООН з прав дитини у своїх зауваженнях загального порядку № 14 (2013) [4] про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи: «Найкраще забезпечення інтересів дитини» це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку: по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права. Комітет вважає, що доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини, є такі елементи: погляди дитини, індивідуальність дитини, збереження сімейного оточення і підтриманні відносин, піклування, захист і безпека дитини; вразливе положення, право дитини на здоров`я, право дитини на освіту. Цей підхід використовує ЄСПЛ у своїх рішеннях по аналогічних справах( рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України). Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06). У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, § 57, § 58). Основним елементом сімейного життя є спілкування батьків з дитиною. У даному випадку наявність такого елементу судом не встановлено. Відповідачка тривалий час не підтримує зв`язок зі своїми дітьми, що підтвердила неповнолітня [PERSON] під час опитування у судовому засіданні від 12 липня 2023 року, за участю представника органу опіки та піклування, та встановлено матеріалами справи . Таким чином матеріалами справи та в ході судового розгляду встановлено, що Відповідачка - мати дітей ухиляється від виконання батьківських обов`язків, веде аморальний та асоціальний спосіб життя, бажання встати на шлях виправлення не має. В свою чергу, Позивач - брат дітей має належні житлово-побутові умови для забезпечення дітей усім необхідним для їх розвитку, має стабільний дохід, має можливість утримувати дітей матеріально, позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, створює належні умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання та виховання дітей, які на теперішній час вже проживають разом з ним, у зв`язку з чим проживання дітей з Позивачем відповідатиме інтересам дітей, сприятиме належним умовам їх проживання, гармонійному розвитку та вихованню, належному матеріальному забезпеченню. Під час розгляду справи судом не було отримано належного висновку органу опіки та піклування відповідно до вимог ст. 19 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що Позивач звернувся до органу опіки і піклування з заявою від 22.11.2022 року № 1227?С стосовно підготовки проекту висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та можливості призначення Позивача та Третьої особи [PERSON] опікуном/піклувальником. Листом від 21.12.2022 року № 07/11154 Служба у справах дітей Одеської міської ради повідомила, що у зв`язку з тим, що Позивач з дітьми у зв`язку з воєнним станом знаходиться за межами України, а саме в м. Прага, Чеська Республіка, Служба у справах дітей Одеської міської ради не має можливості підготувати проект висновку щодо вказаних вище питань. Також було повідомлено, що у разі повернення Позивача з дітьми на територію України Службою у справах дітей Одеської міської ради буде підготовлений відповідний проект висновку. До суду Позивачем було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи від 17.11.2022 року (дата відправлення - 22.11.2022 року), разом з яким надано підтверджуючі документи про те, що за кордоном діти забезпечені житлом, медичним страхуванням, їх навчання оплачено. У судовому засіданні від 12 липня 2023 року Позивач та Третя особа [PERSON] пояснили, що на цей час прагнуть налагодити життя дітей за кордоном в м. Прага, Чеська Республіка. Оскільки війна в Україні досі триває, Позивач та Третя особа [PERSON] вважають, що дітям повертатися до України небезпечно, а тому висновок органу опіки і піклування підготувати не буде можливості. У судовому засіданні від 12 липня 2023 року відповідно до діючого законодавства була допитана неповнолітня дитина - [PERSON] , яка пояснила, що вона наразі проживає з братом [PERSON] та тіткою [PERSON] та малолітнім братом [PERSON] у м. Прага, Чеська Республіка. Зазначила, що у неї та малолітнього брата [PERSON] є усе необхідне, вони живуть у гарних умовах, Чехія їм подобається, вони вчаться та хотіли б далі залишатись у Чехії. Неповнолітня [PERSON] пояснила, що дітям на сьогодні забезпечені належні житлово-побутові умови, діти відвідують навчальні та дошкільні заклади. Питаннями утримання, виховання, забезпечення дітей усім необхідним для їх фізичного, духовного і соціального розвитку переймається тільки їх брат - [PERSON] та третя особа [PERSON] . Діти почувають себе у безпеці разом із братом та племінницею свого померлого батька, з матір`ю не бажають підтримувати зв`язок. З матір`ю зв`язку немає з осені 2020 року, вона не дзвонила, не питала, що діти роблять під час повномасштабного вторгнення, не цікавилась, як вони. Неповнолітня [PERSON] впевнено відповідала на питання суду, при допиті був присутній представник Органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради. Неповнолітня [PERSON] просила суд позов задовольнити у повному обсязі, підтвердила, що суть спору та позовні вимоги вона добре розуміє. Представник Органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити, пояснив, що висновок органу опіки та піклування не може бути наданий, оскільки для його складання необхідно отримати документи від Служби у справах дітей Одеської міської ради, які останні не можуть скласти у зв`язку з постійним перебуванням дітей за кордоном. Національні органи опіки та піклування не мають можливості дослідити умови проживання дитини поза межами країни, а правового механізму залучення для цього органу опіки та піклування іншої країни (зокрема, Чеської Республіки) наразі на законодавчому рівні не існує. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доцільність позбавлення Відповідачки батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , і неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , [INFO] , і піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , та встановлення опікунів та піклувальників [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Одночасно суд роз`яснює положення ст. 169 Сімейного кодексу України, згідно якого Відповідачка не позбавлена можливості у поновленні її батьківських прав. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання. У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті. Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року у справі № 495/5760/20 з [PERSON] , були встановлені аліменти, що підлягають стягненню щомісячно з дня подання позовної заяви, на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 300 грн. 00 коп. (одна тисяча гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», з 01.07.2021 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 2 013 грн. (50 % = 1006,5 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 510 грн. (50 % = 1 255 грн.). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність збільшення розміру аліментів, який було встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.09.2021 року у справі № 495/5760/20, та стягнення щомісячно з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2618 грн. (дві тисячі шістсот вісімнадцять гривень) 00 коп. починаючи з дати набрання законної сили судового рішення і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , за участі третіх осіб [PERSON] та органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та піклування та збільшення розміру аліментів, у зв`язку з чим такий позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, ч. 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення проти розподілу витрат або з власної ініціативи,

Outcome: approved