Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

10.08.2020 року [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Озерянської Ж.М. від 24.09.2020 року було відкрите загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Перший український міжнародний банк» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2022 року було задоволено самовідвід головуючого судді Озерянської Ж.М. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу справа надійшла в провадження судді Журавель Т.С. Ухвалою від 14.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання у справі. В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 11.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником всіх прав та зобов?язань якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №5748869, відповідно до якого позивачу надано кредит у розмірі - 49000,00 USD (Сорок дев?ять тисяч доларів США) та договір іпотеки №5749990, згідно з яким [PERSON] передав в заставу Банку в забезпечення виконання зобов?язань нерухоме майно: будинок [ADDRESS] . У зв?язку з втратою роботи, зміною курсу долара та війною, позивач не зміг сплачувати кредит у повному обсязі. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27.01.2015 року позов банку задоволено у повному обсязі, у зв`язку з чим на підставі виконавчих листів були відкриті виконавчі провадження: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судовим збором. В рамках цих виконавчих проваджень було накладено арешти на все майно позивача. 26.04.2018 року за виконавчими провадженнями винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу - ПАТ «ПУМБ» з підстав відсутності майна на яке можливо звернути стягнення. Позивач зазначає, що 11.10.2018 року перебуваючи вдома, за адресою: [ADDRESS] до його будинку вдерлися невідомі люди, зірвали всі замки на будинку, встановили сигналізацію та вигнали його на цокольний поверх, що є непридатним для життя, разом з сином, [PERSON] . Як з?ясувалося потім, при захваті його будинку були присутні: охоронна фірма «Холдінг», поліція Дніпропетровського району Дніпропетровської області та колектори ПАТ «ПУМБ». 15.08.2019 року позивач прийшов до свого будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , проте його побили та вигнали з власного помешкання працівники патрульної поліції та колектори. Вищевказані події вплинули на фізичний та психологічний стан здоров`я позивача, у зв`язку з чим просить суд стягнути моральну шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) грн. Крім того, відповідачем була спричинена матеріальна шкода у розмірі 464550 грн. 17.05.2021 року представником відповідача було подано відзив, в якому вказано, що доводи викладені у позовній заяві є необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне. АТ «ПУМБ» набув у власність житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з невиконанням [PERSON] кредитних зобов`язань за кредитним договором №5748869 від 11.10.2007 року. Банк звертає увагу на те, що кредитний договір та договір іпотеки до теперішнього часу є дійсними, правові підстави реєстрації права власності передбачені умовами договору та нормами чинного законодавства України. При цьому, позивачем було проігноровано вимогу банка добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти його звільненню. Крім того, немає жодних доказів того, що позивач намагався укласти договір оренди з банком або інших доказів, які підтверджували б факт того, що позивач вживає всіх заходів щодо пошуку житла, проте йому це не вдається. Також АТ «ПУМБ» звертає увагу на те, що з боку банка було подано до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву про виселення та зняття з реєстраційного обліку позивача (справа №175/3459/20), проте провадження по даній справі зупинено до розгляду справи про виключення з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності запису про реєстрацію права власності та вселення в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська. 24.09.2021 року позивачем було подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що на момент вчинення державним реєстратором реєстрації права власності на спірний будинок - 13.09.2018 року, в реєстрі були внесені два арешти за виконавчими провадженнями [NUMBER] та [NUMBER], у зв`язку з чим державний реєстратор був зобов`язаний відмовити АТ «ПУМБ» у проведенні державної реєстрації права власності на спірний будинок. Крім того, під час вчинення державної реєстрації не надано доказів направлення вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, жодних письмових вимог на адресу позивача не надходило. 25.04.2023 року через канцелярію суду позивач подав уточнену позовну заяву, в якій збільшив розмір матеріальної шкоди до 835560,74 грн, обґрунтовуючи тим, що відповідач незаконно позбавив його права власності на будинок, незаконно виселив без зняття з реєстрації, встановивши на будинок сигналізацію, в результаті чого позивач не мав можливості повернутися до свого будинку та був змушений проживати на вулиці. Також вказав, що представники банку та охоронці ТОВ «Охоронно-Консалтингова компанія «Борисфен» побили його, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи. Крім того, у будинку проживали охоронці, які не сплачували комунальні послуги, у зв`язку з чим була відімкнена електроенергія, яку позивач відновлював за власний рахунок на загальну суму 4500 грн, були пошкоджені особисті речі на суму 63560 грн та завдано шкоду майну, яке знаходилося у будинку на суму 95050,74 грн. Також позивач зазначив, що він за спеціальністю є майстром по дереву та виготовляв меблі з різних видів дерева. Проте після захоплення його будинку, знаряддя праці, за допомогою яких позивач виготовляв меблі, були викинуті на подвір`я, де зазнали корозії та пошкодилися, внаслідок чого стали непридатними для подальшого використання (збитків завдано на суму 300000 грн). У зв`язку з позбавленням доступу до технічних інструментів та знарядь праці, позивач був позбавлений можливості працювати, в результаті чого ним було упущено можливий заробіток у розмірі 50000 грн. Крім того, позивач стверджує, що оскільки в його будинку проживали з 11.10.2018 року по 01.04.2020 рік, має бути стягнена оплата за проживання та користування будинком, що складає, на його думку, 307900 грн. Щодо моральної шкоди зазначив, що через неправомірні дії відповідача, позивач зазнав душевних страждань, викликаних стресами та нервовими зривами внаслідок незаконного захоплення будинком, що призвело до погіршення стану здоров`я. 10.05.2023 року представником відповідача було подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому щодо права власності зазначено, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.03.2022 року скасовано рішення державного реєстратора Чернецького М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на будинок за адресою: [ADDRESS] . Постановою Дніпровського апеляційного суду від 14.12.2022 року рішення залишено без змін. Проте 18.04.2023 року ухвалою Верховного Суду прийнято касаційну скаргу АТ «ПУМБ» до провадження, у зв`язку з чим прийняття рішення у даній справі є передчасним. Щодо виселення представник відповідача вказала, що матеріали справи не містять жодних доказів щодо виселення позивача з будинку, зокрема, показання свідків, звернення позивача до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном. Факти звернення позивача до правоохоронних органів не підтверджують втрату позивачем права користування нерухомим майном. 24.05.2023 року позивач надав відповідь на відзив на уточнену позовну заяву, де зазначив, що доводи представника відповідача щодо передчасності розгляду даної справи спростовуються тим, що постанова Дніпровського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, у зв`язку з чим, дії банку щодо позбавлення позивача права власності на будинок є неправомірними. Також на підтвердження того, що позивача незаконно позбавили можливості користуватися своїм будинком, надано договір, укладений Банком з охоронною компанією, відповідно до якого весь будинок ставили на сигналізацію. Ухвалою від 10.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив задовольнити у повному обсязі. Також зазначив, що всі понесені збитки та погіршення стану здоров`я в результаті незаконного позбавлення права власності підтверджуються доказами, наявними в матеріалах справи. При цьому вказав, що суму матеріальної та моральної шкоду визначив на власний розсуд. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала доводи, зазначені у відзивах та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на норми діючого законодавства та обставини, які викладені у відзивах. Також зазначила, що з боку відповідача жодного насильства по відношенню до позивача не здійснювалося, а їх дії були цілком правомірними. Що стосується тверджень позивача про вкрадене майно та завдані матеріальні збитки вказала, що відсутні будь-які належні та допустимі докази які саме речі зникли та були зіпсовані і чи були вони взагалі у цьому будинку. Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши докази, судом встановлено наступне. Згідно копії кредитного договору №5748869 від 11.10.2007 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до якого позивачу надано кредит у розмірі - 49000,00 USD (Сорок дев?ять тисяч доларів США). Відповідно до п. 1.4. вищевказаного договору, кредит надається строком до 11.10.2022 року. Протягом цього строку позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами у розмірах, в порядку та в строки, визначені цим договором. Згідно п. 2.1.1. в забезпечення виконання зобов`язання, укладено іпотечний договір наступного нерухомого майна: будинок, реєстраційний номер: 18009113: загальна площа: 143. кв. м. житлова площа: 54.0 кв. м. Відповідно до Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.08.2007р. №15477121. виданого Дніпропетровським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації". Предмет іпотеки складається з: А-будинок, к-колодязь, з.я-зливна яма. 1- 5-огорожа., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії договору іпотеки №5749990 від 11.10.2007 року, [PERSON] передав в заставу Банку в забезпечення виконання зобов?язань нерухоме майно: будинок, реєстраційний номер 18009113, загальною площею - 143,20 кв. м., житлова - 54 кв. м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.09.2018 року зареєстровано право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за Публічним Акціонерним Товариством «Перший Український Міжнародний Банк» на підставі вимоги, виданої 05.09.2016 року, іпотечний договір №5749990, зареєстровано в реєстрі за №3041. Відповідно до повідомлення ПАТ «Перший Український міжнародний банк» від 02.10.2018 року, [PERSON] був повідомлений про те, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, Банк реалізував своє право про звернення стягнення на предмет іпотеки і прийняв у власність будинок, який знаходить за адресою: [ADDRESS] та про те, що іпотекодавець зобов`язаний добровільно звільнити предмет іпотеки та максимально сприяти звільненню предмету іпотеки всіма іншими особами з дня отримання даного листа. ПАТ «Перший Український міжнародний банк» просить негайно забезпечити звільнення будинку, в тому числі від особистих речей. Вищевказане повідомлення було направлено [PERSON] 03.10.2018 року за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується печаткою АТ «Укрпошта» на описі вкладення до цінного листа. Згідно відповіді начальника ГУНП в Дніпропетровській області на звернення від 15.10.2019 року №661/ЄО15672/298, під час розгляду матеріалів встановлено, що будинок належить на праві власності ПАТ «ПУМБ» та знаходиться під охороною. Охоронець [PERSON] пояснив, що [PERSON] прибув за адресою: [ADDRESS] з вимогою відчинити будинок, після відмови викликав співробітників поліції. За результатами перевірки встановлено, що між заявником та ПАТ «ПУМБ» склалися цивільно-правові відносини, розгляд яких регулюється ЦПК та є компетенцією суду. Судом також встановлено, що [PERSON] неодноразово звертався із зверненнями до ГУНП в Дніпропетровській області, на що отримано відповіді, зокрема, від 29.10.2019 року №45.8/95-М-73(М-74)3212, від 11.11.2019 року №65-86.18, від 15.11.2019 року №661ЄО-18280/3365, в яких зазначено, що 17.08.2019 року слідчим Дніпровського РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до ЄРДР за №12019040440001113 за фактом спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень під час конфлікту зі співробітниками АТ «ПУМБ» та розпочато досудове розслідування за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. 15.11.2019 року [PERSON] визнано потерпілим та допитано слідчим Ткаченком П.В . Згідно відповіді на звернення від 22.11.2019 року №М-216/41/19/03/2019, в рамках проведеної перевірки та за наявними в матеріалах відеозаписів встановлено, що працівниками поліції було застосовано норми ст. 44 Закону України «Про національну поліцію», у зв`язку з чим відомості, викладені у зверненні, не знайшли свого об`єктивного підтвердження. Судом встановлено, що в обґрунтування моральної шкоди позивач посилається на душевні страждання, внаслідок встановлених подій, що призвели до погіршення стану його здоров`я. На підтвердження вказаного позивачем надано докази, а саме: відповідно до виписки з амбулаторної картки [PERSON] від 10.01.2020 року, [PERSON] звертався до сімейного лікаря у зв`язку з гострим бронхітом. Призначено амбулаторне лікування. 17.08.2020 року, [PERSON] відвідав сімейного лікаря у зв`язку з загостренням хронічного панкреатиту, в результаті чого було надано направлення на збір аналізів та проведення УЗД, що підтверджується результатами досліджень, наявними в матеріалах справи. За результатами УЗД встановлено діагноз: ехо-ознаки стеатогепатоза дифузійних змін у підшлунковій залозі по типу хронічного панкреатиту. Згідно виписки лікаря з «Центр зору» ТОВ «Біомед» від 25.11.2020 року, анамнез: зниження зору лівого ока з дитинства. Встановлений діагноз: пресбіопія обох очей, змішаний астегматизм лівого ока високого ступеню. Рекомендовано окуляри для читання, окуляри для далі, спостереження офтальмолога. Відповідно до висновку лікаря офтальмолога від 09.05.2023 року, анамнез [PERSON] : має поганий зір з дитинства, окуляри носить постійно. Діагноз: астигматизм лівого ока. Згідно висновку лікаря-гастроентеролога від 16.01.2023 року, [PERSON] встановлено діагноз: ГЕРБ з ерозійним езофагітом, хронічний гастродуоденіт. Згідно довідки, виданої КЗ «Дніпропетровська ЦМЛ» ДОР» від 21.03.2023 року, [PERSON] перебуває під наглядом лікаря-психіатра. Встановлено діагноз: посттравматичний стресовий розлад, остеро-невротичний синдром. Хворіє з 2018 року після психотравмуючої ситуації. Емоційно нестійкий, відмічається невроз, виражено тривожний, багатослівний. Потребує лікування. Щодо стягнення моральної шкоди, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Складовими елементами загальних підстав для відшкодування моральної шкоди є: власне шкода, тобто наявність втрат у немайновій сфері потерпілої особи; протиправне діяння особи, котра її завдала; причинний зв`язок між ними; вина заподіювача шкоди. Перераховані складові фактичної підстави для відповідальності за заподіяння моральної шкоди є колом тих обставин, які повинні бути встановлені судом. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. До компетенції суду віднесені питання встановлення факту настання негативних наслідків у немайновій сфері та визначення справедливого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Суд також враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також інші обставини, які мають істотне значення. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.При цьому, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилається на те, що він зазнав душевних страждань та переживань через неправомірні дії відповідача, що вплинуло на його моральний стан і призвело до порушення звичного способу життя через стрес, а також порушення своїх законних прав. Проте такі доводи позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки ним не надано суду достовірних та достатніх доказів з приводу порушення його прав саме співробітниками банківської установи, а також доказів того, що їх діяння були протиправними. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд також звертає увагу на те, що встановлені діагнози передбачають хронічні форми захворювань, прояви яких були ще до описаних подій, у зв`язку з чим доходить висновку про відсутність причинного зв`язку між подіями, про які зазначає позивач та наслідками у вигляді погіршення стану здоров`я. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач неодноразово посилається на висновок судово-медичного експерта, як на доказ того, що йому були заподіяні тілесні ушкодження. Проте в матеріалах справи відсутній вказаний доказ. З урахуванням вищенаведеного, суд не бере до уваги доводи позивача про нанесення йому тілесних ушкоджень, оскільки відсутні будь-які належні та достовірні докази на підтвердження даного факту. Що стосується відшкодування матеріальної шкоди, суд виходив з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). У частині 2 статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Тлумачення змісту частини другої статті 22 ЦК України свідчить, що упущена вигода, будучи складовою поняття збитки, на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника. Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. Як зазначено вище, збитки як правова категорія включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальність з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (правові позиції, викладені у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11 та постановах Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14 та від 30.09.2021 у справі № 922/3928/20). При цьому, протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності). Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки. Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності. Таким чином, позивачу слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (правові позиції, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18) та постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18). Тобто вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача. Також позивач повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, позивач має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого позивача, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19). На підтвердження упущеної вигоди позивачем надано роздруківку цін на замовлені товари [PERSON] , виданою ФОП [PERSON] від 09.04.2021 року (а.с. 182-183, том 1). Дослідивши вказані роздруківки, суд доходить висновку, що з їх змісту неможливо встановити, що це взагалі за документ, хто саме замовляв ці товари з деревини, в який період, чи були вони виконані та інші відомості, необхідні для підтвердження доводів позивача. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що позивач не довів належними та достовірними доказами неправомірних дій відповідача, а також те, що він міг і повинен був отримати доходи в розмірі 50000 грн. Крім того, не довів вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Також в уточненій позовній заяві позивач вказує на те, що під час незаконного перебування представників банку у будинку за адресою: [ADDRESS] , ними були пошкоджені особисті речі позивача на загальну суму 63560 грн та завдано шкоду майну, яке знаходилося у будинку на суму 95050,74 грн. Крім того, позивач зазначає, що знаряддя праці, за допомогою яких він виготовляв меблі також пошкоджені на загальну суму 300000 грн. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних доказів та обґрунтувань на підтвердження того, які знаряддя праці у нього були, які саме речі були пошкоджені та підтвердження того, що саме діями відповідача завдано майнову шкоду. Судом встановлено, що відповідно до рахунку № [NUMBER] від 24.01.2020 року, [PERSON] сплатив 613 грн 85 коп. за послугу відключення електроустановки від електричної мережі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується квитанцією про сплату №1849-3783-9333-0700 від 24.01.2020 року. Згідно листа начальника управління паливно-енергетичного комплексу та енергозбереження, для користування електричною енергією за адресою: [ADDRESS] , відкрито особовий рахунок № [NUMBER] та укладено договір на ім`я [PERSON] . Станом на 01.02.2020 року по особовому рахунку № [NUMBER] обліковується заборгованість за електричну енергію, що виникла з листопада 2019 року та складає 6051,66 грн. За інформацією АТ «Дніпровські електромережі», 08.02.2020 року після надання [PERSON] заяви та надходження коштів до Підгородненської РЕМ за послугу відключення, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було відключено від електричних мереж. Суд звертає увагу на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що дана заборгованість виникла саме через проживання представників банку у будинку за адресою: [ADDRESS] . Також в матеріалах справи містяться рахунок №Счт/DP-0002183 від 24.01.2022 року на придбання у гіпермаркеті «Епіцентр К» м. Дніпро водонагрівача Atlantic Expert VM 050 D400-2-B 2000W на суму 3999 грн та рахунок №Счт/DP-0002176 від 24.01.2022 року був придбаний скобопістолет оббивочний 16 мм 4PRO8016на суму 961,74 грн. Проте позивачем не надано доказів та не доведено у судовому засіданні у зв`язку з чим виникла необхідність придбати вищевказані товари. Позивач в обґрунтування вищенаведеного лише посилався на наявність фотознімків, наявних в матеріалах справи. При цьому суд не бере до уваги фотознімки, наявні у матеріалах справи ( а.с. 11-12, том 2), оскільки з їх змісту неможливо встановити, що це за пристрій, чи був у позивача наявний бойлер та яким чином фотознімки доводять вину відповідача у його пошкодженні та спричиненні матеріальної шкоди. Що стосується доводів про стягнення суми за користування житловим будинком у період з 11.10.2018 року по 01.04.2020 року у сумі 307900 грн суд визнає їх безпідставними та необґрунтованими достовірними доказами. Крім того, позивач на підтвердження матеріальної шкоди вказує на судовий збір у розмірі 14550 грн. При цьому в прохальній частині уточненої позовної заяви окремим пунктом просить суд стягнути ще судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Суд звертає увагу на те, що процесуальні витрати не є збитками,що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до відповідача. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того провадження, у ході розгляду якого вони виникли. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, дослідивши встановлені фактичні обставини, належні та допустимі докази, суд доходить висновку, що позивачем не доведено доказами позовних вимог про стягнення моральної та матеріальної шкоди з відповідача, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: dismissed