Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася 08.05.2023 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ященко Катерина Леонідівна, в якому просила визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначено, що 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан, у зв`язку з цим позивачка та її матір [PERSON] для забезпечення особистої безпеки були змушені виїхати за межі України та 25.03.2022 року вони отримали статус біженців в Швейцарії у місті Фельбен-Велльгазен. [INFO] в Швейцарії у місті Фельбен-Велльгазен, кантон Тургау громадянка України [PERSON] померла. За життя, а саме 18.11.2004 року [PERSON] склала заповіт на свою доньку [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №6556. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла все своє майно доньці [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження від 06.05.1961 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] . 29.08.2002 року [PERSON] одружилася з [PERSON] . З моменту смерті своєї матері за кордоном, позивачка почала займатися збором необхідних документів та здійснення легалізації для визнання їх дійсності на території України для перевезення матері в Україну, повернулася до України 23.04.2023 року. 28.04.2023 року з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті матерії позивака звернулась до приватного нотаріуса, однак, нотаріусом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який збіг 20.04.2023 року, позивачці повідомлено, що вона вважається такою, що не прийняла спадщину із пропущенням строку для прийняття спадщини. Позивачка вважає причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними, заповіт є дійсним, інші спадкоємці відсутні. Враховуючи збройну агресію рф у позивачки була необхідність рятувати власне життя і життя своєї матері шляхом виїзду за кордон, однак повернутися та територію України позивачці вдалося лише 23.04.2023 року. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 09.05.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ященко Катерини Леонідівни належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Матеріали спадкової справи №25/2023, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , надійшли до суду 14.06.2023 року. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 20.06.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились, подали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, відповідно до якої позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власова Світлана Яківна, у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022 введено воєнний стан. Режим воєнного стану діє до цього часу. У зв`язку з цим позивачка та її матір [PERSON] для забезпечення особистої безпеки були змушені виїхати за межі України. З 25.03.2022 року вони отримали статус біженців в Швейцарії у місті Фельбен-Велльгазен, що підтверджується довідкою, виданою політичною спільнотою Фельбен-Вельхаузен від 19.04.2023 року. [INFO] у місті Фельбен-Велльгазен, кантон Тургау громадянка України [PERSON] , [INFO] (мати позивачки) померла, що підтверджується витягом з реєстру про реєстрацію смерті від 20.06.2022 року, виданим Швейцарською Конфедерацією. За життя, а саме 18.11.2004 року [PERSON] склала заповіт на свою доньку [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Дворецькою О.М. та зареєстрований в реєстрі за №6556. Відповідно до заповіту [PERSON] заповіла все своє майно, у тому числі належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 5.31га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Баштанської міської ради Баштанського району Миколаївської області, а також будь-які належні їй грошові внески позивачці [PERSON] , [INFO] . З моменту смерті своєї матері за кордоном, позивачка почала займатися збором необхідних документів та здійснення легалізації для визнання їх дійсності на території України для перевезення матері в Україну. 19.04.2023 року позивачка була знята з реєстрації у [ADDRESS] , що підтверджується виданою довідкою. Підтвердженням часу повернення на територію України є штамп в паспорті громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] про повернення 23.04.2023 року. 28.04.2023 року з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті матерії позивака звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ященко К.Л. Однак, нотаріусом у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який збіг 20.04.2023 року, позивачці повідомлено, що вона вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері у зв`язку із пропущенням строку для прийняття спадщини. 24.02.2022 року військовослужбовці зс рф на виконання наказу головного командувача рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію України через державні кордони України, здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, чим вчинили дії, спрямовані на зміну меж території та державного кордону України, в порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків. З огляду на викладене, Указом Президента України №\~64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України №\~2102-ІХ від 24.02.2022, з 05:30\~год. 24.02.2022 на території України було введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено до 18.08.2023 року. Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України). Частиною третьою статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 17 жовтня\~2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, позов про визначення додаткового строку на прийняття спадщини підлягає задоволенню у разі пропуску такого строку та доведення поважності причин пропуску строку. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 06 вересня 2017 року у справ № 6-496цс17, у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. \~ \~ \~ \~З огляду на викладене, враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що [PERSON] з поважних причин у визначений законом шестимісячний строк після смерті спадкодавця [PERSON] не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому наявні правові підстави для визначення додаткового строку (два місяці) для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного та

Outcome: approved