Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 22 червня 2007 року було укладено кредитний договір №MR14G201460022, згідно до умов якого АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 3 000 доларів США на термін до 21 червня 2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Зазначає, що позивач зобов`язання за цим договором виконав у повному обсязі та надав кредит, а відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з такими порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24 квітня 2023 року має заборгованість в розмірі 4 285,75 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 1 946,26 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2 228,34 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 111,15 доларів США. У зв`язку з вищезазначеним він звернувся до суду з цією позовною заявою за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4 285,75 доларів США за кредитним договором №MR14G201460022 від 22 червня 2007 року, яка складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 1 946,26 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2 228,34 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 111,15 доларів США, а також стягнути з відповідача судові витрати. Розпорядженням №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання, у якому просив розглядати справу у його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представила, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 17 липня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подала. При цьому, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №MR14G201460022, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000 доларів США., зі сплатою відсотків за користування кредитом, терміном до 21 червня 2027 року (а. с. 12-14) Як вбачається зі змісту «Загальних положень» Статуту АБ КБ «Приватбанк» - банк є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ КБ «Приватбанк», яке було правонаступником всіх прав та обов`язків ЗАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 21-22). Згідно з розрахунком заборгованості за договором №MR14G201460022 від 22 червня 2007 року загальна сума заборгованості по кредитному договору станом на 24 квітня 2023 року складає 4285,75 доларів США та складається з: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 1 946,26 доларів США; заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2 228,34 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом - 111,15 доларів США (а. с. 5-10) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Таким чином гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана. Суд також враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16 про те, що укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором №MR14G201460022 від 22 червня 2007 року виконав, надавши [PERSON] кредит в сумі 3 000 доларів США зі строком виконання до 21 червня 2027 року, що підтверджується заявою на видачу готівки №1 та ордером розпорядження від 22 червня 2007 року для зарахування на рахунок [PERSON] з призначенням платежу: видача кредиту згідно кредитного договору №MR14G201460022 від 22.06.2007 року (а. с. 15). Відповідач [PERSON] , у свою чергу, порушує умови вищезазначеного кредитного договору, не сплачує своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, внаслідок чого має заборгованість в сумі 4 285,75 доларів США. Відповідно до ст. 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок заборгованості та вважає його достовірним, оскільки доказів виконання [PERSON] боргових зобов`язань перед позивачем суду не надано, а також відповідачем не спростовано у встановленому законом порядку вищезазначений розрахунок. Згідно з п. 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у поновному обсязі, оскільки позивачем заявлені вимоги щодо стягнення тіла кредиту, заборгованості по відсоткам та комісії за користування кредитом. Отже, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов висновку, що позовна заява АТ КБ «Приватбанк», який є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк», до [PERSON] про стягнення заборгованості, підлягає задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сума заборгованості в загальному розмірі 4 285,75 доларів США. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору на загальну суму в розмірі 2 684 грн.

Outcome: approved