Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вони з відповідачем з 15.07.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2015 шлюб між сторонами було розірвано. На сьогоднішній день відповідач проживає окремо, діти з 03.05.2022 проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку аліменти не сплачує, працездатний, іншої матеріальної допомоги не надає. У зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 11.04.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. 26.04.2023 відповідачем до суду подано відповідь на відзив, у якому останній просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне. Зазначив, що він з позивачем перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2015 шлюб між сторонами було розірвано, а також визначено місце проживання доньки разом з ним. 16.02.2016 рішенням Оболонського районного суду м. Києва стягнуто з [PERSON] на користь відповідача аліменти на утримання доньки. У 2017 році вони з позивачем помирилися та почали жити разом. Проте, через деякий час внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя, вони припинили взаємовідносини та знов почали жити окремо. Після народження сина, сторонами було прийнято рішення, що останній буде проживати з позивачем, а донька, як і раніше, залишиться з батьком. Крім того, після народження другої дитини, відповідач відмовився від отримання від [PERSON] аліментів шляхом звернення з заявами про повернення виконавчих документів до виконавчої служби. З 2018 року у них з позивачем не було жодних матеріальних претензій щодо утримання дітей, оскільки кожен з них утримував дітей окремо за власний рахунок. Проте, з початком повномасштабної агресії рф, відповідачем було прийнято рішення відправити доньку разом з позивачем закордон задля безпеки дитини. На теперішній час [PERSON] разом з дітьми знаходиться на території Королівства Англії на повному державному забезпеченні, отримуючи щомісячну допомогу у сумі 950 фунтів. При цьому, твердження позивача, що вона неодноразово зверталась з проханням надати матеріальну допомогу, не відповідає дійсності. Після закінчення воєнного стану позивач разом з дітьми повернеться до України та донька знову буде жити разом з ним, тому, на його думку, задоволення позовних вимог [PERSON] є недоцільним, оскільки проживання [PERSON] разом з матір`ю має тимчасовий характер. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що дійсно, з 2015 року по 2022 рік донька [PERSON] , [INFO] , проживала разом з відповідачем. Проте після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України [PERSON] разом із дітьми виїхала до Великобританії. Разом з тим, допомога, яку отримує позивач не є її доходом та не нівелює обов`язок відповідача щодо утримання дітей. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві. Додатково зазначив, що, зі слів доньки, у останньої є деякі проблеми з взаємопорозумінням з матір`ю, а тому у нього нема жодних сумнівів, що після її повернення додому, вона буде проживати саме з ним. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15.07.2009 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08.08.2009, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 01.04.2023. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23.11.2015 шлюб між сторонами було розірвано, а також визначено місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з відповідачем. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2016 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду 28.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. 13.04.2016 Оболонським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2/756/2028/16, на підставі кого булоо відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER]. 25.08.2020 [PERSON] звернувся до державного виконавця з заявою про повернення виконавчого документа, виданого на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 16.02.2016 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання доньки [PERSON] . Постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Чеграхчі Д.І. повернуто виконавчий лист № 2/756/2028/16 стягувачу, на підставі п.1 ч. 1 ст. Закону України « Про виконавче провадження». Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів утримання, відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, є стягнення аліментів за рішенням суду. За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 СК України передбачено, що, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Частиною 3 ст. 12 і ч. 1 ст. 81ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Судом встановлено, що з 03.05.2022 неповнолітні діти проживають разом з позивачем в Об`єднаному Королівстві Великобританія, що не заперечується відповідачем та підтверджуєтся матеріалами справи, а отже позивач, як особа, з якою проживають діти, має право на звернення з до суду з даним позовом. Суд не приймає до уваги твердження відповідача в обгрунтування заперечень проти позову про те, що позивач, перебуваючи за кордоном, отримує матеріальну допомогу, оскільки вони не підтверджені жодними об`єктивними доказами та не нівелюють обов`язку батьків утримувати дітей. Таким чином, з урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, враховуючи, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо способу виконання обов`язку утримувати дітей, беручи до уваги, що відповідачем не спростовано доводів, зазначених у позові, не надано доказів неможливості сплачувати аліменти на двох неповнолітніх дітей у розмірі, визначеному позивачем, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах платежу за один місяць. Вирішуючи питання про судові витрати, суд, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved