Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

28.09.2022 позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області шостого скликання від 26.12.2014 №517, скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , скасувати запис в реєстрі прав власності на нерухоме майно щодо реєстрації за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1 га за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що 11.06.1991 рішенням виконавчого комітету Торчиновицької сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області №52 «Про виділення земельної ділянки [PERSON] під будівництво індивідуального житлового будинку в с.Бачина №8» виділено земельну ділянку [PERSON] . Будівельний паспорт даної земельної ділянки виготовлено у 1992 році, був отриманий дозвіл на закладку фундаменту та виготовлено проект одноквартирного одноповерхового будинку. Після чого позивачка [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] почали споруджувати фундамент та заготовляти будівельні матеріали. 17.06.2003 чоловік позивачки [PERSON] отримав в дарунок від свого батька [PERSON] земельні ділянки загальною площею 0,4279 га, що знаходяться в [ADDRESS] , з цільовим призначенням ведення особистого підсобного господарства. Всіх земельних ділянок є п`ять. Одна з них є загальною площею 0,1 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку. Отримавши в дар земельні ділянки позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] продовжували будувати будинок та придбавати будівельні матеріали, в тому числі, за рахунок матері позивачки [PERSON] та батька відповідача [PERSON] . У спорудженні житлового будинку приймали активну участь такі особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також двоюрідна сестра позивачки [PERSON] допомогла фінансово. 20.06.2022 позиваці стало відомо від адвоката Слотило Р.В., який представляє інтереси доньки [PERSON] в цивільній справі №455/1645/21, що у 2014 році її чоловік [PERSON] написав заяву до Торчиновської сільської ради Старосамбірського району про відмову від земельної ділянки площею 0,10 га, зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю, виданому [PERSON] на користь дочки [PERSON] . На підставі вказаної заяви рішенням 20 сесії шостого скликання Торчиновицької сільської ради Сатросамбірського району від 26.12.2014 вищезазначену ділянку надано для будівництва індивідуального житлового будинку [PERSON] . Вважає, що Торчиновська сільська рада у такий незаконний спосіб позбавила її права на земельну ділянку та права на частку в будинку, який вони з чоловіком споруджували протягом багатьох років. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 справа передана для розгляду судді Клімченку М.І. Ухвалою судді від 30.09.2022 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження. 24.11.2022 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачка збільшила позовні вимоги та просила: визнати незаконним і скасувати рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області шостого скликання №32 від 05.12.2015 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; визнати незаконним і скасувати рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №144 від 30.06.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, кадастровий номер 4625187400:07:003:0062 за адресою: [ADDRESS] , шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки в Поземельній книзі; скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ №181191350587 від 15.05.2019; визнати за позивачкою право власності на 1/2 частки в будинку, загальною площею 222 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачкою право власності на 1/2 земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, кадастровий номер 4625187400:07:003:0062 за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 02.03.2023 прийнято уточнену позовну заяву, залучено [PERSON] у якості третьої особи на стороні відповідача, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 20.03.2023 на адресу суду від третьої особи на стороні відповідача [PERSON] надійшли пояснення, згідно яких проти задоволення позову він заперечував посилаючись на його необґрунтованість та штучне походження, враховуючи наявність в провадженні Старосамбірського районного суду Львівської області цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл майна, де предметом спору виступає той самий спірний будинок в [ADDRESS] . Окрім цього, зазначав про пропуск позивачкою строку позовної давності. В судове засідання з`явився представник позивачки, який ще раз уточнив позовні вимоги та просив: визнати незаконним і скасувати рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №144 від 30.06.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок»; скасувати державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, кадастровий номер 4625187400:07:003:0062 за адресою: [ADDRESS] , шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про скасування запису про державну реєстрацію земельної ділянки в Поземельній книзі; скасувати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації ЛВ №181191350587 від 15.05.2019; визнати за позивачкою право власності на 1/2 частки будинку, загальною площею 222 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за позивачкою право власності на 1/2 земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га, кадастровий номер 4625187400:07:003:0062 за адресою: [ADDRESS] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Слотило Р.В. в судовому засіданні уточненні позовні вимоги визнав з підстав, викладених у поясненнях (а.с.185-188). Представник відповідача Старосамбірської міської ради Львівської області міський голова Іван Трухим уточненні позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував. Третя особа на стороні відповідача [PERSON] уточненні позовні вимоги визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Третя особа [PERSON] та його представники в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з підстав, викладених у письмових поясненнях (а.с.162-170). Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у позові необхідно відмовити виходячи з наступного. 11.06.1991 рішенням виконавчого комітету Торчиновицької сільської ради народних депутатів Старосамбірського району Львівської області №52 «Про виділення земельної ділянки гр. [PERSON] під будівництво індивідуального житлового будинку в [ADDRESS] » виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON] в розмірі 0,10 га (а.с.26). В подальшому, в 1992 році, було виготовлено будівельний паспорт земельної ділянки, отримано дозвіл на закладку фундаменту та виготовлено проект одноквартирного одноповерхового будинку. Відповідно до державного акту на право власності на землю серії IVЛВ №079366 [PERSON] передано земельну ділянку загальною площею 0,5825 га, яка складається з п`яти земельних ділянок, площами: 0,0580 га; 0,1512 га; 0,1187 га; 0,1546 га; 0,1000 га (а.с.11). З будівельний паспорту земельної ділянки, виданого на ім`я забудовника [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] , вбачається, що останньому дано дозвіл на право закладки фундаменту під індивідуальне будівництво у 1992 році та винесено в натурі межі земельної ділянки згідно акту від 23.03.1992 (а.с.25-40). Згідно договору дарування серії ВАК №696893 від 17.06.2003 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар, житловий будинок з надвірними спорудами, земельні ділянки площею 0,1546 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,4279 га для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані в [ADDRESS] (а.с.12-13). З Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.07.2003 вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Рішенням Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №517 від 26.12.2014 внесено зміни до рішення сесії Торчиновицької сільської ради №52 від 11.06.1991 «Про надання земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку гр. [PERSON] », виклавши в такій редакції: «Надати гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га в с.Бачина для будівництва індивідуального житлового будинку; гр. [PERSON] використовувати дану земельну ділянку за цільовим призначенням згідно чинного законодавства» (а.с.19). Рішенням Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №144 від 30.06.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Бачина [PERSON] та надано у власність земельну ділянку з кадастровим номером 4625187400:07:003:0062 площею 0.1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в с.Бачина (а.с.95). Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок загальною площею 222 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1 га, кадастровий номер 4625187400:07:003:0062 для обслуговування та будівництва житлового будинку, що розташована за адресою: Львівська область, Старосамбірський район, с.Бачина (а.с.15-18). З висновку експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи №\~21/23 від 25.04.2023 вбачається, що рік побудови житлового будинку (коробки) розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 222,0 кв.м., житловою площею 87,2 кв.м., на земельній ділянці з кадастровим номером 4625187400:07:003:0062 згідно наявних картографічних матеріалів становить не пізніше червня 2017 року. Факт закінчення будівництвом зазначеного житлового будинку (коробки) станом на 2014 рік не підтверджується (а.с.232-242). Відповідно до частини 1\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Частиною 2\~статті 16 ЦК України\~визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1\~статті 393 ЦК України\~передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно із частиною першою\~статті 21\~ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини 2 статті 90\~Земельного кодексу\~України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Стаття 152 ЗК України\~визначає способи захисту прав на земельні ділянки та при цьому встановлює, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Стаття 155\~ЗК України зазначає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Частинами 1-3 статті 158\~ЗК України встановлено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом (частина п`ята статті 158 ЗК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11 (провадження № 14-525цс18) вказано, що «державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку». Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. При цьому передумовою та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою в судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що в разі звернення з вимогами про визнання незаконним та скасування, зокрема, правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади або органом місцевого самоврядування, договору відчуження (правочину) встановленню та доведенню підлягають як обставини, що оскаржуваний акт, правочин суперечить актам цивільного законодавства (не відповідає законові), так і обставини, що цей акт, правочин порушує цивільні права або інтереси особи, яка звернулась із відповідними позовними вимогами, а метою захисту порушеного або оспорюваного права є відповідні наслідки у вигляді відновлення порушеного права або охоронюваного інтересу саме особи, яка звернулась за їх захистом. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.10.2018 у справі № 903/857/18, від 20.08.2019 у справі № 911/714/18. При цьому підставами для визнання недійсним (незаконним) акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, і водночас порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акту прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.12.2019 у справі № 914/73/18, від 14.01.2020 у справі №\~910/21404/17. Відповідно до вимог\~статті 12 Цивільного процесуального кодексу України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті\~76,\~77 ЦПК України). Згідно з вимогами\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. \~ \~ \~ \~Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] з червня 1992 року. 17.06.2003 [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв в дар, житловий будинок з надвірними спорудами та земельні ділянки. Відповідно до частини 2 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Отже, відповідачка не набула спільної сумісної власності на вказані земельні ділянки. Разом із цим, як вбачається із матеріалів справи, третя особа [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення органу місцевого самоврядування №144, виданого 30.06.2016 Торчиновицькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, тобто, на час прийняття оскаржуваного рішення та набуття права власності відповідачкою на спірну земельну ділянку, не могли бути порушені права позивачки [PERSON] як співвласника, оскільки право спільної сумісної власності останньої не виникало. Звертаючись до суду з позовом, позивачка, обґрунтовуючи свої вимоги, втому числі і визнання права власності на 1/2 земельної ділянки та житлового будинку, вказує на те, що зазначеним рішенням порушено її права, оскільки нею разом із чоловіком спільною працею та за спільні гроші було збудовано житловий будинок [ADDRESS] , при цьому зазначала, що вони почали споруджувати фундамент у 2008 році та коробку у 2011 році, з весни 2014 року у будівництві почав допомагати зять [PERSON] , а станом на 2014 даний житловий будинок був збудований. Разом з цим, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що будинок був зведений за спільні кошти подружжя [PERSON] у зазначений нею період часу 2008-2014 роки. При цьому надана позивачкою копія кредитного договору №014/0097/82/0035661 від 16.08.2012, згідно якого їй видано 19800 грн. на споживчі цілі, судом до уваги не приймається, оскільки доказів спрямування зазначених коштів на будівництво будинку не надано (а.с.142-148). Крім того, зведення будинку у 2008-2014 роках спростовується висновком експерта по результатах проведення будівельно-технічної експертизи №21/23 від 25.04.2023, згідно якого рік побудови становить не пізніше 2017 року, який суд визнає допустимим доказом та надає йому належну оцінку. Отже, правової підстави для скасування рішення органу місцевого самоврядування №144 від 30.06.2016 та визнання права власності на майно як на новозбудоване за [PERSON] немає. Крім того, не може бути визнано право власності на 1/2 житлового будинку за особою, яка не набула правомочностей співвласника на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок. З огляду на викладене, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання незаконним та скасування рішення Торчиновицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області №144 від 30.06.2016 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» тому відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог, які є похідними від даної вимоги. Крім того, суд також звертає увагу, що позивачкою не надано доказів того, що спірна земельна ділянка, яка перебувала у власності відповідача [PERSON] , є тією ж земельною ділянкою, що належить третій особі [PERSON] , з огляду на те, що будівельний паспорт земельної ділянки, виданий на ім`я забудовника [PERSON] на будинковолодіння [ADDRESS] , тоді як предметом спору є будинковолодіння [ADDRESS] . Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з підстав недоведеності порушення прав позивачки та неможливості ідентифікувати спірну земельну ділянку. Питання пропуску\~позивачкою строку\~позовної давності\~судом не\~розглядалось з\~огляду на\~те,\~що суд\~застосовує позовну\~давність лише\~тоді,\~коли є\~підстави для\~задоволення позовних\~вимог (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц). Інші доводи учасників справи, враховуючи предмет спору і встановлені фактичні обставини, не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей, у розумінні сталої практики Європейського суду з прав людини щодо застосування пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23). Відповідно до вимог статті 141\~ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку із відмовою в позові слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed