Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ 22.02.2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з держави за рахунок коштів дежавного бюджету України завдану неправомірними діями Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 р. задоволено позовні вимоги [PERSON] ; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. до 31.12.2017 р. до дня фактичної виплати донарахованої частини пенсії; зобов`язано здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої за період з 01.01.2016 р. до 31.12.2017 р. до дня фактичної виплати донарахованої частини пенсії. Рішення набрало законної сили 25.06.2021 р. В позовній заяві позивач посилається на те, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою виконати рішення суду та виплатити йому належні грошові кошти, проте Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області рішення суду не виконує. Позивач вказує, що у зв`язку із довготривалим порушенням його прав був змушений звертатись до виконавчої служби, юристів, у зв`язку з чим поніс значні фінансові витрати на оплату послуг та на відновлення погіршеного стану здоров`я. Зауважує, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у стражданнях , яких він зазнав внаслідок протиправних дій відповідача. Завдана шкода спричинила позивачу негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасову відірваність від ведення бджільництва, яким він активно займається, знижений і нестійкий настрій, нервозність, дратівливість, порушення сну, гіпертонічні кризи, побоювання про майбутній стан здоров`я. Розмір, завданої йому моральної шкоди, оцінений позивачем в розмірі 10000,00 грн. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН Ухвалою суду від 27.02.2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 22.03.2023 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що відповідач позов не визнає (а.с. 24-26). Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в порядку та у спосіб, визначений нормами чинного законодавства виконало всі залежні від нього дії для повного виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 р., відповідно до якого позивачу проведений перерахунок пенсійних виплат. Разом з тим, фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідно до затвердженого на поточний рік бюджету Пенсійного фонду України, з 01.04.2021 р. функції з фінансування виплати пенсій покладені на Пенсійний фонд України, а не на його територіальні органи. У відзиві на позовну заяву відповідач вказує, що позивачем не надано обґрунтованих пояснень щодо стягнення моральної шкоди. На підтвердження доводів про погіршення здоров`я позивача не надано жодних доказів (медичних довідок, висновків тощо). Доказів настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, які у розумінні ст. 23 ЦК України є підставою для відшкодування моральної шкоди, позивачем також не надано. Відповідач зазначає, що для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Позивачем не зазначені конкретні факти, які б у системному зв`язку з протиправними діями відповідача утворювали підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди. Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 10000,00 грн є необґрунтованими, тому у задоволенні позову просить відмовити. Крім того, представник відповідача Довгалюк В.С. зауважує, що позивач неодноразово звертався з ідентичними позовами про стягнення моральної шкоди, в умовах оголошення в Україні воєнного стану, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є необгрунтованими, а тому просить відмовити в їх задоволенні. 27.03.2023р. [PERSON] направив відповідь на відзив на позовну заяву. На думку позивача, зміст відзиву не стосується предмета спору та не спростовує законних підстав для відшкодування завданої йому шкоди. Зауважив, що внаслідок неправомірних дій відповідача рішення суду від 25.05.2021 р. станом на 27.03.2023 р. не виконане (а.с. 32). Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Інших заяв по справі не надходило. ІІІ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. За приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. ІV. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ та ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, що згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 року задоволено адміністративний позов [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області; визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо ненарахування та невиплати [PERSON] компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.01.2016 р. до 31.12.2017 р. до дня фактичної виплати донарахованої частини пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити розрахунок, нарахувати та виплатити [PERSON] компенсацію за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії, нарахованої за період з 01.01.2016 р. до 31.12.2017 р. до дня фактичної виплати донарахованої частини пенсії (а.с.4-10). Рішення суду набрало законної сили. 23.11.2021 р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконнаня рішень у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 р. (а.с.11). Зі змісту розрахунку суми компенсації по пенсійній справі [PERSON] вбачається, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області проведено нарахування позивачу компенсації втарати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно рішення суду Житомирського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 р. (а.с. 27). Відповідно до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У пункті 5 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Серед іншого, загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.п. 55-57 судового рішення). Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із врахування зазначених вище правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Дослідивши позовну заяву, додані до неї позивачем письмові докази в обгрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом вставновлено, що відповідачем проведено нарахування позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати пенсії згідно рішення суду Житомирського окружного адміністративного суду від 25.05.2021 р. та роз`яснено, що функції з фінансування виплат пенсії покладено на Пенсійний фонд України, територіальні підрозділи, зокрема, і Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирскій області, не є розпорядником у виплаті вказаних нарахувань. Таким чином, встановлено, що Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирскій області в порядку та в спосіб, в межах наданих повноважень, виконало всі дії для виконання судового рішення. Безпосередньо виплата коштів здійснюється з державного бюджету України Пенсійним фондом України в порядку черговості за наявності відповідного фінансування на підставі положень Бюджетного кодексу України. Відсутність коштів в бюджеті держави для покриття виплат, тим паче в умовах воєнного стану, не може розцінюватись судом як неправомірна поведінка конкретного державного органу. Отже, позивачем не доведено, а відтак судом не встановлено, які конкретно неправомірні дії відповідача стали підставою для несвоєчасної виплати позивачу компенсації згідно з ухваленим судовим рішенням. Сам факт тривалої невиплати грошової компенсації безумовно не породжує наслідки цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральну шкоду. Наявність рішення Житомирського окружного адміністративного суду, яким права позивача було відновлено, не є безальтернативною підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, оскільки оскарження дій чи бездіяльності органів державної влади є правом особи, яким у даному випадку і скористався позивач. Достатніх доказів заподіяння позивачу моральних страждань діяннями Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, крім загального опису таких страждань у позові, а саме доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок поведінки цього відповідача, позивач суду не надав. Не надав позивач суду доказів, що у зв`язку з діями відповідача він вимушений звертатись за правовою допомогою, оскільки такі документи до позову не долучені, а всі численні позовні заяви і заяви, з якими позивач звертається до суду, написані ним власноручно. Суд вважає, що позивач не довів, що саме внаслідок протиправних дій відповідача йому була завдана моральна шкода, що спричинила шкоду здоров`ю. Зазначаючи про моральні страждання та нервові потрясіння, позивач не обґрунтував належним чином взаємозв`язок цих фактів із тим, що відповідач не в повному обсязі виконав судове рішення. Європейський суд з прав людини часто використовує нематеріальні способи залагодження моральної шкоди. У справі «Аміхалай проти Молдови» (20.04.2004) зазначено, що сам факт визнання порушення є достатньою компенсацією моральної шкоди. Те саме зазначено у рішення «Білуха проти України» (09.11.2006). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно інформації з автоматизованої системи документообігу Богунського районного суду м. Житомира встановлено, що [PERSON] неодноразово звертається до суду з ідентичними позовами про відшкодування шкоди, що розцінюється судом як мета надмірного збагачення за рахунок коштів держаного бюджету України, що в період оголошення в країні воєнного стану взагалі є неприпустимим. Отже, беручи до уваги встановлені під час розгляду даної справи обставини, які зумовили несвоєчасне виконання рішення суду, зважаючи на те, що позивачем не надано належних і достатніх доказів, які підтверджують заподіяння йому сильних душевних страждань, заподіяння шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру, які призвели до спричинення моральних страждань, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову. V. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed