Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач - Орган опіки та піклування Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області звернувсядо суду з позовною заявою в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на території Іларіонівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] , проживала [PERSON] , [INFO] , разом з малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Тривалий час [PERSON] проживала разом із чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . У 2015 році [PERSON] покинула свого чоловіка і разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , прибула на територію Іларіонівської селищної ради, де почала проживати із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . З вересня 2017 року сім`я [PERSON] перебувала під контролем Іларіонівської селищної ради через вживання алкогольних напоїв. Неодноразово розглядалося питання про невиконання нею батьківських обов`язків на засіданні координаційної ради при Виконкомі Іларіонівської селищної ради. [PERSON] за цей час постійно змінювала місце проживання то виїжджаючи, то знову повертаючись на територію селищної ради. Особистого житла вона не має, тому житло винаймає. Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13.09.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Їхня спільна дочка [PERSON] , [INFO] , з 2018 року проживає з батьком. [PERSON] за час проживання на території селищної ради проявила себе з негативного боку: вживає алкогольні напої, палить цигарки, веде аморальний спосіб життя. Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2008 року (справа №2-1405/07) вже була позбавлена батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] у [PERSON] народився син [PERSON] . З народженням сина змінився її спосіб життя, але це тривало недовго. Згодом повернулася до звичного для неї життя, незважаючи на малолітніх дітей. 18 листопада 2021 року [PERSON] покинула своїх дітей на вісім днів на свою сестру [PERSON] . У зв`язку з цим [PERSON] та [PERSON] з 18.11.2021 перебувають на обліку Служби у справах дітей виконкому Іларіонівської селищної ради як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, через ухиляння батьків від виконання своїх батьківських обов`язків. До цього випадку [PERSON] неодноразово залишала дочку [PERSON] на біологічного дідуся. За час перебування дітей на обліку відповідач [PERSON] не вжила заходів щодо виправлення ситуації, в якій опинилися її діти, а навпаки 23.12.2021 покинула їх у холодному будинку без їжі зі сторонньою людиною. У зв`язку з цим був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину і її доставку, та тимчасово влаштовано дітей до близьких знайомих матері. На [PERSON] у листопаді 2021 року відкрито два кримінальні провадження за ч.1 ст.186 та ч.3 ст.186 Кримінального кодексу України. Питання про невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків розглядалося 24.02.2021 на засіданні координаційної ради у справах дітей при виконкомі Іларіонівської селищної ради, де було винесене попередження щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП, та 01.12.2021 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Іларіонівської селищної ради, де була попереджена щодо позбавлення її батьківських прав. З [PERSON] постійно проводилася відповідна робота як спеціалістами Служби у справах дітей виконкому Іларіонівської селищної ради, КУ «Центр надання соціальних послуг» Іларіонівської селищної ради, так і спеціалістами поліції. Батько дітей - [PERSON] з народження дітей проживає окремо від них, жодного разу не відвідував їх, не спілкувався по телефону, матеріально їх не утримує, не цікавиться їх здоров`ям. Таким чином, відсутність піклування за дітьми, неспроможність матеріально утримувати їх, ведення аморального способу життя, вживання алкогольних та тютюнових виробів, байдужість до здоров`я дітей, відсутність бажання їх виховувати є підставою для позбавлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав тому, що умови їх життя та поведінки вступають в протиріччя до інтересів їх малолітніх дітей. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по відношенню до їх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви, на користь осіб у яких будуть перебувати діти. До початку судового засідання відповідач [PERSON] надав заперечення на позовну заяву, в яких зазначає, що 24 березня 2012 року було зареєстровано шлюб між ним та [PERSON] . Вони разом проживали за адресою: [ADDRESS] . У 2015 році [PERSON] покинула його, і разом із дочкою [PERSON] , [INFO] , прибула на територію Іларіонівської селищної ради, де проживала із [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 13.09.2019 заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області по справі 180/1246/19 шлюб між нами розірвано. З 2018 року донька [PERSON] , [INFO] проживає разом з ним. В позові вказані обставини зазначені вірно. Разом з цим, позивач вказує, що [INFO] під час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] у них народилася дочка [PERSON] . Отже, позивач достовірно обізнаний у тому, що [PERSON] , яка народилася [INFO] , під час спільного проживання [PERSON] з [PERSON] , не є його дитиною. Актовий запис про народження [PERSON] був вчинений відділом РАЦС на підставі ч. 1 ст. 122 Сімейного кодексу України. Але це дитина не його, і про те, що дитина записана на його ім`я він дізнався з отриманням позовних матеріалів, а тому змушений заявляти позов про оспорювання батьківства. Що стосується другої дитини, [PERSON] , який народився [INFO] , і батьком у свідоцтві про народження записане його ім`я, то ця дитина також не від нього і була записана у свідоцтві про народження на підставі ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, і тому він також змушений заявляти позов про оспорювання батьківства. З 2015 року і по цей час він не проживає з [PERSON] , що не оспорюється позивачем, тому ніяк не може бути батьком народжених [PERSON] [INFO] та 12.02.2020 р. дітей. Щодо способу життя [PERSON] він повністю згоден з позицією позивача та вважає за можливе позбавити її батьківських прав відносно дітей та стягнути з неї аліментів. Однак він повністю заперечує проти заявленого до нього позову про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей, батьком яких він не являється. Вважає, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнення на їх утримання аліментів задоволенню не підлягають. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, однак надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує частково - в частині позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] та стягнення з неї аліментів . Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гончаренко О.О. у судове засідання не з`явився, однак до його початку надав заяву в якій зазначив, що рішенням суду в справі №191/918/22 виключено з актових записів про народження [PERSON] та [PERSON] відомості про батька [PERSON] , у зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову до [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась не невідомим суду причинам, правом на подання відзиву не скористалась. Суд, вивчивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного. Згідно з матеріалами справи 24 березня 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Марганецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області за актовим записом №43, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 18 листопада 2016 року. Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 180/1246/19, яке набрало законної сили 16 жовтня 2019 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23 листопада 2016 року [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 жовтня 2020 року [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2008 року, яке набрало законної сили 04 жовтня 2008 року, [PERSON] , [INFO] , позбавлено батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Згідно з інформацією Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг Іларіонівської селищної ради» №77/02-26 від 18 листопада 2021 року сім`я [PERSON] , 1987 р.н., що проживає за адресою : [ADDRESS] , з 22 лютого 2021 року по теперішній час знаходиться під соціальним супроводом у відділенні соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг Іларіонівської селищної ради». У сім`ї виховуються двоє малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сім`я перебуває під соціальним супроводом як така, що потрапила у складні життєві обставини через зловживання матір`ю алкогольними напоями, вчинення сварок та бійок із співмешканцем, з яким періодично проживає, що негативно впливає на дітей. З 12.11.2021 по 18.11.2021 фахівці Центру тричі відвідали сім`ю за місцем проживання та встановили, що [PERSON] за вказаною адресою немає. Мати залишила своїх малолітніх дітей [PERSON] на співмешканця [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] - на свою сестру [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . При спілкуванні з родичами з`ясовано, що місце знаходження [PERSON] невідомо, телефонний зв`язок з нею відсутній. Відповідно до наказів служби у справах дітей виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №31 від 18 листопада 2021 року та №32 від 18 листопада 2018 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відповідно, з 18 листопада 2021 року взято на облік як дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням батьків від виконання батьківських обов`язків. 25 листопада 2021 року обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що складено з актом обстеження умов проживання, та встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за вищевказаною адресою. В будинку опалення пічне, однак запасу дров не має, вода не заведена до будинку, на подвір`ї є колодязь, у будинку тепло і прибрано, із готових страв лише картопля, запаси круп та овочем відсутні. Данило забезпечений найнеобхіднішим сезонним одягом та взуттям, іграшки відповідно до віку відсутні, не забезпечений повноцінним харчуванням. Щодо стосунків в сім`ї, то мати не приділяє належної уваги вихованню та розвитку дитини. Згідно з актами органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про покинуту чи знайдену дитину та її доставку від 23 грудня 2021 року, по [ADDRESS] знайдено [PERSON] та [PERSON] та доставлено у сім`ю знайомих [PERSON] , умови життя якого дозволяють проживати дітям, що підтверджується актом обстеження умови проживання [PERSON] від 23 грудня 2021 року. Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №138 від 23 грудня 2021 року тимчасово влаштовано малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в сім`ю близьких знайомих [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №1 від 21 січня 2022 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , стосовно їх малолітніх дітей- [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2023 року, яке набрало законної сили 13 квітня 2023 року, виключено відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження дитини №84, складеного виконавчим комітетом Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області 23.11.2016, та [PERSON] , [INFO] , з актового запису про народження дитини №908, складеного Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 30.10.2020, оскільки судом встановлено, що [PERSON] не є батьком дітей. Оскільки судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є батьком малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а позивач заявою уточнив позовні вимоги, якою просив позбавити батьківських прав лише [PERSON] , тому суд розглядає питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення з неї аліментів на утримання дітей. Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та дітьми і будуть відповідати інтересам дітей. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач [PERSON] байдуже ставиться до своїх дітей. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу тощо. Відповідач [PERSON] не надала суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дітей, а також прояву з її боку щонайменшої батьківської турботи. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача [PERSON] у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, судом встановлено, що відповідач злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх неповнолітніх дітей, її поведінка є незмінною, тому наявні всі підстави для позбавлення її батьківських прав. У зв`язку з цим, підлягають також задоволенню вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей, відповідно до наступних норм права. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину у відповідності до ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що відповідач є працездатною, має можливість утримувати своїх неповнолітніх дітей, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved