Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням посилаючись на те, що [PERSON] у 1964 році уклала шлюб з [PERSON] . У 1975 р. [PERSON] набув право на винайм житлової квартири за адресою: [ADDRESS] та на підставі укладеного договору він та його дружина [PERSON] зареєстрували місце проживання. [INFO] у них народився син [PERSON] , який такок був зареєстрований за цією ж адресою та 19.01.1978 року - син [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. У 1995 році [PERSON] набула право на розширення своєї житлової площі та набула право на винайм житлової квартири за адресою: [ADDRESS] , де зареєструвала своє місце проживання та сина [PERSON] . У 1998 році, [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] та вона, а також їх син [PERSON] також були зареєстровані за адресою [ADDRESS] , хоча фактично проживали в кв. [ADDRESS] . [PERSON] разом з [PERSON] проживали фактично за адресою: [ADDRESS] , хоча були зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Просили визнати за [PERSON] на правових підставах право користування житловим приміщенням у гуртожитку за адресою [ADDRESS] житловою площею 28 м2; визнати за [PERSON] на правових підставах право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , а саме двома кімнатами в загальній чотирьох кімнатній квартирі , житловою площею 27,9 м2 . Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі. Ухвалою суду задоволено клопотання представника позивачів,замінено неналежного відповідача Виконавчий комітет Полтавської міської ради на Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, залучено третіх осіб на стороні відповідача, що не заявляють самостійних вимог Виконавчий комітет Полтавської міської ради, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 2» . 24 травня 2023 року представником позивача надана уточнена позовна заява. У судове засідання позивачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Представник позивачів підтримала уточнені позовні вимоги та просила позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та у задоволенні просив відмовити. Представник третьої особи КП «ЖЕО № 2» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причина неявки невідома. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що 05 листопада 1965 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер [INFO] [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. 29 вересня 2006 року між Госпрозрахунковою житлово-експлуатаційною дільницею № 12 та [PERSON] на підставі ордеру укладений типовий договір найму житла - за адресою [ADDRESS] загальною площею 35 м2, що складається з 2 кімнат житловою площею 27,3 м2. 17 жовтня 2007 року між Госпрозрахунковою житлово-експлуатаційною дільницею № 12 та [PERSON] на підставі рішення укладений типовий договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до умов якого наймодавець передає [PERSON] , [PERSON] у безстрокове користування житло за адресою [ADDRESS] , що складається з 2 кімнат житловою площею 27,3 м2. Згідно довідки № 1546 від 02.10.2008 року виданої ГЖЕД 12, [PERSON] проживає в [ADDRESS] і зареєстрована постійно, склад сім`ї: син [PERSON] , 1978 року народження. Зазначені особи з грудня 1975 року по 05 вересня 1995 року були зареєстровані по [ADDRESS] . Довідкою № 689 від 26 червня 2020 року, яка видана КП «ЖЕО № 2» встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 15 вересня 1995 року, а її син [PERSON] з 06 листопада 2002 року. Відповідно до довідки КП «ЖЕО № 2» № 684 від 28 червня 2020 року [PERSON] як квартиронаймач та її син [PERSON] з 23 жовтня 2007 року зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. У судовому засіданні представник позивачів пояснила, що визнання за позивачами права користування житловими приміщення, які ними зазначені в позовній заяві не пов`язане з подальшою їх приватизацією. Порушене права позивачів щодо їх реєстрації у вказаних житлових приміщеннях, належному нарахуванню житлово-комунальних послуг. Управління майном комунальної власності міста є виконавчим органом Полтавської міської ради і створене для реалізації державної та регіональної політики у сфері управління майном, що є власністю Полтавської міської територіальної громади, та у сфері житлового законодавства. При цьому право комунальної власності належить Полтавській міській територіальній громаді в особі Полтавської міської ради. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Разом із тим особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3,4 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, ні з позовної заяви, ні в ході судового розгляду позивачами та їх представником не доведено в чому полягає порушення, не визнання або оспорювання прав позивачів Управлінням майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради щодо реєстрації позивачів за їх фактичним місцем проживання. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Від позивача не надходило клопотання щодо заміни неналежного відповідача чи залучення співвідповідача, а суд не наділений такими повноваженнями. Враховуючи вищевикладене підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Outcome: dismissed