Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері, у якій просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання, як непрацездатної матері, в розмірі 3 000 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з 13 травня 2023 року і довічно. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач у справі [PERSON] є непрацюючим пенсіонером похилого віку та має ряд захворювань, у тому числі онкологічне. Увесь час вона зі своїм чоловіком всіляко допомагали їхньому сину [PERSON] , у тому числі і коштами, щоб він зумів реалізувати свої цілі і плани. Однак, станом на теперішній час, через своє погане самопочуття, вона не може працювати так, як працювала раніше, що впливає на її фінансове становище. При цьому, позивач стверджує, що її основний дохід складає одна лиш пенсія в розмірі 2 200 грн 00 коп. на місяць, яка, у свою чергу, не дозволяє забезпечити їй належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання. На переконання позивача, відповідач, який є її сином, може надавати їй допомогу, проте ухиляється від виконання свого обов`язку. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 02 червня 2023 року відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін 29 червня 2023 року; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення йому даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем його реєстрації /а.с. 25,28/. Крім того, про відкриття провадження та можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками відповідача було додатково повідомлено через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України /а.с. 26/. Факт неотримання відповідачем у справі кореспонденції, яка направлена судом з дотриманням вимог процесуального закону за належною адресою, суд вважає таким, що зумовлений не об`єктивними причинами, а є наслідком суб`єктивної поведінки відповідача. Отже, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а відтак, відповідно до вимог частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Згідно з частиною восьмою статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з позовної заяви та підтверджується наявними у справі доказами, позивач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25 січня 1985 року /а.с. 12/. З копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] від 23 грудня 2020 року встановлено, що позивач у справі [PERSON] є пенсіонером за віком /а.с. 7/. Згідно з копією виписки із медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 11050 від 15 вересня 2021 року, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП «Черкаський обласний онкологічний диспансер Черкаської обласної ради» у період з 06 вересня 2021 року до 15 вересня 2021 року із заключним діагнозом: високодиференційована аденокарцинома шийки матки. Супутні захворювання: ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, СН-0, САГ, ГЕРХ, ерозивний гастрит /а.с. 13/. Також, звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач зазначала, що вона є пенсіонером та отримує пенсію в розмірі 2 200 грн 00 коп. на місяць, яка не дозволяє забезпечити їй належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання, а тому потребує допомоги від сина, відповідача у справі, який відмовляється допомагати, хоча має таку можливість. Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до вимог частин першої та третьої статті 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Вказане положення знайшло своє відображення, зокрема, у частині першій статті 202 СК України, яка передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Відтак, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Крім того, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Вказане узгоджується з правовим висновком, наведеним Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 19 вересня 2018 року у справі справа № 494/1682/15-ц (провадження № 61-3252зпв18), за змістом якого право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого Законом. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено на 2023 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2023 року - 2 093 гривні 00 копійок. Слід зауважити, що позивачем на підтвердження свого скрутного матеріального становища долучено до позовної заяви лише копію виписки із медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне новоутворення № 11050 від 15 вересня 2021 року. При цьому, письмових доказів розміру отриманих [PERSON] доходів за 2022-2023 роки, а також доказів розміру її витрат на лікування, оздоровлення і харчування у зв`язку з наявністю онкологічного захворювання та відсутності інших джерел доходу, окрім пенсії, яка, з її слів, становить 2 200 грн 00 коп., що дали б можливість суду достовірно встановити її матеріальний стан та потребу у матеріальній допомозі з боку відповідача; як і доказів матеріального стану [PERSON] на доведення можливості останнього надавати матеріальну допомогу позивачу у визначеному нею розмірі, суду не надано, клопотань про їх витребування не заявлено. Між тим, вказана у позовній заяві позивачем отримувана пенсія у розмірі 2 200 грн 00 коп. є вищою від прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, отже позивач матеріально забезпечена від мінімально встановленого допустимого державного рівня. Доказів, які б підтверджували наявність у [PERSON] витрат, що перевищують її доходи, матеріали справи не містять. Також, позивачем не доведено, що у неї відсутні інші діти, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до частини другої статті 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За змістом частини першої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, при зверненні до суду з позовом саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог, з посиланням на матеріально-правову підставу. Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи, передусім, із доведеності таких вимог позивачем. Беручи до уваги вказані приписи процесуального закону, зважаючи на те, що [PERSON] не довела належними і допустимими доказами той факт, що вона є особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні ст. 202 СК України, суд констатує, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на її утримання, а, відтак, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у справі, від сплати яких позивач звільнена при подачі позову до суду в силу вимог закону, слід віднести на рахунок держави. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed