Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

26.12.2022 позивач КП "ХТМ" завернулось до суду з зазначеним позовом, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з теплопостачання та гарячу води за період з 01.02.2014 по 30.09.2022 у розмірі 75015,70 грн., та судовий збір. Свої вимоги комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" обґрунтовує тим, що вони надають послуги централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі отримують ці послуги та за період з 01.02.2014 по 30.09.2022 відповідачі не в повному обсязі сплачують вартість наданих послуг, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. 27.02.2023 від відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначили, що позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» визнають частково, оскільки позивачем про стягнення заборгованості в період часу з 01.02.2014 по 01.03.2017 року у розмірі 22 774,87 грн. пропущений строк позовної давності, про які вони заявляють суду. Вимоги позивача вбачають в собі не разову оплату боргу, а щомісячні сплати боргу за послуги за вказаний період. За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається від дня коли особа (Позивач) довідався про порушення свого права, з певного моменту (факту). В даному випадку позивач довідувався про порушення свого права щомісячно - періодично, після кожної періодичної не сплати надані послуги. Таким чином перебіг загальної позовної давності починався з кожного місяця заборгованості. Суди повинні дослідити призначення платежів, квитанції на сплату житлово-комунальних послуг та історію таких оплат і в разі вчинення боржником оплати чергового платежу, встановити чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, що не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Вказані положення відображені у правовій позиції, висловленій Верховним Судом України від 22.03.2017р. у справі № 6-43 цс 17. Відповідно до наданого розрахунку позивачем за надані послуги сплачено у 08.2014 лише суму коштів у розмірі 129.65 грн., яка була нарахована саме у даному місяці, така ж ситуація оплати у 09.2014, у якому було нараховано і сплачено 393.37 грн., у 07.2015 було нараховано і сплачено 450.12 грн., у 05.2016 було нараховано і сплачено 368.28 грн., 08.2016 і 09.2016 нараховано і сплачено по 74.07 грн. Інша заборгованість протягом періоду з 01.02.2014 по 01.03.2017 року не визнавалась та не сплачувалась, що підтверджує застосування строків позовної давності до нарахований у вказаний період сум. Так, при подачі позову у жовтні 2022 року сплив позовної давності згідно ст. 257 ЦК України відносно порушень прав позивача у періоді по жовтень 2019 року, але згідно п.5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину», а тому продовження строків на період дії карантину строк позовної давності підлягає застосуванню до періоду з 01.02.2014 по 01.03.2017. Таким чином, відповідачі зазначають, що не підлягає стягненню із застосуванням строків позовної давності заборгованість за період з 01.02.2014 р. по 01.03.2017р. в сумі 22774,87 грн. Крім того, у своєму відзиві на позовну заяву відповідачі зазначили, що з наданих на підтвердження позовних вимог відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання позивачем не враховано ряд платежів на суму 6438,58 грн. за період часу з 01.03.2014 по 01.02.2022 р. Так, відповідно до квитанції за червень 2022 року зазначено, що згідно з рішенням ХМР від 08.06.2022 року підлягає коригування за послуги теплової енергії та гарячого водопостачання за 2022 рік у розмірі 3547,98 грн. Однак зазначене коригування не відображене у розрахунках, враховуючи, що воно проводилось у червні 2022 року, а позов подано у жовтні 2022 року. Таким чином, позивачем безпідставно заявлено до стягнення кошти на загальну суму 32 761,43 грн. (22774 + 6438,58 + 3547,98 = 32761,43). Таким чином, відповідачі просять суд позовні вимоги КП «Харківські теплові мережі» про стягнення у солідарному порядку заборгованості за опалення та гарячу воду у розмірі 75 015,70 грн. та судовий збір, задовольнити частково, застосувати строки позовної давності до стягнення заборгованості за період часу з 01.02.2014 по 01.03.2017 року у розмірі 22774,87 грн, відмовити у стягненні грошових коштів, які були сплачені та не були враховані позивачем на суму 6438,58 грн. за період часу з 01.03.2014 по 01.02.2022 р. відповідно до наданого розрахунку, відмовити у стягненні коштів, що підлягають коригуванню та зменшенню за послуги теплової енергії та гарячого водопостачання за 2022 рік у розмірі 3547,98 грн. задовольнити позов частково, стягнувши заборгованість у розмірі 42254,27 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідачі у судове засідання не з`явились, причину не явки суду не повідомили, про день та час розгляду справи повідомленні своєчасно та належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] і є абонентами КП "Харківські теплові мережі", відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ст. ст. 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.. Разом з тим, відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , подано клопотання про застосування строків позовної давності. За правилами ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Враховуючи зазначені обставини, оцінюючи надані докази за правилами статті 89 ЦПК України в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з лютого 2014 року позивачу достовірно було відомо про невиконання відповідачами боргових зобов`язань і відповідно позивач мав право захистити порушене право, однак ніяких заходів для захисту порушеного права не здійснив. Однак, з урахуванням того, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного законодавства України, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, оскільки з позовом позивач звернувся у суд лише 26.12.2022, тобто після сплину 3-х річного терміну звернення у суд з позовом, та з урахуванням того, що відповідачі визнали позовні вимоги в цих межах за період з квітня 2017, то суд приходить до висновку, що строк позовної давності слід застосувати до періоду з 01.02.2014 по 31.04.2017. Крім того, 08.06.2022 виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 163 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних та транспортних послуг в умовах воєнного стану». Відповідно до п. 1 вказаного рішення виконкому комунальні підприємства Харківської міської ради, що надають житлово-комунальні послуги на території міста Харкова здійснюють заходи щодо припинення стягнення плати за надані послуги фізичним особам громадянам України - споживачам та проведення відповідного коригування за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно. Однак, як вбачається з відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, позивачем за вказаний період здійснювались нарахування та всупереч рішенні виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 163, просить стягнути з відповідача заборгованість за цей період. Тому суд, враховуючи, що відповідно до рішенні виконавчим комітетом Харківської міської ради прийнято рішення № 163 припинено стягнення плати за надані послуги фізичним особам громадянам України - споживачам та здійснено проведення відповідного коригування за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно, то в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за період з 01.03.2022 по 01.05.2022, суд відмовляє в повному обсязі. Крім того, відповідно до відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання вбачається, що відповідачами частково здійснювалась оплата за надані послуги, однак вказані суми в період за який сплачувалась оплата, зараховано не в повному обсязі, на загальну суму 6500 гр., тому суд вважає необхідним стягнути заборгованість з відповідачів з урахуванням зазначених коштів, які були незараховані в період, за який сплачувалась заборгованість. Таким чином, з урахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за послуги з опалення та гарячу воду за період з 01.05.2017 по 01.01.2022 у розмірі 42 254,27 грн, а в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01.02.2014 по 31.04.2017 слід відмовити. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. Судом позовні вимоги задоволені на 56,3 %, отже судовий збір підлягає стягненню у сумі 1329,80 грн., що становить 56,3 % від 2481 грн.

Outcome: partial