Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Представник позивача [PERSON] який діє в інтересах [PERSON] 08.05.2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: П`ята державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, яким просить визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:208:0016 площею 0,0840 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді частини вказаної спірної земельної ділянки, яка належала померлому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 140955. В установлений законом строк позивач звернулась до П`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак постановою від 16.11.2012 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частини земельної ділянки, в зв`язку з тим, що земельну ділянку було передано в спільну приватну власність померлому разом з [PERSON] без виділення частки, що належала померлому. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24 травня 2023 року по справі відкрито провадження та розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, просили розгляд справи провести за їх відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду відзив, яким позовні вимоги визнає не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить актовий запис № 19626 Відділу реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 20). Судом встановлено, що померлий [PERSON] був чоловіком позивачки [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:75:208:0016 площею 0,0840 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала покійному та [PERSON] на праві спільної приватної власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-КВ № 140955 (а.с. 21). Постановою завідувача П`ятої київської державної нотаріальної контори від 16.11.2012 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спірну земельну ділянку було передано в спільну приватну власність з [PERSON] без виділення частки, що належала покійному (а.с. 23). З матеріалів справи вбачається, що 27.09.2022 року державним нотаріусом П`ятої київської державної нотаріальної контори було видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 24). Крім того, 01.12.2021 року приватним нотаріусом КМНО Прокопенко Л.В. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (а.с. 22). Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України гарантовано власнику здійснення його прав власності: володіти, користуватися, розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Враховуючи зазначене, позивач має право на одержання в порядку спадкування за законом 1/2 частки спірної земельної ділянки загальною площею 0,0840 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що, Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved