Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У червні 2021 року до суду надійшла вищезазначена позовна заява, у якій позивач просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що у шлюбі з [PERSON] нею, [INFO] , було народжено [PERSON] . З огляду на те, що шлюб з [PERSON] було розірвано рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01.09.2016, дитина разом з позивачем почали проживати окремо від відповідача. У жовтні 2016 року між позивачем та [PERSON] було зареєстровано шлюб і з того, часу останній почав піклуватися про [PERSON] , тобто взяв на себе виконання обов`язки батька у повному обсязі. Виходячи з того, що [PERSON] не піклується про дитину, не забезпечує його матеріально, не спілкується з ним, тобто не приймає участі у його житті, позивач, задля забезпечення якнайкращих інтересів дитини, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем відзиву не подано. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г. від 02.06.2021 позовну заяву [PERSON] передано за підсудністю до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кондрашова І.А. від 18.10.2021 позовну заяву [PERSON] повернуто на розгляд до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Васюченко О.Г. від 13.05.2022 відкрито провадження у справі. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2022 передано цивільну справу за позовом [PERSON] для розгляду до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська. Також, протокольною ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2022 повернуто заяву [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Цитульського В.І. від 04.06.2022 задоволено заяву судді Цитульського В.І. про самовідвід від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] . Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцевола В.В. від 11.07.2022 прийнято справу до свого провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилам загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.12.2022 замінено у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на належну третю особу - Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Слобожанської селищної ради Дніпровського району. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 03.04.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] . У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Позивач зазначила, що вона знаходиться у шлюбі з [PERSON] який виховує [PERSON] та бажає його усиновити, також остання наголосила на тому, що відповідач бачився один раз з дитиною коли сину було 2-3 роки. Перешкод у спілкуванні ні вона, ні [PERSON] відповідачу не чинять. Відповідач не приймав участі у вихованні дитини та не надавав матеріальної допомоги. У судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти позову в частині позбавлення батьківських прав. Також, відповідач на питання суду, вказав на те, що відкликав заяву про надання згоди на усиновлення і не повідомив про це ні позивача ні орган опіки та піклування. Крім того, на питання суду відповів, що не звертався до суду з вимогами щодо визначення порядку спілкування з дитиною або щодо усунення перешкод у спілкуванні. У судовому засіданні було опитано дитину - [PERSON] ( [INFO] ), який повідомив, що він проживає разом з мамою, татом [PERSON] та молодшим братом якому шість років, відповідача не впізнав як батька та зазначив, що не пам`ятає щоб з ним колись спілкувався. Представник третьої особи до судового засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, за необхідне, зазначити наступне. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 15 березня 2014 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01.09.2016 (справа №206/3923/16) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 20.10.2016 було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народився [PERSON] батьками якого записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї наданої відділом соціального захисту населення Слобожанської селищної ради 02.06.2021 за вих.№0048, до складу сім`ї [PERSON] входить: чоловік - [PERSON] , сини - [PERSON] , [PERSON] . Вказані особи проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 24.05.2021 складеного комісією за участі: директора КЗ «Центр надання соціальних послуг» Слобожанської селищної ради Бут Л., фахівця КЗ «Центр надання соціальних послуг» Слобожанської селищної ради Терещенко Т., уповноваженим представником сім`ї, за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що сім`я [PERSON] проживає за вищезазначеною адресою у трикімнатній квартирі, у якій для [PERSON] створено всі належні умови. Згідно характеристики наданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №4 «Дивосвіт» Слобожанської селищної ради», вихованням [PERSON] , займається мати - [PERSON] та вітчим [PERSON] . За період часу з 18.10.2016, [PERSON] жодного разу не з`являвся у закладі дошкільної освіти. За час знаходження у ЗДО дитина проявляє себе доброзичливою, активною у спілкуванні з дорослими та однолітками, легко встановлює товариські відносини, завжди охайно одягнений та має гарно сформовані культурно-гігієнічні навички. Відповідно до довідок наданих КП «Слобожанська центральна лікарня» Слобожанської селищної ради, [PERSON] та [PERSON] не знаходяться на обліку у лікарів нарколога та психіатра. Також позивачем надано довідку з місця роботи ТОВ «АТБ-МАРКЕТ» та довідку про доходи. Згідно заяви від 26.11.2020 написаної [PERSON] та посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Щетіловою О.В., останній надав згоду на позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] у судовому порядку та виключення його даних як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до копії заяви [PERSON] від 31.08.2022 посвідченої приватним нотаріусом ДМНО Сущенко О.В., останній відкликав свою згоду на позбавлення його батьківських прав щодо [PERSON] та виключення його даних як батька з актового запису про народження дитини. Також в матеріалах міститься висновок комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради від 01.02.2023 відповідно до якого вирішено вважати за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . Вказаний висновок затверджено рішенням голови Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінського І. за 351 від 15.02.2023. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Як роз`яснено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У § 54 рішення ЄСПЛ Хант проти України від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Згідно ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Тобто, з аналізу вказаних норм матеріального права та практики ЄСПЛ вбачається, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не дають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на те, що наявні у матеріалах справи докази підтверджують доводи позивача про не виконання [PERSON] покладених на нього обов`язків щодо виховання дитини, що також знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а саме: відповідачем не надано жодного доказу та не наведено будь-якого обґрунтування наявності поважності причин своєї не участі у житті дитини більше п`яти років; заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно [PERSON] підлягають задоволенню. При цьому, лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Так у рішенні ЄСПЛ «ILYA LYAPIN v. Russia» суд встановив відсутність порушення ст. 8 Конвенції та зазначив, що під час своєї зустрічі дитина не впізнала заявника і злякалася, коли дізналась, що заявник є її батьком. Більше того, виходячи з міркування, що мати дитини була проти контакту із заявником, Суд визнав дивним, як підкреслили національні суди, що заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів у зв`язку із цим. У цій справі саме власна бездіяльність заявника призвела до втрати зв`язків між ним та його сином, і, як видається, була поштовхом до ухвалення рішення не на його користь у національному провадженні. Позбавлення заявника батьківських прав призвело лише до анулювання правових відносин між заявником та його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих стосунків протягом семи років до прийняття такого рішення, не можна стверджувати, що це негативно вплинуло на такі відносини. Судом також враховано ту обставину, що [PERSON] виховується у сім`ї [PERSON] , якого вважає батьком (відповідно до висновку викладеного колегією суддів ВС/КЦС у постанові від 25.03.2019 прийнятій за результатами розгляду справи при вирішенні питань, які стосуються життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.). Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те, що заява [PERSON] про надання згоди на його позбавлення батьківських прав була відізвана останнім лише після подання позивачем заяви про збільшення позовних вимог, яка включала в себе вимогу про нарахування аліментів за попередній період, що розцінюється судом як дія яка не спрямована на відстоювання своїх батьківських прав, оскільки передумовою її подання, за поясненнями відповідача, стала відсутність порозуміння з позивачем щодо розміру аліментів і механізму їх нарахування. Що ж до висновку органу опіки та піклування суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.5-6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно ч. 2 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, висновок Органу опіки та піклування носить рекомендаційний характер і чинне законодавство не містить перешкод для встановлення судом іншого, ніж визначений Органом опіки та піклування, місце проживання дитини. З огляду на те, що наявний у матеріалах справи висновок комісії з питань захисту прав дітей виконавчого комітету Слобожанської селищної ради який затверджено рішенням голови Слобожанської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області Камінським І. від 15.02.2023 було складено з урахуванням заяви [PERSON] про надання згоди на його позбавлення батьківських прав, яка в подальшому була відкликана, та за відсутності будь-якого обґрунтування і мотивування щодо прийнятого рішення, окрім посилання на вказану заяву, суд не приймає його до уваги. Положенням статті 166 СК України, визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, в частині другій закріплено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виходячи з того, що за нормами матеріального права, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від утримання дитини та з огляду на відсутність заперечень з боку відповідача щодо запропонованого позивачем розміру аліментів встановленого на рівні 3 000,00 грн. на місяць, з [PERSON] підлягають стягненню аліменти, на утримання [PERSON] , у вказаному розмірі, з моменту подання позову, тобто з 02.06.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Також суд вважає за необхідне наголосити на тому, що вирішення питання щодо стягнення аліментів, за умови позбавлення батьківських прав, регламентовано положенням ст.166 СК України, яка виключає необхідність подання заяви про збільшення заявлених позовних вимог з обов`язковим зазначенням вимоги про стягнення аліментів. З огляду на вказане, твердження відповідача щодо здійснення нарахування аліментів з моменту подання заяви про збільшення позовних вимог, а не з моменту подання позову, є не доцільним. Виходячи з приписів ст.141 ЦПК України, з відповідача на рахунок позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved