Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

16 лютого 2023 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства Шахтоуправління «Покровське» (далі - Відповідач), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що протягом 25 років 07 місяців працював на підприємстві Відповідача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, з них: з 13.02.1995 року по 03.03.2011 року (16 років 11 місяців 19 днів) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті; з 10.02.2012 року по 01.09.2014 року (2 роки 06 місяців 23 дні) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті; з 02.09.2014 року по 30.09.2014 року (29 днів) був учнем слюсаря ремонтника; з 01.10.2014 року по 15.01.2018 року (03 роки 03 місяці 15 днів) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті; з 17.01.2018 року по 28.08.2021 року (03 роки 07 місяців 12 днів) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті. 16.12.2021 року ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» в нього було встановлено такі професійні захворювання: хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико динамічними порушеннями, м`язово тонічним та больовим синдромами; пневмоконіоз (r/q, 2/1, рі), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (першого другого ст.). Причиною виникнення хронічних професійних захворювань (отруєння) стали важкість праці та пил переважно фіброгенної дії. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що тривалий час він переносить глибокі моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв`язків і вимагає додаткових зусиль. Вказав, що його самопочуття не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Змінився рівень життєвої діяльності і необхідно прикладати багато зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 335000 гривень, яку просить стягнути з відповідача. 17\~лютого 2023\~рокуухвалою суду прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження\~на 17 березня 2023 року,\~без повідомлення (виклику) учасників справи, розгляд справи було відкладено на\~14 квітня 2023 року. 27 березня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що за весь період роботи на підприємстві Відповідача працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано здоровим та придатним до роботи. Зазначив, що зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, видно, що Позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань. Крім того, вказав, що оскільки заявлена Позивачем сума відшкодування моральної шкоди є значно більшою, ніж чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, слід дійти висновку, що вона підлягає оподаткуванню. 14 квітня 2023 року суд прийшов до висновку, що розгляд справи потрібно провести в судовому засіданні з повідомленням сторін, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у спірній справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. У зв`язку з чим, розгляд справи було відкладено на 11 травня 2023 року на 11 годину 00 години. 11 травня 2023 року\~ухвалою суду призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін\~на 07 червня 2023 року на 11 годину 30 хвилин. 07 червня 2023 року представник відповідача в судовому засіданні заявив клопотання, яким просив передати за підсудністю до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська, мотивуючи його тим, що позивач є внутрішньо-переміщеною особою із зареєстрованим місцем свого проживання в м.Покровськ, Донецької області. Юридична адреса відповідача також зареєстрована в м.Покровську, Донецької області. Територіальна підсудність справи відноситься до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, яка змінена Розпорядженням Верховного Суду від 08.04.2022 року № 17/0/9-22 Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької області, Харківської областей) на\~Красногвардійський суд м.Дніпропетровська. В судовому засіданні позивач та його представник заперечували проти направлення позовної заяви до Красногвардійського суду м.Дніпропетровська та наголошували, що [PERSON] на даний час має статус внутрішньо-переміщеної особи і зареєстрований в установленому законом порядку за адресою: [ADDRESS] де і проживає на теперішній час, а тому немає підстав для задоволення клопотання. В заперечення доводів представника відповідадставник позивача прнаголошувала, що апеляційними судами Одеської області (справа 522/15147/22), Волинської області (справа № 158/1917/22), Київської області (справа № 757/59518/21-ц) визначено, що довідка про взяття на облік ВПО засвідчує проживання ВПО на період наявності підстав, зазначених у статті 1 ЗУ Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб - є спеціальним законом щодо вказаних осіб та саме він підлягає застосуванню. Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має врахувати імперативні положення спеціального Закону України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (постанова ВС від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17). Положення ЗУ Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб мають пріорітет над положеннями ЗУ Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні. Особа місце проживання якої зареєстровано у житлі, що розташоване на тимчасово окупованих територіях може задекларувати/ зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки. \~ \~ \~ \~Суд погоджується з доводами представника позивача, а тому відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити. Пояснив, що він близько 25 років працював на підприємстві відповідача підземним електрослюсарем, де останній не створив для нього безпечних умов праці, а тому він отримав професійні захворювання, які призвели до значної втрати працездатності. Він відчуває моральні страждання, що виявилися в поганому самопочутті, негативних змінах в його житті, усвідомлення того що хвороба є невиліковною і це завдає йому душевного болю та страждань. Змінився рівень його життєвої діяльності і необхідно прикладати більше зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач,представник позивача\~- адвокат Бузинарська Д.М. позов підтримали, просили його задовольнити, посилалася на обставини, що зазначенні в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] вважаючи недоведеним факт наявності вини підприємства у спричиненні шкоди його здоров`ю, а суму відшкодування моральної шкоди завищеною та такою, що підлягає оподаткуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач протягом 25 років 07 місяців працював на підприємстві Відповідача, з них: з 13.02.1995 року по 03.03.2011 року (16 років 11 місяців 19 днів) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті; з 10.02.2012 року по 01.09.2014 року (2 роки 06 місяців 23 дні) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті; з 02.09.2014 року по 30.09.2014 року (29 днів) був учнем слюсаря ремонтника; з 01.10.2014 року по 15.01.2018 року (03 роки 03 місяці 15 днів) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті; з 17.01.2018 року по 28.08.2021 року (03 роки 07 місяців 12 днів) електрослюсар підземний з повним робочим днем в шахті, тобто перебував у трудових правовідносинах з Відповідачем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем по справі. Пунктом 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання встановлено, що причиною виникнення у позивача хронічного професійного захворювання (отруєння) є пил, важкість праці. Пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% - фактична величина 9,2 223,7 мг/м3, при нормативному значенні 2-4 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 32-89,4% зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 70,2 162,9 Вm при нормативному значенні 90 Вm; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 43,3 124 Вm, при нормативному значенні 45 Вm; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 15-35 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30° 45% зміни при\~нормативному значенні до 30° 25% зміни при нормативному значенні до 30° - 25% зміни. Нахили корпусу 75 200 разів за зміну, при нормативному значенні 51-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 84 88 0БА, при нормативному значенні 80 0БА. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що позивач 25.01.2022 року, пройшов первинний огляд медико-соціальною експертною комісією, де йому було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 65% (40% - радикулопатія, 25% - пневмоконіоз) та 3 група інвалідності безстроково. У зв`язку з отриманим професійним захворюванням позивач перебував на лікуванні у медичних закладах, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками та епікризами. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст.\~153,\~237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Відповідно до статті 2 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч.1\~ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до\~статті 153 КЗпП України\~забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.\~Статтею 173КЗпП України\~закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3\~ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1КЗпП України\~передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У пункті 13\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що відповідно до\~статті 237-1КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду чи галузевої належності. У відповідності зі ст. ст.23,1167\~ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Суд, дослідивши медичні документи позивача про отримання ним професійних захворювань, дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода, так як він відчуває фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. В даному випадку, суд враховує що внаслідок професійного захворювання та втрати ступеню працездатності з вини відповідача, позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, якій позивач зазнав, що призводить до порушення її звичайного способу життя та вимагає від неї додаткових зусиль для його організації. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності в розмірі 65%, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, потребу в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного характеру, а також період праці на підприємстві відповідача протягом 25 років. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 200999 гривень, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Стосовно питання про судові витрати суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивача згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України\~передбачено, що у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми\~ст.141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2009 гривні 99 копійок.

Outcome: partial