Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

[PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (місцезнаходження: 49038, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 108) про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 15.06.2016 року на сполученні «Слов`янськ-Близнюки» стався наїзд на [PERSON] , який є батьком позивача. В результаті транспортної пригоди, останній загинув на місці. У зв`язку зі смертю батька, позивачка зазнала сильних душевних та моральних страждань, що полягали у порушенні її нормальної життєдіяльності, оскільки вона перебувала у близьких стосунках з батьком, дуже його любила, а тому відчуває сильний душевний біль від втрати близької їй людини. На підставі викладеного, враховуючи те, що смерть потерпілому була заподіяна не внаслідок його умислу чи непереборної сили, позивачка просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 992400 грн. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання у справі. 18.05.2023 року представник відповідача засобами електронного зв`язку на адресу суду надіслав відзив, в якому звертає увагу суду на фактичні обставини транспортної події, а саме: згідно з висновками комісії, причиною смертельного травмування стало порушення [PERSON] п.п. 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Представник відповідача зазначає, що наїзд відбувся через малу відстань між поїздом і постраждалим, в той час як потерпілий не реагував на звукові сигнали великої гучності. При цьому перебування потерпілого на колії та відсутність реагування на звукові сигнали є надзвичайною подією для машиніста, яку він не міг передбачити. Крім того, в Протоколі наради за фактом смертельного травмування чоловіка на перегоні від 17.06.2016 року, дії машиніста [PERSON] в нестандартній ситуації визнані за правильні, що також вказується у постанові про закриття кримінального провадження від 25.08.2016 року. На підставі того, що смертельне травмування було спричинене через обставини непереборної сили, володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності за завдану шкоду, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі. Щодо вказаної позивачем суми зазначила, що вона не є співрозмірною з фінансовим станом відповідача, оскільки з перших днів повномасштабного вторгнення російської федерації, кількість пошкодженого, знищеного та втраченого майна товариства становить 89080 одиниць, залишковою вартістю 17 159 547 грн. Також працівники АТ «Укрзалізниця» здійснюють відновлення та ремонт об`єктів інфраструктури та техніки, витрачаючи матеріали та кошти. 22.05.2023 року через систему «Електронний суд» було подано відповідь на відзив, в якому представник позивача, посилаючись на норми чинного законодавства та практику Верховного Суду спростовує доводи відповідача, що в даній справі він звільняється від відповідальності за завдану шкоду, у зв`язку з непереборною силою. При цьому зазначила, що жодних пожеж, збройних конфліктів чи надзвичайних ситуацій, які могли б спричинити смерть загиблого не було та в матеріалах кримінального провадження не встановлено. Також в матеріалах справи немає жодних доказів, які могли б свідчити про намір суїциду. Крім того, відповідачем не надано довідку Торгово-промислової палати, якою б підтверджувалися обставини непереборної сили у даному випадку, у зв`язку з чим усі твердження відповідача побудовані виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 21.06.2023 року представник відповідача надіслала на адресу суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що сума відшкодування підлягає зменшенню, у зв`язку з тим, що загибель сталася в результаті особистої необережності та недотримання потерпілим правил поведінки на залізничному транспорті. Крім того, звертає увагу суду на те, що відсутня співмірність заявлених позовних вимог зі шкодою, завданою смертю батька, оскільки подія сталася у 2016 році, при цьому позов подано 02.03.2023 року. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка проживала з батьком, перебувала на його утриманні, адже на момент події їй було 37 років, а також докази того, що були спричинені душевні та моральні страждання. Представник відповідача зауважив на тому, що наявні сумніви, що позивачка звернулася до суду з власної ініціативи, а не за спонуканнями свого представника, яка неодноразово представляла інтереси інших осіб в аналогічних справах. Крім того, за більше ніж шість років гострота сприйняття [PERSON] душевних страждань значно пом`якшилася (зменшилася), а тому розмір відшкодування шкоди підлягає зменшенню. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити у повному обсязі. Щодо спільного проживання позивачки з батьком зазначила, що це не має значення для вирішення даної справи, так як позивачка є родичем першого ступеня споріднення, у зв`язку з чим має право на відшкодування моральної шкоди незалежно від того, проживала вона з батьком чи ні. Представник відповідача в судовому засіданні позов частково визнала, проте вважає розмір шкоди, який позивач просить стягнути, завищеним. Також просила суд врахувати співмірність завданої шкоди з реальними стражданнями позивачки, посилаючись на те, що позовна заява подана більше ніж через 6 років після події. Крім того, звернула увагу на те, що позивачем не доведено жодними доказами, яким чином смерть батька вплинула на її нормальну життєдіяльність, оскільки на момент смерті батька їй було 37 років, а також в яких стосунках вони перебували. З урахуванням вищенаведеного, просила суд зменшити розмір моральної шкоди та стягнути з АТ «Укрзалізниця» моральну шкоду у розмірі 10000 грн. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши допустимість, належність та достатність доказів, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.12.1979 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено актовий запис №71. Батьком зазначений [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Барвінківського районного управління юстиції від 29.06.2002 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис №36. Прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] та [PERSON] . Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Гусарівської сільської ради Барвінківського району Харківської області від 17.06.2016 року, [PERSON] помер [INFO] у віці 58 років, про що зроблено актовий запис про смерть №23. Відповідно до висновку експерта №42Брт/16 від 20.06.2021 року, причиною смерті [PERSON] є тяжкі тілесні ушкодження, які утворилися в короткий проміжок часу від удару тупих предметів в умовах рейкової транспортної травми. Згідно протоколу наради за фактом смертельного травмування чоловіка на перегоні Гусарівка-Барвінкове, потягом №8852, електровоз ВЛ8-471, машиніст [PERSON] , помічник машиніста [PERSON] на 1000 км від 15.06.2016 року, у ході оперативного розбору з пояснення локомотивної бригади і даних розшифровки швидкостемірної стрічки встановлено, що 15.06.2016 року локомотивна бригада у складі: машиніста [PERSON] та пом. машиніста [PERSON] побачили чоловіка, що переходив через залізничну колію. Не повністю зійшовши з парної колії, чоловік зупинився з правої сторони з краю шпал. На сигнали великої гучності, що подавала локомотивна бригада, чоловік не реагував. Машиніст [PERSON] застосував екстрене гальмування зі швидкості 70 км/год, проте через малу відстань, наїзд запобігти не вдалося. Нарада постановила визнати дії локомотивної бригади в даній ситуації за правильні. З довідки про роботу локомотива ВЛ8-471, потяг №8852 під керуванням машиніста [PERSON] , на перегоні Гусарівка-Барвінкове, змінив екстрене гальмування в 11 год 36 хв під зелений вогонь локомотивного світлофору при швидкості 70 км/год. Фактичний гальмівний шлях склав 600 м, розрахунковий гальмівний шлях - 620 м. Згідно акту огляду технічного стану електровозу ВЛ8-471 приписки Краснолиманського локомотивного депо від 16.06.2016 року, товщина гальмівних колодок відповідає вимогам п. 3.2.5 «Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України»; вихід штоків гальмівних циліндрів відповідають вимогам таблиці 3.1. вищевказаної інструкції; кран машиніста ум. №394 та кран допоміжного гальма ум. №254 також відповідає встановленим вимогам. Звукові сигнали великої та малої гучності справні. Світова сигналізація та колісні пари також відповідають вимогам Інструкції. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 25.08.2016 року, заступник начальника СВ Барвінківського ВП Балаклійського ВП ГУНП в Харківській області майор поліції Карпенко М.А., розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016220200000281 від 15.06.2016 року, за фактом смертельного травмування [PERSON] , розпочате за ч. 3 ст. 276 КК України, постановив закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі. Так, згідно п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 05.06.2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд звертає увагу на те, що відповідачем не доведено будь-якими доказами обставини непереборної сили або умислу потерпілого, у зв`язку з чим посилання представника відповідача на відсутність підстав для відшкодування шкоди є безпідставними. При цьому судом встановлено, що причиною загибелі батька позивачки стало саме порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що тягне за собою зменшення суми відшкодування. Суд погоджується з тим, що втрата близької людини завдала моральних та душевних страждань позивачці. Проте суд враховує той факт, що на момент загибелі батька, позивачка досягла 37 років, що свідчить про те, що вона була вже сформованою особистістю, не перебувала на його утриманні та не потребувала його постійної участі у своєму вихованні. Крім того, позивачка не довела жодними доказами яким чином була порушена її нормальна життєдіяльність. З урахуванням глибини душевних страждань позивачки, вимог розумності і справедливості, , суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а відшкодування моральної шкоди у розмірі 150000 грн є належним та співмірним відшкодуванням у даному випадку. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням того, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 162 грн 247 коп.

Outcome: partial