Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

21.02.2022 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] , в особі представника - адвоката Фадєєва О.П. до [PERSON] , в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 24614, 68 грн., інфляційні витрати в розмірі 55137, 93 грн., суму судового збору в розмірі 992, 40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. В обґрунтування заявлених вимог посилається на наступне. 04.02.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів, що посвідчений ПН ХМНО Хомою О.В., та зареєстр. в реєстрі за №277, відповідно до умов якого відповідач отримала позику у позивача в розмірі 268350 грн. Вказану позику відповідачем повернуто не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2019, яке набрало законної сили 21.01.2020, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за договором позики у сумі 268350 грн., 3% річних на час прострочення суми боргу в розмірі 20176,14 грн., інфляційні збитки у сумі 92590,27 грн. На виконання вказаного рішення суду, позивач отримав виконавчий лист, та пред`явив його до виконання приватному виконавцю Бабенку Д.А., за яким було відкрито ВП №62538210. На даний час вказане рішення суду не виконане, тому позивач просить стягнути з відповідача 3% процентів річних у розмірі 24614,68 грн. та інфляційні витрати у розмірі 55137,93 грн. за період прострочення з 29.01.2019 по 18.02.2022. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Представник позивача адвокат Фадєєв О. в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, надав до суду заяву про проведення судового засідання за своєї відсутності, позовні вимоги підтримав, та проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував, та повідомив, що докази надання професійної правничої допомоги будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. . Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку, причину не явки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін в заочному провадженні за згодою представника позивача за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 21.02.2022 вказана позовна заява надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 06.06.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 12.07.2023 постановлено проводити заочний розгляд за вказаною позовною заявою. Судом встановлено, що 04 лютого 2016 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хомою О.В. за №277, згідно умов якого позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 268350,00 грн., а позичальник прийняла у власність та зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів безпроцентно на умовах, визначених цим договором, а саме у строк до 31.12.2016 включно. Умови вказаного договору відповідачкою виконані не були. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.12.2019, яке набрало законної сили 21.05.2020, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 268350 грн., 3% річних на час прострочення суми боргу в розмірі 20176,14 грн., інфляційні збитки у сумі 92590,27 грн., а також судовий збір, та в задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання правочину недійсним відмовлено. На виконання зазначеного рішення суду Київським районним судом м. Харкова 17.12.2019 видано виконавчий лист №640/2725/19, та постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 10.07.2020 відкрито виконавче провадження з його примусового виконання. З відповіді приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 17.02.2022 вбачається, що на виконанні перебуває виконавче провадження ВП 62538210 з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Розмір боргу залишився на даний час незмінним. Рішення суду про стягнення коштів відповідачем не виконано в повному обсязі, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з позивача на користь відповідача сум відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509\~ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом статей 524, 533-535\~і\~625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Наведене вище узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (14-16цс18). Згідно з частиною другою статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625\~ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625\~ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625\~ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Крім того, у зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у: постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані\~Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625\~ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята\~статті 11\~ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625\~ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Таким чином, правовий аналіз норм статей 525, 526, 599, 611, 625\~ЦК України дозволяє зробити висновок про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, передбаченої статтею 625 цього Кодексу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 та Верховним Судом не встановлено підстав для відступлення від неї. Стаття 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07 лютого 2018 року (справа №910/11249/17). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року у справі № 204/3530/17 (провадження № 61-10592св20) зазначено: «у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. У цьому випадку Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості саме в іноземній валюті, тобто прострочене зобов`язання визначене у розмірі 13 000,00 доларів США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 13 000,00 доларів США. Отже, у частині другій статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. З ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову». Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] має грошове зобов`язання перед [PERSON] в розмірі 268350 грн., яке нею не виконано. Невиконання боржником зобов`язання та судового рішення дає підстави для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу, які обмежуються останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення інфляційних втрат і 3 % річних відповідно до\~статті 625 ЦК України. Проте, 3 % річних та інфляційні втрати повинні нараховуватися на тільки суму основного боргу. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2018 року (справа № 758/7649/16-ц, провадження № 61-11953св18). Таким чином, нарахування інфляційних втрат та 3% річних повинно здійснюватись за три роки, тобто за період з 18.02.2019 (позовну заяву спрямовано до суду 18.02.2022) по 18.02.2022 на суму 268350,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних та стягнути з відповідача грошові кошти у наступному розмірі: інфляційні втрати: У період з 01.03.2019 року по 18.02.2022 року індексація на суму 268 350,00 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 121,866% (за період Березень 2019 - Лютий\~2022) [Інфляційні нарахування] = 268\~350,00 грн. (сума боргу) ? 121,866% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 268\~350,00 грн. (сума боргу) = 58678,60 грн. Таким чином, інфляційні втрати за період з 18.02.2019 по 18.02.2022 складають 58678,60 грн. Натомість, згідно розрахунку позивача інфляційні втрати складають 55137,93 грн. Водночас, оскільки суд позбавлений можливості вийти за межі позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню інфляційні збитки у розмірі 55137,93 грн., у межах суми, яка визначена у позовній заяві. 3% річних: Період розрахунку: з\~18.02.2019\~року по\~31.12.2019\~року - 317 днів [Проценти] = 268\~350,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 317 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 6\~991,80\~грн. Період розрахунку: з\~01.01.2020\~року по\~31.12.2020\~року - 366 днів [Проценти] = 268\~350,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 366 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 8\~050,50\~грн. Період розрахунку: з\~01.01.2021\~року по\~31.12.2021\~року - 365 днів [Проценти] = 268\~350,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 8\~050,50\~грн. Період розрахунку: з\~01.01.2022\~року по\~18.02.2022\~року - 49 днів [Проценти] = 268\~350,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 49 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1\~080,75\~грн. Таким чином, сума нарахованих 3% річних за 1097 дні складає 24173,55\~грн. Таким чином, оскільки між сторонами виникло грошове зобов`язання, яке не виконується боржником належним чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 625 ЦК України, та з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 3% річних за період з 18.02.2019 по 18.02.2022 в розмірі 24173,55 грн., та інфляційні втрати за період з 18.02.2019 по 18.02.2022 в розмірі 55137,93 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню за наведених вище підстав. Питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу на даний час не розглядається. Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в розмірі 986 грн. 91 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial