Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У червні 2019 року [PERSON] звернувся з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення вкладу. У обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ним та АТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори банківського депозитного вкладу копілка №SAMDN01000000786736 від 17.05.2004 у національній валюті на строк 12 місяців, а також копілка №SAMDN47000011202696 від 29.01.2007 у валюті Євро на строк 12 місяців. Зазначає, що відповідно до умов п. 1 договору термін зберігання внесків становив 12 місяців. Після закінчення дії договору позивач звернувся із заявою про повернення вкладів. Проте, на його думку вимогу про повернення його вкладу йому безпідставно відмовили. Вважає зазначені дії відповідача безпідставними. Наголошує, що на даний час згідно довідки відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» має на його ім`я рахунки на загальну суму 44 617,70 грн. та 3 693,83 Євро. Таким чином, [PERSON] вважає, що банк відповідно до умов п. 1 Договорів повинен виплатити йому суми вкладів разом із відсотками. У зв`язку із зазначеним просить суд: стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь суду заборгованості за договором банківського вкладу копілка №SAMDN47000011202696 від 29.01.2007 у розмірі 3 693,83 Євро; стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на його користь суму заборгованості за договором банківського вкладу копілка №SAMDN01000000786736 від 17.05.2004 у розмірі 44 617,70 грн. 04 червня 2019 року ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до АТ "Приват Банк" про повернення вкладу. Розгляд справи встановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 26 червня 2019 року на адресу Новотроїцького районного суду Херсонської області від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому представник заперечував щодо позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, зазначаючи, що правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» (далі Постанова НБУ № 260), крім того, відокремлений підрозділ ПАТ «КБ «Приватбанк» на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та міста Севастополя, доступ до первинних документів (у тому числі оригіналів договорів та касових документів) клієнтів Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк» на даний час є обмеженим, позивач не надав оригіналів укладених договорів та внесення грошових коштів на рахунок у банку ПАТ «КБ «Приватбанк». Ухвалою Новотроїцького районного суду Херсонської області від 05 грудня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про повернення вкладу - передано за підсудністю до Ірпінського міського суду Київської області. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 січня 2020 року прийнято до свого провадження справу № 662/1215/19 за позовом [PERSON] до ПАТ КБ "Приватбанк" про повернення вкладу. Під час судового засідання 09 червня 2021 року суд ухвалив: залучити до справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон». Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 17 травня 2004 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АБ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладено договір № №SAMDN01000000786736 (вклад «Копілка»), відповідно до умов якого клієнт передає, а банк приймає грошові кошти на строк 12 місяців по 17.05.2005 включно у розмірі 100 гривень з виплатою 15.5 річних. Крім того, 29.01.2007 між ПАТ «КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір №SAMDN47000011202696 (вклад «Копілка»), за умовами якого клієнт передає, а банк приймає грошові кошти у розмірі 50 Євро на строк 12 місяців по 29.01.2008 включно з виплатою 7.75 річних. Згідно із п. 2 договорів сторони мають право достроково розірвати даний договір у відповідності до чинного законодавства, попередивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору. Відповідно до п.3 договорів, нарахування процентів на суму вкладу починається з першого робочого банківського дня, наступного за днем надходження грошей у банк, і нараховується на суму коштів на кожному базовому рахунку за кожний календарний день розміщення грошових коштів у банку, виходячи з фактичної кількості днів у році. День повернення вкладу у період нарахування відсотків не входить. За умовами п.п. 5, 6 договорів у випадку, якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку, вклад автоматично продовжується ще на один строк, вказаний у п. 1 даного договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому обрахування нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Згідно довідки ПАТ КБ «Приватбанк» №6297378 від 04.05.2014, виданої позивачу, станом на 04.05.2014 на рахунку «Накопичувальний» за договором №SAMDN01000000786736 від 17.05.2004 року знаходяться грошові кошти у сумі 41 384,40 грн., а на рахунку «Накопичувальний» за договором №SAMDN47000011202696 від 29.01.2007 знаходяться грошові кошти у сумі 3 693, 83 Євро . Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами були укладені договори банківського вкладу у простій письмовій формі. Договори укладені між [PERSON] з однієї сторони та АТ КБ «ПриватБанк» в особі Голови правління з іншої, відтак договірні правовідносини виникли безпосередньо між позивачем та юридичною особою банку. З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача із заявою про розблокування рахунків, що підтверджується копією заяви [PERSON] від 05 грудня 2018 року, посвідченої приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Легкою Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 3232. Зазначена заява отримана банком, про що свідчить копія листа АТ КБ «Приватбанк» від 28.03.2019 р №20.1.0.0.0/7-190312/1929 на 46333-ВБ від 12.03.2019 та надана відповідь, у якій останній посилався на неможливість здійснення зазначеної операції, оскільки більшість звернень від фізичних осіб-клієнтів, які надходять до Банку поштою не відповідають вищевказаним вимогам, таким чином підстави для задоволення вимог заявників щодо надання інформації відсутні. За правилами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Оцінюючі докази, зібрані у матеріалах справи, суд вважає, що факт виникнення між сторонами договірних правовідносин підтверджений належними доказами, ці обставини не спростовані відповідачем. Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя», банки, у тому числі ПАТ КБ «Приватбанк», зобов`язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. З огляду на зазначені вимоги законодавства, доводи представника відповідача щодо розміщення вкладу у відокремленому підрозділі ПАТ КБ "ПриватБанк", розташованому у с. Севастополя, та прийняття рішення про припинення діяльності на території даної філій ПАТ КБ "ПриватБанк", є безпідставними, оскільки Припинення діяльності відокремленого підрозділу само по собі не дає підстав для невиконання юридичною особою банку взятих на себе зобов`язань відповідно до умов договору. Відповідачем надано копію договору про переведення боргу від 17.11.2014, відповідно до якого ПАТ КБ «Приватбанк» на основі згоди кредиторів, отриманої шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті ПАТ КБ «Приватбанк», переводить, а ТОВ «ФК «Фінілон» приймає на себе зобов`язання з виплати грошових коштів, які виникли на основі депозитних договорів і договорів банківського обслуговування згідно переліку (Додаток №1) (а.с. 79-81). Згідно із Додатком №1 до договору про переведення боргу від 17.11.2014, вказано [PERSON] як кредитора, стосовно якого на ТОВ «ФК «Фінілон» переведено зобов`язання з виплати грошових коштів, які виникли на основі депозитних договорів №SAMDN47000011202696 - розмір грошових коштів 3737, 89 євро, та №SAMDN01000000786736 - розмір грошових коштів - 47125, 08 грн (а.с. 92). Згідно із наданою відповідачем довідкою від 29.05.2020, АТ КБ «Приватбанк» підтверджує факт виконання в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів [PERSON] відповідно до договору про переведення боргу від 17.11.2014, сума коштів, зазначена у витягу з електронного додатку №1 включає, зокрема, нараховані відсотки по вкладу на дату переведення боргу (а.с.91). Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (стаття 1061 ЦК України). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що між сторонами укладено договори банківського вкладу, позивачем внесено грошові кошти, при цьому банк не повертав кошти за вимогою вкладника, а тому банк не виконав належним чином покладених на нього зобов`язань та позбавив вкладника права користуватись належним йому майном, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу за договором, а також процентів за період із дня укладення договору вкладу і до 04 травня 2014 року, про що просить у позовній заяві позивач. Суд враховує, що у матеріалах справи міститься вимога позивача до відповідача від 05.12.2018 про розблокування рахунків за депозитними вкладами, яка залишилась проігнорована відповідачем, що підтверджує виникнення у банку обов`язку з повернення грошових коштів вкладнику, а тому таке право підлягає захисту судом. Доводи відповідача про те, що АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу з позивачем, є безпідставними, оскільки відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Правила статті 520 ЦК України передбачають, що у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, яка має намір стати боржником. Звідси, боржником або особою, яка висловила намір стати боржником, кредитору може бути запропоновано здійснення заміни боржника, або сам кредитор може запропонувати здійснити заміну боржника. У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути наявна тристороння згода: а) боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; б) третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; в) кредитор надав згоду на заміну боржника. Ненадання згоди хоча б однією із сторін не дає підстав для заміни боржника. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). У статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. Крім того, згідно зі статтею 521 ЦК України форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу. За статтею 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. З огляду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] уклали договір у письмовій формі, він містить умови про їх двостороннє волевиявлення, то передбачені статтею 205 ЦК України положення про мовчазну згоду не можуть бути застосовані до правовідносин сторін у цій справі. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 22 вересня 2021 року у справі № 757/64382/17 (провадження № 61-9229св21), від 10 листопада 2021 року у справі № 757/50904/17-ц (провадження № 61-9151св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 757/18534/19 (провадження № 61-13157св20), від 24 травня 2022 року в справі № 759/12094/19 (провадження № 61-19044св21) від 30 вересня 2022 року у справі № 757/18882/20 (провадження № 61-992св22). У постанові від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22) Верховний Суд зазначив, що «законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника. Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора. При вступі в договірні відносини кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо). Для породження переведенням боргу правових наслідків необхідним є існування двох складових: по-перше, вчинення договору (двостороннього правочину) між новим та первісним боржниками, причому такий правочин має вчинятися у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання; по-друге, надання кредитором згоди на переведення боргу. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не створив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу». Доводи представника відповідача про те, що від вкладника не надходило заперечень щодо переведення боргу банком на товариство, а тому за умовами та правилами банківських послуг вважається, що таке переведення здійснено зі згоди вкладника, суд відхиляє, оскільки ці Умови та правила не підписані вкладником, а тому не можуть вважатися складовою умов договору банківського вкладу, з виконання якого і виник спір у справі, що переглядається. Такі висновки відповідають правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Суд враховує, що банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договорами банківського вкладу, з приводу яких виникли спірні правовідносини у даній справі, та належним відповідачем у цій справі. Відповідно до долученої позивачем довідки ПАТ КБ «Приватбанк» від 04.05.2014 №6297378, [PERSON] станом на 04.05.2014 мав два накопичувальних рахунки, а саме який відкритий 17 травня 2004 року із вкладом на суму 41384, 40 грн та який відкритий 29.01.2007 із вкладом на суму 3693, 83 євро, також у вказаній довідці зазначено і інші рахунки позивача, а саме: бонусний рахунок (із сумою коштів 36, 44 грн), карта Універсальна (із сумою коштів 5,30 грн), картка для виплат (із сумою коштів 2646,84 грн), картка для виплат (із сумою коштів 544,72 грн). Враховуючи, що предметом спору у даній справі є грошові вклади, які розміщені на депозитних рахунках, при цьому позивач у прохальній частині позову зазначає загальну суму коштів, які знаходяться на всіх його рахунках, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial