Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] 23.03.2023 звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що з 09.02.2023 перебуває в шлюбі з відповідачем, від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка повідомляє, що їхня родина розпалася у липні 2022 з причин різних поглядів на життя, нерозуміння один одного, між подружжям стали виникати часті сварки, були втрачені почуття взаємної любові та поваги, тому подальше спільне проживання з відповідачем та збереження сім`ї [PERSON] вважає неможливим. Однак відповідач не погоджується на розірвання шлюбу, отже, між сторонами виник спір з цього приводу. З огляду на це, позивачка просить розірвати шлюб, зареєстрований в установленому законом порядку між нею та [PERSON] . Позивачка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибула, однак від неї надійшла на адресу суду заява, в якій просила розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, для участі в судовому засіданні не прибув, надіслав на адресу суду клопотання в якому заперечував проти задоволення позову, додатково зазначив, що у нього думки не виникало про розірвання шлюбу та хоче щоб його неповнолітній син [PERSON] ріс в повноцінній родині. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог [PERSON] з таких підстав. Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їхньої переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка [PERSON] є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 2007 року, внесена до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (а. с. 6-8). Відповідач [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Між позивачкою та відповідачем 09.02.2019 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09.02.2019 Нововолинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області (а.с.4). Від шлюбу подружжя має малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.6). За клопотанням відповідача ухвалою суду від 10.05.2023 подружжю було визначено строк для примирення тривалістю два місяці. Однак за цей час нормальні сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не були відновлені, [PERSON] на теперішній час не проживає однією родиною з [PERSON] . Позивачка в клопотанні, наданому суду 17.07.2023, відмовилась від примирення з відповідачем. Відповідно до ст. 32 Основного Закону ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ст. 104, 105 Сімейного кодексу (СК) України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Нормами ч.1 ст. 51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 56 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин забороняється законом. Згідно з правовою позицією, висловленою у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Якщо після закінчення призначеного судом строку примирення подружжя не відбулося і хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Таким чином, суд убачає, що заходи, вжиті задля налагодження нормальних подружніх стосунків між позивачкою і відповідачем, не дали позитивних результатів, подружжя фактично припинило спільне проживання, подальше спільне проживання фактично порушує інтереси позивачки. За таких обставин суд вважає за необхідне шлюб, зареєстрований між сторонами, розірвати. Крім того, відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що при реєстрації шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », вона має право після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд зазначає таке. Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Позивачка [PERSON] у березні 2023 звернулась до суду з вимогами до відповідача. За подання позовної заяви немайнового характеру позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (квитанція АТ «Укрпошта» від 21.03.2023 № 1148085667 - а.с.1). Відповідно до ст. 141ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, суд стягує ці витрати з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved