Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

У листопаді 2022р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом (а.с. 40-46) до відповідача [PERSON] , в якому просила суд: - стягнути з відповідача на свою користь 3,0 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 36816,59 грн.; інфляційні втрати - 129435,29 грн.; судовий збір у розмірі 1662,52 грн. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2013р. у справі № 645/493/13 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №12206-153/06Р від 11 жовтня 2006р. (далі по тексту - кредитний договір), в розмірі 50148,20 грн. 10 серпня 2017р. між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до додатку цього договору «Перелік кредитних договорів та договорів забезпечення» до відповідача перейшло право грошової вимоги по кредитному договору. 13 листопада 2017р. було звернуто стягнення на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38135058 від 15 листопада 2017р. власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала на праві власності позивачка став відповідач, який не відшкодував позивачці перевищення 90% вартості предмета іпотеки над сумою боргу, хоча повинен був це зробити відразу після звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2022р. по цивільній справі № 761/4566/20, стягнуто з відповідача на користь позивачки грошові кошти, що є перевищенням 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя розмірі 408700,2 грн. Оскільки відповідач, в добровільному порядку починаючи з 14 листопада 2017р. відмовляється відшкодувати позивачці зазначену суму перевищення 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинен сплатити позивачці 3,0 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати за період часу з 14 листопад 2017р. по 28 жовтня 2022р. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 19 грудня 2022р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 11 квітня 2023р. на адресу суду надійшло клопотання від сторони відповідача про зупинення провадження по справі, на підставі п. 6) ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м Києва від 14 квітня 2023р. зазначене клопотання сторони відповідача про зупинення провадження по справі було задоволено. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 22 травня 2023р. провадження по справі було поновлено, на підставі ч. 1 ст. 254 ЦПК України. Відзив на позов стороною відповідача не подавався. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, повторним заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2013р. у справі № 645/493/13, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором, в розмірі 50148,20 грн. Даним рішенням суду встановлено, що кредитна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Правекс-Банк» виникла за кредитним договором в розмірі 50148,28 грн., з яких непогашений кредит - 42374,90 грн., заборгованість за несвоєчасне погашення відсотків - 6 107,09 грн., пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 1 666,29 грн. Із змісту даного рішення суду вбачається, що банк звернуся до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог пп. 7.1.8 п. 7.1 кредитного договору, яким передбачено, що у випадку невиконання позичальником вимог п. 6.1.12 договору банк має право достроково стягнути заборгованість по кредиту, відсотках, пені та штрафу в повному обсязі, звернувши стягнення на заставлене майно або на грошові кошти та майно, що належить позичальнику та/або поручителю. 10 серпня 2017р. між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. Відповідно до додатку цього договору «Перелік кредитних договорів та договорів забезпечення» до відповідача перейшло право грошової вимоги по кредитному договору. 13 листопада 2017р. було звернуто стягнення на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 38135058 від 15 листопада 2017р. власником квартири за адресою: [ADDRESS] , яка раніше належала на праві власності позивачка став відповідач, який не відшкодував позивачці перевищення 90% вартості предмета іпотеки над сумою боргу, хоча повинен був це зробити відразу після звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2022р. по цивільній справі № 761/4566/20, яке набрало законної сили було стягнуто з відповідача на користь позивачки грошові кошти, що є перевищенням 90 % вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя розмірі 408700,2 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»(в редакції на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на момент звернення стягнення на предмет іпотеки) передбачено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача не були спростовані зазначені обставини справи. Зокрема, стороною відповідача не був поданий відзив на, в порядку ст. 178 діючого ЦПК України. За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка наголошувала, що мало місце прострочка виконання грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 408700,2 грн., за період часу з 14 листопад 2017р. по 28 жовтня 2022р., і згідно наданого стороною позивача розрахунку, відповідач повинен сплатити 3,0 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання в розмірі 36816,59 грн.; інфляційні втрати - 129435,29 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014р. № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018р. № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постанові від 08 листопада 2019р. по справі № 127/15672/16-ц. На підтвердження розміру позовних вимог позивачем надано розрахунок 3,0 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат. Вказаний розрахунок суд покладає в обґрунтування рішення, як об`єктивний і належний доказ, що містить відомості щодо розміру нарахованих відповідачу сум за кожен місяць та рік прострочення, і здійснений на основі затверджених в установленому порядку норм, пр цьому судом враховано, що протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача зазначений розрахунок спростовано не було. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1662,52 грн.

Outcome: approved