Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Заявник [PERSON] , звернулася до суду з заявою, якою просить встановити факт належності свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 25.12.2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області № 447 від 19.12.2022 року на її ім`я. В обґрунтування заяви [PERSON] зазначає те, що під час внесення її даних до свідоцтва про право власності на квартиру була допущена помилка, яка перешкоджає їй володіти, користуватися та розпоряджатися її власністю. Так, в свідоцтві на право власності на квартиру її по батькові помилково зазначено « [PERSON] », що не збігається із записом в паспорті громадянина України, виданого від 26.06.1998 року її по батькові зазначено « [PERSON] ». З приводу виправлення зазначеної помилки у свідоцтві про право власності на квартиру, заявник звернулась до Болградської міської ради Одеської області, проте їй була надана відповідь, що свідоцтво на право власності на квартиру видано та зареєстровано Болградським відділенням Ізмаїльського МБТІ. На теперішній час Болградське відділення Ізмаїльського МБТІ ліквідоване, а орган, у якого перебуває реєстраційна справа, не наділений повноваженнями виправляти такі помилки. Зазначене стало приводом звернення до суду. Ухвалою суду від 12.06.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено до судового розгляду на 21.06.2023 року об 11:00 годині. - заявник у судове засідання не прибула, про час та місце проведення судового розгляду повідомлена належним чином (а.с.19). - представник заінтересованої особи у судове засідання не прибув, про час та місце проведення розгляду повідомлявся згідно вимог чинного законодавства, на адресу суду надіслав довіреність (а.с.21). Ухвалою від 21.06.2023 року було відкладено судове засідання та призначено вдруге до судового розгляду на 10.07.2023 року о 13:00 годині (а.с.23), про що повідомлено сторонам по справі (а.с.24). В судове засідання 10.07.2023 року: -заявник в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином (а.с.24). Поштовим листом надіслала до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про підтримання своїх вимог та розгляд справи у її відсутність (а.с.25-26). -представник заінтересованої особи Болградської міської ради за довіреністю в судове засідання не прибув, повідомлений належним чином (а.с.11, 12). Надіслав на адресу суду заяву, згідно якої відсутні заперечення щодо вимог заявника [PERSON] та розгляд справи просив здійснити у відсутність представника (а.с.20). Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Судовим розглядом встановлено, що: 25 грудня 2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області №447від 19.12.2002 року було видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності. На час оформлення свідоцтва про право власності на житло не було звернено уваги на правильність написання по батькові заявниці і лише нещодавно виявлено наявність помилки у свідоцтві. Таким чином у свідоцтві про право власності на житло, який є правовстановлюючим документом, допущена помилка у написанні по батькові заявниці, замість правильного « [PERSON] » помилково вказано « [PERSON] ». Зазначені розбіжності не надають можливості заявниці розпоряджатися належним їй майном. Так дійсно, в свідоцтві на право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , виданого 25.12.2002 року на підставі рішення Болградської міської ради Одеської області від 19.12.2002 року №447, прізвище, ім`я та по-батькові власника, кому видано зазначено свідоцтво значиться: « [PERSON] » - російською мовою (а.с.7). Разом з цим, заявник [PERSON] народилася [INFO] та іменується по батькові « [PERSON] », що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] виданого Болградським РВ УМВС України в Одеській області від 26.06.1998 року (а.с.3). Названим паспортом заявниця користувалася на час видачі свідоцтва на право власності на житло і користується на даний час, який підтверджує особу заявниці, що свідчить про фактичне допущення помилки в написанні її по батькові в правовстановлюючому документі. Згідно архівної копії рішенням виконавчого комітету Болградської міської ради Одеської області №447 від 19.12.2022 року «О передаче в собственость гражданам города квартир МО» затверджено технічну документацію та надано безкоштовно у власність квартири та перелічений список громадян, яким надається житло, однак список громадян вказаний з прізвищем, а ініціалами прописані скорочено (а.с.10). Але вже в домовій книзі, заведеній 12.02.2003 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] по батькові зареєстрованої особи вказано « [PERSON] » мовою оригіналу(а.с.11-13). Згідно пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] виданого 22.01.2008 року Пенсійним фондом України по батькові заявниці зазначено як « [PERSON] ». Заявницею для підтвердження доводів своєї заяви надано також свідоцтво про її народження серії [NUMBER] де її ім`я на російській мові вказано « [PERSON] » (а.с.27), два свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 03.03.179 року де вона значиться, як « [PERSON] » змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.28) та свідоцтво серії [NUMBER] від 12.09.1987 року - « [PERSON] » російською мовою вступила в шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.31). А відтак, суд приходить до висновку, про те що заявниця дійсно є власником житла, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності від 25.12.2002 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Болградської міської ради від 19.12.2002 року №447, в якому допущено помилку в написанні її по батькові, оскільки вірно має бути зазначено, що свідоцтво на право власності видано: « [PERSON] ». Таким чином, вбачається факт допущення помилки при оформленні зазначеного свідоцтва, яке є правовстановлюючим документом для заявниці, і перешкоджає їй належним чином користуватися і розпоряджатися належним їй майном. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч.4 ст.182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документу на належну їй квартиру дає можливість заявнику повною мірою реалізувати своє право розпоряджання своєю власністю. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені заявником факти знайшли своє підтвердження та оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд вважає необхідним його встановити, у зв`язку з чим, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved