Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради (далі - Управління) звернулося до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь надміру отримані кошти допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2 218,00 грн та витрати на сплату судового збору у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на обліку в Управлінні соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради з 2018 року перебувала [PERSON] , як отримувач допомоги на дітей одиноким матерям. Державна допомога на дітей одиноким матерям призначалася Управлінням на підставі Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» від 21.11.1992 № 2811-ХІІ (із змінами) (далі - Закон) та відповідно до Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751 (далі - Порядок № 1751). На підставі заяви про призначення соціальної допомоги від 22.01.2020 № 199, декларації від 22.01.2020 та інших документів [PERSON] було востаннє призначено допомогу на дітей одиноким матерям (з урахуванням доходів) рішенням Управління від 23.01.2020 на період з 01.01.2020 по 30.06.2020 у розмірі 2218,00 грн. Призначену [PERSON] з 01.01.2020 допомогу на дітей одиноким матерям було продовжено Обласним центром на період карантину на липень 2020 року (розпорядження від 22.06.2020 на період з 01.07.2020 по 31.07.2020). Разом з тим, з 24.07.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги», норми, які застосовуються з 01.07.2020 (далі - Постанова №632). Абзацем 2 п. 2 Постанови № 632 встановлено, що з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. 14.07.2020 [PERSON] звернулась до Управління із заявою № 634 про призначення допомоги на дітей одиноким матерям, надала декларацію від 14.07.2020 та інші документи (відповідно до п. 35 Порядку № 1751). Управлінням було здійснено розрахунок допомоги на дітей одиноким матерям, за результатами якого заявниця з 01.07.2020 не набула права на її призначення, оскільки Постановою № 632 Порядок № 1751 було доповнено пунктом 352. Відповідно до п.1 п. 352 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах десятому - чотирнадцятому цього пункту). На час виникнення спірних правовідносин [PERSON] була працездатною особою, станом на початок періоду, за який враховуються доходи не працювала, не провадила підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна або як така, що шукає роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи. Рішенням Управління від 12.08.2020 припинено виплату допомоги на дітей одиноким матерям [PERSON] з 01.07.2020 на підставі п. 352 Порядку № 1751. Відповідно до довідки Обласного центра від 04.09.2020 № 229 сума коштів допомоги на дітей одиноким матерям виплачена [PERSON] за липень 2020 року складає 2 218,00 грн. В зв`язку з цим, 18.11.2020 за № 10-86/8557/03-20 Управління направило на адресу [PERSON] повідомлення про необхідність повернення зазначених коштів. В разі неможливості одноразового погашення всієї суми, пропонувалося укласти угоду на поступове повернення цієї суми. До Управління [PERSON] не з`явилась, кошти допомоги не повернула. 04.02.2021 за № 10-87/932/03-21 Управління направило на адресу [PERSON] претензію про необхідність повернення зазначених коштів. До Управління відповідач не з`явилась, кошти допомоги не повернула. 27.05.2021 за № 10-87/4145/03-21 Управління направило на адресу [PERSON] вимогу про повернення зазначених коштів. Вимога була повернута Управлінню з відміткою поштового відділення: «за закінченням терміну зберігання». 03.08.2021 державним соціальним інспектором відділу соціальних допомог Управління було здійснено вихід на адресу [PERSON] . В співбесіді [PERSON] пообіцяла прийти до Управління та укласти угоду про повернення коштів допомоги частками. Був складений акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї в якому [PERSON] під особистий підпис підтвердила своє зобов`язання. Отже, внаслідок змін у законодавстві (результат події) [PERSON] безпідставно набула майно у вигляді отриманих коштів допомоги на дітей одиноким матерям у розмірі 2 218,00 грн і зобов`язана була повернути ці кошти на рахунок Управління самостійно, але не повернула, тому Управління змушено звернутися до суду з позовною заявою. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 12 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилась про час, дату, місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності, суду не надала. Відповідачкою в установлений частиною сьомою статті 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною восьмою статті 178 ЦПК України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Причини неявки суду не повідомили, правом на подання відзиву не скористалися. Таким чином, відповідачка про дату, час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, однак повторно у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 922/623/20. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідачки та, зі згоди позивача, відповідно до ухвали суду від 07 липня 2023 року, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, учиненої 04.11.1950 в Римі, яка відповідно до приписів статті 9 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 (із змінами та доповненнями) є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІV від 23.02.2006 (із змінами та доповненнями) обумовлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже, Європейський суд з прав людини у пунктах 39 - 41 свого Рішення від 08.11.2005 у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01) констатував наявність у заявника права надавати свої аргументи під час публічного слухання справи, недотримання якого було кваліфіковано як порушення частини 1 статті 6 Конвенції. Допомога малозабезпеченим сім`ям призначається на підставі Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям» №1768-ІІІ від 01.06.2000 (із змінами та доповненнями), а також Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 250 від 24.02.2003 (із змінами та доповненнями), Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми». Громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Таким випадком, зокрема, є той, що передбачений Законом України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» № 2811-ХІІ від 21.11.1992 року (в редакції Закону України № 2334-ІІІ від 22.03.2001 року) (із змінами та доповненнями), оскільки цей Закон, як визначено у його преамбулі, встановлює гарантований державою рівень матеріальної підтримки сімей з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги з урахуванням складу сім`ї, її доходів та віку дітей і спрямований на забезпечення пріоритету державної допомоги сім`ям з дітьми у загальній системі соціального захисту населення. Так, відповідно до припису статті 1 Закону № 2811-XII громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Статтею 3 цього Закону перелічені види державної допомоги сім`ям з дітьми, якою серед інших є і допомога на дітей одиноким матерям (пункт 5 статті). Підстави надання такої допомоги, умови її призначення, розміри а також умови, за яких виплата допомоги на дітей одиноким матерям припиняється або призупиняється регламентуються розділом V-A Закону. Отже, на підставі положень статті 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентним органом іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішення про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини. Натомість як обумовлює частини 4 статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми встановлюється Кабінетом Міністрів України. Одночасно із цим й частини 3 статті 18-2 зазначеного законодавчого акту констатує, що для призначення, виплати та припинення виплати допомоги на дітей одиноким матерям додатково застосовуються умови призначення, виплати та підстави для припинення виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, зазначене питання слід розв`язувати на підставі приписів пунктів 33 - 38 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1751 від 27.12.2001 року (із змінами та доповненнями), оскільки саме ці норми вказаного підзаконного нормативно-правового акту присвячені умови призначення і виплати державної допомоги на дітей одиноким матерям. Так, судом встановлено, що 22.01.2020 [PERSON] звернулась до Управління з заявою про призначення державної соціальної допомоги одиноким матерям (а.с. 8-9). На підставі вказаної заяви, декларації про доходи та майновий стан від 22.01.2020 Управлінням прийнято рішення про призначення [PERSON] допомоги одинокій матері на період з 01.01.2020 по 30.06.2020 у розмірі 2 218,00 грн щомісячно (а.с. 8-9, 10-11, 12). Відповідно до п.п. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 08.04.2020 № 264 «Деякі питання надання державної соціальної допомоги» (з змінами) (далі - Постанова №264) строк виплати державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям, допомоги на дітей одиноким матерям, яку було призначено раніше, продовжується на період карантину та на один місяць після дати його відміни і державна соціальна допомога виплачується за повний місяць без звернення особи до структурних підрозділів з питань соціального захисту населення. Розпорядженням Управління від 22.06.2020 було продовжено [PERSON] строк виплати допомоги як одинокій матері на період карантину з 01.07.2020 по 31.07.2020 у розмірі 2 218,00 грн (а.с. 13). Разом з тим, з 24.07.2020 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 632 «Деякі питання виплати державної соціальної допомоги» норми якої застосовуються 01.07.2020 (далі - Постанова № 632). Абзацем 2 п. 2 Постанови № 632 встановлено, що з 1 липня 2020 року призначення і виплата державної соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям та допомоги на дітей одиноким матерям особам, у яких закінчився строк таких виплат у березні - червні 2020 року, здійснюється лише після подання нової заяви з необхідними документами та декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги. 14.07.2020 [PERSON] звернулась до Управління із заявою № 634 про призначення допомоги на дітей одиноким матерям, надала декларацію від 14.07.2020 (а.с. 14-15, 16-17). У заяві про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг, наданої [PERSON] від 14.07.2020, зазначено, що вона не працює, не навчається, трудової книжки не має. Управлінням було здійснено розрахунок допомоги на дітей одиноким матерям, за результатами якого заявниця з 01.07.2020 не набула права на її призначення, оскільки Постановою № 632 Порядок № 1751 було доповнено пунктом 352. Відповідно до п.1 п. 352 Порядку № 1751 допомога на дітей одиноким матерям не призначається, якщо у складі сім`ї є працездатні особи, які досягли 18-річного віку станом на початок періоду, за який враховуються доходи, та не працювали, не проходили військової служби, не провадили підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не здобували освіти за денною формою здобуття освіти в закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти, не зареєстровані в центрі зайнятості як безробітні або як такі, що шукають роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи (крім випадків, передбачених в абзацах десятому - чотирнадцятому цього пункту). На час виникнення спірних правовідносин [PERSON] була працездатною особою, станом на початок періоду, за який враховуються доходи, не працювала, не провадила підприємницької чи професійної незалежної діяльності, не зареєстрована в центрі зайнятості як безробітна або як така, що шукає роботу, сумарно більше ніж три місяці протягом періоду, за який враховуються доходи. Рішенням Управління від 12.08.2020 припинено виплату [PERSON] допомоги на дитину одинокій матері з 01.07.2020 на підставі п. 352 Порядку № 1751. Обласним центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат було визначено розмір переплати [PERSON] допомоги на дитину одинокій матері за липень 2020 року у розмірі 2 218,00 грн (довідка Обласного центру від 04.09.2020 № 229) (а.с. 19). В зв`язку з цим, 18.11.2020 за № 10-86/8557/03-20 Управління направило на адресу [PERSON] повідомлення про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Управління надміру отримані кошти державної допомоги одинокій матері у розмірі 2 218,00 грн за липень 2020 року. В разі неможливості одноразового погашення всієї суми боргу, пропонувалося укласти угоду на поступове повернення цієї суми (а.с. 20). До Управління [PERSON] не з`явилась, кошти допомоги не повернула. 04.02.2021 за № 10-87/932/03-21 Управління направило на адресу [PERSON] претензію про необхідність повернення зазначених коштів (а.с. 21). До Управління відповідач не з`явилась, кошти допомоги не повернула. 27.05.2021 за № 10-87/4145/03-21 Управління направило на адресу [PERSON] вимогу про повернення зазначених коштів. Вимога була повернута Управлінню з відміткою поштового відділення: «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 22, 23). 03.08.2021 державним соціальним інспектором відділу соціальних допомог Управління було здійснено вихід на адресу [PERSON] . Був складений акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї в якому [PERSON] під особистий підпис зобов`язалася прийти до Управління та укласти угоду про повернення коштів допомоги у розстрочку (а.с. 24). До Управління [PERSON] не з`явилась, кошти надміру отриманої допомоги не повернула. Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У разі неможливості добровільного повернення або утримання коштів, які підлягають поверненню, такі кошти стягуються в судовому порядку. Усе наведене свідчить про те, що між у справі виникли недоговірні зобов`язання, викликані безпідставним набуттям майна [PERSON] за рахунок держави від імені якої у цьому випадку як «потерпілий» виступає позивач - Управління соціального захисту населення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради. Частиною 1 статті 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені дослідженими доказами у справі, а відтак, позов підлягає задоволенню. Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved