Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Ладуренко Алла Олександрівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття, обґрунтовуючи свої вимоги таким. З 15 листопада 2007 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області, від якого мають двох дітей-близнюків доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 03 листопада 20178 року шлюб між ними було розірвано. На сьогодні доньки зареєстровані та проживають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні, пов`язаному з навчанням, вихованням та забезпеченням всіх необхідним для їх життя та розвитку. У зв`язку з переїздом до Азербайджанської Республіки позивачка також займається оформленням документів на дітей, на шо теж витрачаються значні кошти, а також сплачує кошти на вивчення дітьми іноземних мов. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання та виховання доньок не надає у зв`язку із чим позивачка і звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дітей. 05 травня 2023 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, була постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, призначене відкрите судове засідання о 10 год 30 хв 31 травня 2023 року. Направлено відповідачеві копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Запропоновано відповідачеві подати до суду відзив на позов в установлений строк. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив. Запропоновано відповідачу подати до суду в установлений законодавством строк заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Представниця позивачки адвокат Ладуренко А. О. в судове засідання не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, а справу розглянути за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. При цьому від [PERSON] до суду не надійшло відзиву на позовну заяву чи будь-яких заперечень, а також повідомлення про іншу адресу, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин та не подав відзив, а представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи, тому відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 03 листопада 2017 року (справа № 636/2866/17), яке набрало законної сили 29 січня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 15 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області за актовим записом № 38, було розірвано. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2008 року, виданого Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 29 січня 2008 року, виданого Есхарівською селищною радою Чугуївського району Харківської області, [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] . Відповідно до довідки № 6131/КВ/500/91 від 03 листопада 2022 року, наданою Посольством України в Азербайджанській Республіці, [PERSON] , [INFO] , а також її діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 07 січня 2008 року, згідно з відповідною відміткою в ПГУВК про перетин державного кордону АР з 12 травня 2022 року перебувають на території Азербайджанської Республіки. Згідно з довідками № 150 та № 151 від 30 вересня 2022 року, наданими повною середньою школою № 1 імені Н. Ахундова Управління Освіти міста Баку Міністерства Освіти Азербайджанської Республіки, [PERSON] та [PERSON] дійсно поступить в 9с клас повної середньої школи № 1 імені Н. Ахундова. Відповідно до особової справи № П/243 учениці Есхарівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Чугуївської районної ради Харківської області, [PERSON] вибула 03 жовтня 2022 року до повної середньої школи № 1 імені Н. Ахундова м. Баку у зв`язку із зміною місця проживання. Відповідно до особової справи № П/244 учениці Есхарівської ЗОШ І-ІІІ ступенів Чугуївської районної ради Харківської області, [PERSON] вибула 03 жовтня 2022 року до повної середньої школи № 1 імені Н. Ахундова м. Баку у зв`язку із зміною місця проживання. Згідно з Витягом № 133 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, наданим виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області, [PERSON] зареєстрована разом з [PERSON] , [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Факт витрачання коштів на оформлення документів для перебування дітей за кордоном підтверджується довідками Посольства України в Азербайджанській Республіці від 10 березня 2023 року про необхідність сплати консульського збору у розмірі 40 доларів США на кожну дитину; ордером обміну № ВРМ2306966884262 від 10 березня 2023 року про сплату 80 доларів США; довідками про надання доступу до відомостей про стан оформлення ПГУВК ім`я [PERSON] та [PERSON] . Згідно з долученими витягами [PERSON] має у власності 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; 1/3 частини земельної ділянки, яку передав в оренду; 1/3 частини земельної ділянки, яку передав в оренду. Відповідно до довідки № 4/3308, наданої в/ч [NUMBER] , ст. лейтенант [PERSON] перебуває на службі в/ч [NUMBER] . Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майнових стан і доходи за період часу з 01 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року, наданих Головного управління ДПС у Харківській області, [PERSON] має регулярний дохід, отриманий ним за місцем роботи та служби. Відповідач-батько дітей, добровільно коштів на утримання та виховання дітей не надає, діти знаходяться на повному утриманні матері. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1, 2\~ст. 181 СК України,\~способи виконання\~батьками обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в судовому порядку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров`я та матеріального становища дітей та платника аліментів, суд визначає розмір аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є верховенство права. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Під час судового розгляду вказаної справи позивачкою були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Відповідачем, всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача 1073 грн 60 коп. належного до сплати судового збору на користь держави в особі Державної судової адміністрації України (отримувач коштів - Головне управління казначейства у м. Києві). На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved