Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 20.10.2005 року між ним, [PERSON] та АКТ «Промислово-інвестиційний банк» укладено договір про іпотечний кредит №2765, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 37800,00 доларів США, під сплату відсотки в розмірі 12% річних у доларах США за користування ним, комісійну винагороду за управління кредитними коштами у розмірі 0,1 % щомісячно від кредитної заборгованості. Також умовами договору погоджено, що погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток 1), який є невід`ємною частиною цього договору (копія договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року додається до позовної заяви) та строк виконання зобов`язання визначений до 19.10.2025 року. Даний кредит був наданий позивачу для придбання ним нерухомості у власність, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] (пункт 2.6 договору). При цьому, у п.4.1 кредитного договору визначено, що виконання зобов`язань позичальника за цим договором забезпечується іпотекою, предметом якої є: квартира [ADDRESS] , яка придбається [PERSON] у власність з використанням кредиту. Також в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором, 21.10.2005 року між АКБ Промислово-інвестиційний банк та позивачем [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М., зареєстровано в реєстрі за №5427 та за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 67,40 кв. м за адресою: [ADDRESS] (копія іпотечного договору від 21.10.2005 року додається до позову). В подальшому, на підставі договору відступлення прав вимог від 17.12.2012 року, укладеного між АКБ «Промислово-інвестиційний банк» та АТ «Альфа-Банк», останній набув статусу правонаступника за даним кредитним зобов`язанням та на підставі рішення позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 року змінив найменування на АТ «Сенс Банк», про що 31.11.2022 року внесено запис Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також в обґрунтування позову вказував, що 07 червня 2014 року набув чинності\~Закон України №1304 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого також поширюється на іпотечне майно позивача. Цей Закон є проміжним інструментом, використаний законодавцем, щоб в подальшому розробити правовий механізм, що дозволить громадянам, які не з власної волі й вини постраждали від інфляції, вибудувати з кредитором прийнятні фінансові відношення, основані на принципах, що враховують реальне положення речей й дають можливість боржникам за максимальних зусиль з їх боку повернути кошти банківським установам. Однак, в подальшому Верховною Радою України 13 квітня 2021 року прийнятий\~закон №\~1381-ІХ «\~Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», який набрав чинності 23 квітня 2021 року. Відповідно до внесених цим законом змін до Закону України «\~Про споживче кредитування», зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, що відповідають, зазначеним в ньому, критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника за відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації. З метою отримання права на реструктуризацію кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит, позивач маючи у власності лише єдине нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 67,40 кв. м за адресою: [ADDRESS] , в межах строків, передбачених законом, 28 травня 2021 року, направив на адресу банку заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року з доданими до неї документами, яка за змістом та переліком доданих документів повністю відповідає вимогам, що передбачені підпунктом 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734-VIII (копія заяви додається до позову). Разом з тим, 23.06.2021 року листом вих. №54230-34-б/б банк повідомив позивача, що ним розглянута отримана 01.06.2021 року та зареєстрована у вхідній банківській документації за №93861 заява від 28.05.2021 року, у результаті чого прийнято рішення про відмову у реструктуризації його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року. У якості єдиного мотиву для прийняття такого рішення Банк вказав про наявність у членів його родини (у дружини) додаткового майна, а саме належності на праві спільної часткової власності квартири за адресою: [ADDRESS] . Однак вважає таку підставу для відмови у проведенні реструктуризації кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит як належність його дружині на праві спільної часткової власності квартири за адресою: [ADDRESS] й відповідно невідповідність поданої ним заяви критеріям, визначеним у другому абзаці підпункту 2 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1734-VIII неправомірною, оскільки вищевказана частка квартири не перебуває у його власності як позичальника та не є спільним майном подружжя, а набута його дружиною на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року та відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 57 СК України є її особистою власністю. Посилаючись на вказане, вважає що у банку були відсутні підстави для прийняття рішення про відмову у реструктуризації зобов`язань й відповідно просив визнати незаконним рішення АТ «Сенс Банк», оформлене листом за вих. № 54230-34-б/б від 23 червня 2021 року, згідно якого за результатами розгляду заяви [PERSON] про проведення реструктуризації зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 2765 від 20 жовтня 2005 року, що одержана банком 1 червня 2021 року, банк повідомляє про відмову у проведенні реструктуризації та зобов`язати АТ «Сенс Банк» провести реструктуризацію зобов`язань [PERSON] за договором про іпотечний кредит № 2765, укладеним 20 жовтня 2005 року між ним та АКБ «Промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого у правовідносинах є АТ «Сенс Банк», згідно п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України « Про споживче кредитування» № 1734 № VІІІ від 15 листопада 2016 року (на умовах та у відповідності до закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті від 13 квітня 2021 року № 1381-ІХ) та стягнути з відповідача понесені судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив про його задоволення. При цьому суду пояснив, що вважає незаконним рішення АТ «Сенс Банк», оформлене листом за вих. № 54230-34-б/б від 23 червня 2021 року, згідно якого за результатами розгляду заяви [PERSON] про проведення реструктуризації зобов`язань за договором про іпотечний кредит № 2765 від 20 жовтня 2005 року, що одержана банком 1 червня 2021 року, банк повідомляє про відмову у проведенні реструктуризації з підстав наявності у нього на праві спільної сумісної власності іншого нерухомого майна, оскільки частки квартири за адресою: [ADDRESS] є особистою власністю його дружини, яку вона набула на підставі договору дарування. Вказував, що [PERSON] в свою чергу виконав усі умови для отримання права на реструктуризацію кредитної заборгованості, надавши усі необхідні документи, у тому числі й докази того, що він окрім іпотечного майна іншого нерухомого майна у власності не має. Також зазначив, що [PERSON] не отримував від банку відповідь на його повторну заяву від 15 липня 2022 року, згідно якої йому повторно було відмовлено у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитом з підстав наявності у власності його дружини додаткового майна, а саме належності на праві спільної часткової власності частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка була набута на підставі договору міни у період шлюбу й відповідно є спільною сумісною власністю подружжя. Вважає й дану відмову незаконною, оскільки спірна частка квартири хоча і була набута на підставі договору міни, однак вона також є особистою власністю дружини позивача, оскільки набута шляхом обміну його дружиною належної їй частки у в іншій квартирі, яка була її особистою власністю та набута до шлюбу внаслідок приватизації нерухомого майна. Посилаючись на вказане, просив позов задовольнити. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву з детальним обґрунтуванням своїх заперечень щодо позовних вимог позивача та просив суд відмовити у задоволення позову [PERSON] у повному обсязі. Крім того, приймаючи участь в розгляді даної справи в режимі відео конференції, представник відповідача суду пояснив, що дійсно, з метою отримання права на реструктуризацію кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит, позивач в межах строків, передбачених законом, 28 травня 2021 року, направив на адресу банку заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року з доданими до неї документами та банком за наслідками розгляду заяви 23.06.2021 року листом вих. №54230-34-б/б повідомлено про прийняте банком рішення про відмову у реструктуризації його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року. Підставою для відмови стало те, ще позивач не повідомив банк про те, що у власності дружини позивача перебуває відмінне від предмету іпотеки нерухоме майно, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . В подальшому, 24 червня 2022 року [PERSON] направив на адресу заяву, в якій зазначив, що право власності на частки квартири за адресою: [ADDRESS] належить його дружині на підставі договору дарування, а тому таке майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя. На повторну заяву [PERSON] банк направив відповідь від 15 липня 2022 року, згідно якої знову відмовив у проведенні реструктуризації заборгованості за кредитним договором, оскільки з Інформаційної довідки з Державного реєстру було встановлено, що дружині позивача на праві спільної часткової власності належить частка квартири за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку виникло внаслідок договору міни від 29 серпня 2008 року, що відповідно до положень Сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Таким чином, [PERSON] було правомірно відмовлено у реструктуризації, оскільки йому на праві спільної сумісної власності належить частка квартири, яка є додатковим житловим майном відмінним від предмету іпотеки, що виключає у банку обов`язок проведення реструктуризації кредитної заборгованості й відповідно належних доказів відсутності у нього на праві власності іншого майна окрім іпотечного позивач банку не надав. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до наступного. Так, з матеріалів справи убачається, що 20.10.2005 року між ним, [PERSON] та АКТ «Промислово-інвестиційний банк» укладено договір про іпотечний кредит №2765, за умовами якого [PERSON] отримав кредит в розмірі 37800,00 доларів США, під сплату відсотки в розмірі 12% річних у доларах США за користування ним, комісійну винагороду за управління кредитними коштами у розмірі 0,1 % щомісячно від кредитної заборгованості. Відповідно до п. 2.6 кредитного договору, кредит надається для придбання нерухомості у власність, а саме: трикімнатної квартири [ADDRESS] ( а.с 11 - 18). Також умовами договору визначено, що погашення кредиту здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку (додаток 1), який є невід`ємною частиною цього договору (копія договору про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року додається до позовної заяви) та строк виконання зобов`язання визначений до 19.10.2025 року. В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за вищевказаним кредитним договором, 21.10.2005 року між АКБ Промислово-інвестиційний банк та позивачем [PERSON] укладено договір іпотеки, який посвідчено нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Іпатовою М.М., зареєстровано в реєстрі за №5427 та за умовами якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, загальною площею 67,40 кв.м за адресою: [ADDRESS] (копія іпотечного договору від 21.10.2005 року додається до позову (а.с 19-24). В подальшому, на підставі договору відступлення прав вимог від 17.12.2012 року, укладеного між АКБ «Промислово-інвестиційний банк» та АТ «Альфа-Банк», останній набув статусу правонаступника за даним кредитним зобов`язанням та на підставі рішення позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 року змінив найменування на АТ «Сенс Банк», про що 31.11.2022 року внесено запис Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать АТ «Сенс банк». \~ \~ \~ \~Також в ході судового розгляду встановлено, що 28 травня 2021 року [PERSON] звернувся до ПАТ «Альфа-Банк» із заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості на підставі положень п. 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», надавши визначені законом документи, що підтверджують інформацію про зареєстроване місце проживання позичальника, розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідку про доходи та інші документи ( а.с. 25- 59, 77-98). 23 червня 2021 року листом вих. №54230-34-б/б банк повідомив [PERSON] про розгляд поданої ним заяви т прийняття рішення про відмову у реструктуризації його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року ( а.с. 99). Зокрема, з відповіді банку убачається, що подана [PERSON] заява не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а саме абз. 2 підп. 2 п. 7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», оскільки згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек встановлено, що в членів родини позичальника наявне додаткове майно, а саме право спільної часткової власності на квартири за адресою: [ADDRESS] . 24 червня 2022 року [PERSON] повторно звернувся до банку із заявою, в якій вказав, що квартири за адресою: [ADDRESS] набуті його дружиною у власність безоплатно на підставі договору дарування та є її особистою власністю, надавши відповідні підтверджуючи докази (а.с 100-102). Зокрема, вважаючи таку підставу для відмови у проведенні реструктуризації кредитної заборгованості по договору про іпотечний кредит як належність його дружині на праві спільної часткової власності квартири за адресою: [ADDRESS] ., яка не є спільним майном подружжя, а набута його дружиною на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року та відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 57 СК України є її особистою власністю незаконною, просив визнати відмову банку у проведенні реструктуризації незаконною та зобов`язати провести відповідну реструктуризації його кредитної заборгованості. Так, згідно з частиною першою статті\~15, частиною першою статті\~16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захист) потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати зміст) порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. У постанові Верховного Cуду y в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду\~у\~справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417/19) вказано, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи Інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів, є обов`язковою передумовою звернення особи до суду за захистом своїх нрав; при цьому обов`язком позивача, відповідно до ст. 81 ЦП К України є доведення (підтвердження) в установленому законом порядку наявності факту порушення або оспорювання його прав та інтересів. Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього. Таким чином, відсутність у будь-кого, в тому числі і позивача, прав чи обов`язків у із оскаржуваним рішенням не породжує для останнього і права на захист, тобто права на звернення із цим адміністративним позовом. Підставами для визнання протиправним рішення або дій є невідповідність їх вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу. При цьому, обов`язковою умовою визнання протиправним рішення або дій є наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову у задоволені позовних вимог. Аналогічний правова позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від 16.06.2015 року та аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у Постанові від 30.05.2018 року. При цьому, як встановлено судом, між сторонами виникли правовідносини щодо реструктуризації зобов`язань за договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті. Відповідно до\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України). Згідно зі\~статтею 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини першої\~статті 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частинами 1, 2\~статті 652 ЦК України\~у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Відповідно до\~статті 17 Закону України «Про споживче кредитування»\~кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту. Отже, проведення реструктуризації у будь-якому випадку передбачає зміну істотних умов договору. 23.04.2021 набув чинності\~Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13.04.2021 № 1381-ІХ\~і\~Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено пунктом 7, яким передбачено, що зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом. Зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом: обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності дим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із\~статтею 5 Закону України "Про іпотеку"\~у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів. Тобто, Законом передбачено обов`язок проведення реструктуризації з підстав нарахування заборгованості за умовами договору та у випадку відсутності простроченої заборгованості станом на 01.01.2014 року та у випадку її погашення та виключно у разу надання повного переліку документів, визначених Законом. При цьому, відповідно до пункту 4 Закону у заяві про проведення реструктуризації зазначаються прізвице, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;найменування кредитодавдя (повне або скорочене), інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подасться заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса),- у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи і позикодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів. У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. \~ \~ \~ \~Як вже було встановлено судом, 23 червня 2021 року листом вих. №54230-34-б/б банк повідомив [PERSON] про розгляд поданої ним заяви та прийняття рішення про відмову у реструктуризації його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року ( а.с. 99). При цьому, підставою для відмови стало те, ще подана [PERSON] заява не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а саме абз.2 підп.2 п.7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», оскільки згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек встановлено, що в членів родини позичальника наявне додаткове майно, а саме право спільної часткової власності на квартири за адресою: [ADDRESS] . 24 червня 2022 року [PERSON] повторно звернувся до банку із заявою, в якій вказав, що квартири за адресою: [ADDRESS] набуті його дружиною у власність безоплатно на підставі договору дарування та є її особистою власністю, надавши відповідні підтверджуючи докази (а.с 100-102). Так, ст. 60\~С.К\~України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із\~ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як убачається з матеріалів справи, квартири за адресою: [ADDRESS] набуті [PERSON] у власність безоплатно на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року та є її особистою власністю. За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що оскільки квартири за адресою: [ADDRESS] набуті [PERSON] у власність безоплатно на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року та є її особистою власністю, хоча і в період перебування у шлюбі із позивачем, а тому відмова банку від 23 червня 2021 року, оформлена листом вих. №54230-34-б/б про відмову у реструктуризації його зобов`язань за договором про іпотечний кредит №2765 від 20.10.2005 року є безпідставною й відповідно наявність у дружини [PERSON] вищевказаного нерухомого майна у особистій власності не свідчить про належність даного нерухомого майна на праві власності позивачу, а тому в цій частині позовних вимог позов [PERSON] підлягає задоволенню. Крім того, як убачається з відповіді банку від 15 липня 2022 року, відповідач погодився з тим, що квартири за адресою: [ADDRESS] набуті [PERSON] у власність безоплатно на підставі договору дарування від 21 червня 2013 року є її особистою власністю, однак відмовив у проведенні реструктуризації з підстав наявності у позивача на праві спільної сумісної власності додаткового нерухомого майна, а саме частки квартири за адресою: [ADDRESS] , яка набута [PERSON] на підставі договору міни від 29 серпня 2008 року ( а.с.103). При цьому, дана відмова позивачем в судовому порядку не оскаржувалася й відповідно з позовом про визнання її неправомірною він не звертався, а також вказуючи про те, що він лист банку від 15 липня 2022 року не отримував та дізнався лише з відзиву відповідача, в рамках даного провадження позивач із заявами про збільшення (зменшення) позовних вимог не звертався. Так, згідно ч. 1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~\~\~\~\~\~ За загальним правилом ст. ст.\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1\~ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За таких обставин, а також ураховуючи те, що [PERSON] було відмовлено у проведенні реструктуризації кредитного зобов`язання з інших підстав, зокрема підстав викладених у листі банку від 15 липня 2022 року, які в судовому порядку не оспорювалися, підстави для задоволення вимог [PERSON] про зобов`язання відповідача провести відповідну реструктуризацію відсутні. Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже,\~з відповідача\~на користь\~позивача підлягають\~стягнення понесенні\~останнім судові\~витрати,\~ сплачені при поданні позовної заяви у розмірі 1\~073 гривні 60 копійок.

Outcome: partial