Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Про існування заповіту, складеного на його (позивача) користь померлим [PERSON] йому не було відомо, коли він знайшов заповіт, то звернувся до нотаріальної контори, але нотаріус відмовила йому у заведення спадкової справи та рекомендувала звернутися з відповідною заявою до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Вважає себе єдиною особою, яка прийняла спадщину, не знав про існування строку для звернення із відповідною заявою до нотаріуса, тому вважає наведені ним причини пропуску визначеного законом строку поважними, і , на цій підставі просить його позов задовольнити. Рух справи 06.04.2023 позовна заява надійшла до суду та за протоколом авторозподілу справи між суддями передана на розгляд судді Слободян Н.П. 11.04.2023 у справі відкрите провадження. Підготовче судове засідання призначене на 11.05.2023. 05.05.2023 надійшов відзив відповідача на позов, у якому позовні вимоги не визнаються, оскільки про існування заповіту позивачу було відмово від моменту його складення та підписання ( 29.11.2023). У нього знаходився і його примірник). Свідоцтво про смерть [PERSON] отримала його пасербиця, [PERSON] . Невдовзі після смерті [PERSON] ( в межах 6-місячного строку прийняття спадщини) [PERSON] телефонував секретарю сільською ради ( [PERSON] ) та повідомив про своє бажання оформити спадщину на земельний пай) . Йому було повідомлено про те, у кого знаходиться свідоцтво про смерть [PERSON] ) і йому треба звертатися до [PERSON] . Саме у зв`язку з тим, що [PERSON] було відомо про заповіт від самого початку, селищна рада позовних вимог не визнає. 11.05.2023 у справі закрите підготовче судове засідання, розгляд справи призначений на 09.06.2023, яке, за заявою представника відповідача, відкладене на 10.07.2023. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Вислухавши сторони, свідка, дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 12 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін,кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] в с. Рагівка Поліського району Київської області, що підтверджується свідоуовом про його смерть серії [NUMBER] від 24.02.2023 ( а.с.6) За життя [PERSON] склав заповіт 25.11.2013, посвідчений секретарем Рагівської сільської ради Поліського району Київської області , яким всі своє майно він заповів [PERSON] (позивачу по справі) ( а.с.7). Постановою державного нотаріуса Івангківської районної державної нотаріальної контори Воробей Т.П., від 25.11.2023 № 136/02-31, [PERSON] відмовлено у заведенні спадкової справи у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини. Крім того, зазначено, що спадкова справа після його смерті не заводилась. ( а.с.8) Відповідно до ст. 1233. ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За правилами ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, повинен подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини і лише особисто. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Таким чином, з урахуванням положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України, строк прийняття спадщини після смерті [PERSON] , закінчився 10 вересня 2014 року. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Також абзацом 6 пунктом 24 вказаної вище Постанови зазначено, що у резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК для прийняття спадщини. Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини У постанові Верховного Суду по справі № 565/1145/17 від 26 червня 2019 року визначено, що вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту, тощо. При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Так, позивач позовні вимоги обґрунтовував тим, що він пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки йому не було відомо про існування заповіту. Проте, у судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила про обставини посвідчення нею заповіту, складеного [PERSON] . Останній, маючи боргові зобов`язання перед [PERSON] , мав укласти договір купівлі-продажу свого будинку з ним. Оскільки він ( [PERSON] ) був хворий (міг не дожити до моменту посвідчення такого договору нотаріусом), то саме вона порадила [PERSON] вирішити питання шляхом складення заповіту. Безпосередньо [PERSON] привіз [PERSON] в сільську раду для посвідчення заповіту. Чекав його зовні. Вона надрукувала заповіт, [PERSON] підписав його і [PERSON] відвіз його додому. Копія заповіту була саме у [PERSON] . Потім вони все ж таки вирішили питання з оформлення купівлі-продажу будинку у нотаріуса. Свідоцтво про смерть [PERSON] , після його смерті отримала його пасербиця, [PERSON] , що засвідчено у книзі обліку бланків свідоцтв про смерть (а.с.23, 24). Про те, що заповіт не скасований [PERSON] знав, бо телефонував їй (свідку) ще до закінчення встановленого законом 6-місячного строку після смерті [PERSON] . А у випадку скасування заповіту, вона б мала повідомити [PERSON] . У їх селі фактично одна вулиця, тобто живуть всі практично поряд. Допитаний у судовому засіданні у якості свідка, позивач [PERSON] стверджував, що дійсно знав про заповіт, але після його посвідчення вони посварилися з [PERSON] , тому він вважав, що заповіт скасований. Про те, що він не скасований, дізнався з телефонної розмови з свідком [PERSON] (секретарем сільської ради) трохи більше ніж через 6 місяців після смерті [PERSON] . Оскільки строк вже було пропущено, то різниці вже не було коли звертатися до суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до державного нотаріуса Іванківської районної державної нотаріальної контори Київської області за оформленням спадщини лише 25.02.2023, тобто, через майже 9 років після смерті [PERSON] . Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи аргументи та доводи сторін, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Достатніх та належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини позивач не надав та не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, незнання про існування заповіту ( чи його не скасування). Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 656/399/19 (провадження № 61-633св20)., від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18), від 26 липня 2021 року у справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 01 червня 2022 року у справі № 148/1805/20( провадження № 61-16005св21, У постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Такі обставини позивачем не доведені, адже після смерті [PERSON] пройшло майже 9 років. Позивач та спадкодавець проживали в одному селі, жодних обставин, які б перешкоджали позивачу вчасно прийняти спадщину не встановлено. Пропуск спадкоємцем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у такого спадкоємця порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у Постанові від 27 травня2020 року у справі № 336/1127/17 Оскільки підстави, на які посилається позивач, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] відсутні.

Outcome: dismissed