Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач 05.11.2018 року звернувся до суду з позовом [PERSON] , [PERSON] , в якому просив стягнути з солідарно з відповідачів суму заборгованості у розмірі 23943,48 грн. 27.04.2021року до суду надійшла заява позивача про закриття провадження в даній цивільній справі в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , необхідність вирішення по суті заявленого спору в частині стягнення заборгованості з [PERSON] , уточнення позивачем позовних вимог (а.с.139). Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.10.2021року провадження в справі за позовом Управління поліції охорони в Харківській області до [PERSON] про стягнення суми закрите, повідомлено позивача, що розгляд даної категорії справ віднесений до юрисдикції адміністративних судів. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.10.2021року [PERSON] в даній справі залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. 09.02.2023року цивільна справа за позовною заявою Управління поліції охорони в Харківській області до [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про стягнення суми надійшла в провадження судді Маньковської О.О. Так, уточнивши позовні вимоги, згідно заяви від 27.04.2021року(а.с.139), позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь Управління поліції охорони в Харківській області суму заборгованості в розмірі 23943,48 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 08.06.2017 між позивачем, третьою особою в цій справі - [PERSON] та Вінницьким професійним училищем Департаменту поліції охорони укладено Договір від 08.06.2017 №532 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони. Відповідно до умов п. 1.1.-2.1. договору, позивач зобов`язався оплатити у повному обсязі вищому професійному училищу Департаменту ДСО при МВС України вартість навчання [PERSON] за спеціальністю «охоронник», а також призначити останнього на посаду, забезпечити речовим майном, грошовим утриманням відповідно до присвоєного спеціального звання та займаної посади працівника поліції охорони, а [PERSON] зобов`язався пройти у повному обсязі навчання у Вінницькому вищому професіональному училищі Департаменту ДСО при МВС України, після закінчення навчання прибути на роботу до Управління поліції охорони в Харківській області та відпрацювати на призначеній посаді не менше трьох років. На навчання [PERSON] витрачено 23943,48 грн. Відповідно до умов договору, [PERSON] пройшов навчання у Вінницькому вищому професіональному училищі Департаменту ДСО при МВС України та отримав довідку про закінчення первинної професійної підготовки від 27.09.2017 №401. Наказом УДСО при Управлінні МВС України в Харківській області №380 о/с від 23.05.2017 року [PERSON] з 23 травня 2017 року був прийнятий на посаду молодшого інспектора взводу №1 роти охорони вантажів та мобільних об`єктів батальйону з фізичної безпеки УПО Харківської області . Наказом позивача від 27.06.2018 року №9п, [PERSON] був притягнутий до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни , яке виразилось у відвертому ігноруванні вимог норм етичної поведінки працівників поліції. Наказом Управління поліції охорони в Харківській області № 443 о/с від 27.06.2018 року [PERSON] було звільнено зі служби в органах Національної поліції з 27.06.2018 на підставі норм п. 6\~ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію». \~ \~ \~ \~Таким чином, зазначив позивач, час фактичного проходження служби [PERSON] склав 2 роки 7 місяців 19 днів, що є порушенням [PERSON] п. 4.4 Договору про навчання поліцейського за кошти поліції охорони . Вказали, що пунктом 4.5. вказаного Договору, був передбачений обов`язок [PERSON] відшкодувати позивачу всі витрати , пов`язані з утриманням його у навчальному закладі у випадку його дострокового звільнення зі служби (раніше трьох років). Також, позивач вказав, що 23.05.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки №41, відповідно до якого, останній зобов`язався у повному обсязі відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] - третьою особою в цій справі, зобов`язань, а також, відповідно до п. 2.1. Договору поруки, позивач має право пред`являти вимоги відповідачу [PERSON] про оплату ним у повному обсязі боргових зобов`язань [PERSON] по договору. Просили стягнути з відповідача [PERSON] на користь Управління поліції охорони в Харківській області суму заборгованості в розмірі 23943,48 грн. Заперечуючи проти позову, в письмових поясненнях (а.с.86), відповідач [PERSON] зазначив, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки, на думку відповідача, даний спір пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи , яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат, відбувається після її звільнення з державної служби. Також відповідач, посилаючись на положення ст.185, 197 Податкового кодексу України, вказав, що у позивача відсутні підстави для нарахування і стягнення з відповідача на користь позивача ПДВ, оскільки позивач не довів, що навчальному закладу позивачем сплачена сума більша, ніж вказано в договорі, умовами якого було передбачено лише відшкодування витрат на навчання. Крім того, відповідач зазначив, що обов`язковість відпрацювання або відшкодування вартості навчання випускниками ВНЗ, призводить до порушення їх конституційного права на працю, що вільно обирається або на яку вони вільно погоджуються, та порушення права на безоплатність вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ Відповідач\~та третя\~особа в\~судові засідання\~не з`явились\~28.02.2023р.,\~20.03.2023р.,\~25.04.2023р.,\~22.05.2023року,\~27.06.2023року. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема, шляхом направлення судових повісток про виклик за зареєстрованим місцем проживання, яке підтверджене інформаційною довідкою. Судові повістки повернулись до суду з позначкою «адресат відсутній». Разом з тим, 14.02.2023 року через канцелярію суду надійшли письмові пояснення відповідача [PERSON] . Крім того, відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подавались: клопотання про витребування оригіналів письмових доказів від 14.02.2023року, клопотання про призначення експертизи від 14.03.2023 року, клопотання від 03.04.2023року з процесуальних питань. Так, ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому права такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. З наявних в матеріалах справи поштових повідомлень та довідок про доставку СМС встановлено, що у визначений судом строк, відповідач відзиву на позов не подав, будучи повідомленим належним чином про час та місце судового розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неможливості вчинення процесуальних дій та причини неявки у судове засідання, суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Проте, в даній справі представником позивача заява про згоду про прийняття заочного рішення не подавалась. Таким чином, враховуючи відсутність згоди позивача на розгляд справи у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи, неодноразову неявку у судові засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із постановленням рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Так, заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] зазначив, що вказана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки, на думку відповідача, даний спір пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи , яка перебуває на посаді публічної служби. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ. У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року, передбачалося, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин. Враховуючи, що в даному випадку відповідачем по справі є фізична особа, предметом спору є стягнення \~з відповідача\~ [PERSON] \~на користь\~позивача,\~як з\~поручителя за\~основним зобов`язанням\~заборгованості \~в сумі\~23943,48\~грн. й даний спір не пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи , яка перебуває на посаді публічної служби суд дані заперечення відповідача оцінює критично, та вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так, обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що згідно Договору від 08.06.2017 №532, між позивачем, [PERSON] та Вінницьким професійним училищем Департаменту поліції охорони укладено Договір від 08.06.2017 №532 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони. Відповідно п.1.1.-2.1. договору, позивач зобов`язався оплатити у повному обсязі вищому професійному училищу Департаменту ДСО при МВС України вартість навчання [PERSON] за спеціальністю «охоронник», а також призначити [PERSON] на посаду, забезпечити речовим майном, грошовим утриманням відповідно до присвоєного спеціального звання та займаної посади працівника поліції охорони, а [PERSON] зобов`язався пройти у повному обсязі навчання у Вінницькому вищому професіональному училищі Департаменту ДСО при МВС України, при закінченні навчання прибути на роботу до Управління поліції охорони в Харківській області та відпрацювати на призначеній посаді не менше 3(трьох) років. Крім того, позивач в обгрунтування позовних вимог, посилається на укладення 23.05.2017 року між позивачем та відповідачем [PERSON] . Договору поруки №41, відповідно до якого останній зобов`язався у повному обсязі відповідати перед позивачем за виконання [PERSON] зобов`язань , а також відповідно до п. 2.1. Договору позивач має право пред`являти вимоги до [PERSON] про оплату ним у повному обсязі боргових зобов`язань [PERSON] по договору, зокрема, суми заборгованості в розмірі 23943,48 грн. \~ \~ \~ \~Згідно з частиною першою\~статті 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є вольова дія, тобто поєднання волі та волевиявлення сторін. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети. Частиною другою\~статті 207 ЦК України\~передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою\~статті 627 ЦК України\~відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК України). Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене\~ст.203 ЦК України\~є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє у момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа (постанова Верховного суду України від 18 грудня 2013 року № 6-127цс13). Так, відповідно до поданих клопотань відповідачем, а саме: про витребування оригіналів письмових доказів від 14.02.2023року, про призначення експертизи від 14.03.2023 року, клопотання щодо процесуальних питань від 03.04.2023року - вчинення Договору від 08.06.2017 №532 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони, а також Договору поруки №41 від 23.05.2017року - відповідачем оспорюється. Останнім зазначено щодо підроблення підпису у вказаних договорах, а також необхідності витребування у позивача оригіналів Договору від 08.06.2017 №532, укладеного між позивачем, [PERSON] та Вінницьким професійним училищем Департаменту поліції охорони від 08.06.2017 №532 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони, та Договору поруки від 23.05.2017року №41 - з метою проведення судової почеркознавчої експертизи. Представником позивача 20.03.2023року до суду подана заява про неможливість надання оригіналів документів, оскільки останні в Управлінні поліції охорони в Харківській області не збереглися. Зазначили, що у період з 26.08.2022 по 28.02.2022 на територію міста Харкова неодноразово проникали диверсійно-розвідувальні групи збройних сил РФ, на вулицях міста виникали бойові, у зв?язку із чим усі документи довгострокового зберігання (особові справи працівників, відомості про їх заробіток) були евакуйовані (вивезені) з адміністративної будівлі за межі міста Харкова у інший територіальний підрозділ, а інші документи (у т.ч. договори та службова документація) з інформацією про поліцейських Управління - знищені на території двору адміністративної будівлі Управління, в зв`язку з чим, в тому числі приймаючи до уваги вказані обставини, в задоволенні клопотання відповідача щодо призначення судової почеркознавчої експертизи щодо визначення справжності підписів в зазначених договорах судом відмовлено. Таким чином, під час судового розгляду встановлено, що оригінали договорів у сторін відсутні. У відповідності до положень\~статті 95 ЦПК України\~письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено у порядку, встановленому законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Якщо подано копію (електрону копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надана копія Договору від 08.06.2017 №532, укладеного між позивачем, [PERSON] та Вінницьким професійним училищем Департаменту поліції охорони від 08.06.2017 №532 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони та копія Договору поруки від 23.05.2017року №41. Проте, з огляду на положення частини шостої статті 95 ЦПК України,\~єдиним належним доказом достовірності наданих копій може бути лише дослідження судом оригіналів вказаних договорів. Таким чином, в даному випадку позивач не надав до суду оригінал Договіру від 08.06.2017 №532, укладений між позивачем, [PERSON] та Вінницьким професійним училищем Департаменту поліції охорони від 08.06.2017 №532 про навчання поліцейського за кошти поліції охорони та оригінал Договору поруки від 23.05.2017року №41 та не має їх у своєму розпорядженні. Заперечуючи підписання договору, відповідач просив витребувати у позивача оригінал вказаних документів, і, враховуючи, що відповідач не надав оригінали вказаних договорів, вказуючи про їх знищення, тому вказане унеможливлює проведення у справі судової почеркознавчої експертизи. Посилання позивача як на підтвердження існування договірних відносин між ним та відповідачем [PERSON] на інші докази, а саме виписки щодо перерахунку оплати за навчання [PERSON] на рахунок Вінницького ВПУ; рахунки платника - Управління поліції охорони в Харківській області з призначенням платежу: первинна професійна підготовка слухачів за термін навчання 30.05.2017-31.05.2017, 01.06.2017 по 30.06.2017року відповідно, щодо перерахування грошових коштів за навчання слухачів, в тому числі й за [PERSON] (а.с.12); розрахунок заборгованості від 01.11.2018 [PERSON] перед Управлінням поліції охорони в Харківській області за навчання у Вінницькому ВПУ ДПО за договором від 08.06.2017року №532, загальна сума витрат складає 23943,48 грн. (а.с.23); довідку про закінчення первинної професійної підготовки від 27.09.2017 №401 [PERSON] , який пройшов навчання у Вінницькому вищому професіональному училищі Департаменту ДСО при МВС України (а.с.19); Наказ УДСО при Управлінні МВС України в Харківській області №380 о/с від 23.05.2017 року, згідно якого [PERSON] з 23 травня 2017 року прийнято на посаду молодшого інспектора взводу №1 роти охорони вантажів та мобільних об`єктів батальйону з фізичної безпеки УПО Харківської області; Наказом позивача від 27.06.2018 року №9п, згідно якого [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за грубе порушення службової дисципліни, яке виразилось у відвертому ігноруванні вимог норм етичної поведінки працівників поліції; Наказ Управління поліції охорони в Харківській області № 443 о/с від 27.06.2018 року, згідно якого [PERSON] звільнено зі служби в органах національної поліції з 27.06.2018 на підставі норм п. 6\~ст.\~77\~ЗУ «Про\~Національну поліцію» - суд оцінює критично, оскільки в розглядуваній справі предметом позовних вимог є стягнення з відповідача [PERSON] н а користь позивача, як з поручителя за основним зобов`язанням заборгованості в сумі 23943,48 грн. При цьому позивач посилається як на підставу своїх вимог, на положення п. 2.1. Договору поруки від 23.05.2017року №41, згідно якого позивач має право пред`являти вимоги до [PERSON] про оплату ним у повному обсязі боргових зобов`язань [PERSON] по договору та на вимоги ч.1 ст.554 ЦК України, згідно положень якої в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Проте, надані позивачем документи не містять інформації про волевиявлення відповідача щодо укладення Договору поруки від 23.05.2017 року №41, факту підписання ним вказаного Договору, й, відповідно, не свідчать про наявність цивільних правовідносин між позивачем та відповідачем, та наявність між ними суб`єктивних прав та юридичних обов`язків. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач не спростував доводи відповідача [PERSON] про відсутність його волевиявлення на укладання Договору поруки від 23.05.2017року №41, не надав доказів на підтвердження факту підписання відповідачем вказаного Договору поруки, не обгрунтував наявність цивільних правовідносин між позивачем та відповідачем, та наявність між ними суб`єктивних прав та юридичних обов`язків за вказаним Договором поруки від 23.05.2017 року №41, в зв`язку з чим, правові підстави для задоволення даного позову відсутні. Питання про стягнення судового збору суд вирішує відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed