Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 26.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрований в реєстрі за№20864, яким запропоновано стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» (ідентифікаційний код юридичної особи 37686875, місцезнаходження: 01103, місто Київ, вул. Підвисоцького Професора, будинок 10/10)невиплачені в строк грошові кошти на підставі Договору №6207132 надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 14.07.2020 року на загальну суму 11 809,00 (Одинадцять тисяч вісімсот дев`ять) гривень 00 копійок. У своєму позові позивач посилається на те, що предметом даної позовної заяви є визнання таким, що не підлягає виконанню вище вказано виконавчого напису нотаріусу, оскільки його вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, а відтак виконавче провадження щодо виконання вказаного виконавчого напису є неправомірним. Сторони по справі не скористалися своїм правом та відзив на позовну заяву не подавали. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій зазначив, що позов підтримує. Просив позов задовольнити. В судове засідання відповідач не з`явився, хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, суд про причини неявки не повідомив. В наслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу в його відсутності, оскільки у справі наявні достатні матеріали про права та взаємовідносини сторін. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, об`єктивно, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.02.2022р. приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготаром Миколою Вікторовичем винесено постанову «Про відкриття виконавчого провадження» ВП № 65453411з примусового виконання виконавчого напису /а.с.9-16/, вчиненого 26.11.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною та зареєстрованого в реєстрі за № 20864, про стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ», ідентифікаційний код юридичної особи 37686875, місцезнаходження: 01103, місто Київ, вул. Підвисоцького Професора, будинок 10/10, невиплачених в строк грошових коштів на підставі Договору № 6207132 надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 14.07.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» (ідентифікаційний номер юридичної особи 42014911) та [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] (надалі - Боржник/Позивач) строк платежу за яким настав 29.07.2020 року /а.с.21/. Згідно копії виконавчого напису, правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АРАГОН» (ідентифікаційний номер юридичної особи 42014911) за вказаним Кредитним договором є Товариство з обмеженою відповідальністю «ВВС-ФАКТОРИНГ» (код ЄДРПОУ 37686875, місцезнаходження: 01103, місто Київ, вул. Підвисоцького Професора, будинок 10/10)на підставі Договору про надання фінансових послуг факторингу № 21/01.2021 від 21.01.2021 року. ТОВ «ВВС-ФАКТОРИНГ» є новим Кредитором за Договором №6207132 надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 14.07.2020 року, укладеним між ТОВ «ФК «АРАГОН» та [PERSON] . На підставі вказаного вище, на Позивача наразі покладено зобов`язання по сплаті грошових коштів в загальній сумі в загальній сумі 11 809,00 грн., з урахуванням витрат на вчинення виконавчих дій. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001, а відповідні положення Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, не підлягають застосуванню. Відповідного правового висновку щодо незаконності вчинення виконавчого напису на кредитних договорах дійшов Верховний Суд в постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 644/6221/16-ц та від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Також суд не може залишити поза увагою Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами новим розділом такого змісту: Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Постанова суду набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Виконавчий напис за реєстровим № 20864, що оскаржується, вчинений Приватним нотаріусом 26.11.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Як вбачається з заяви Стягувача/Відповідача «Про примусове виконання рішення» б/н від 17.01.2022 року, серед документів, наданих товариством нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оригінал нотаріально посвідченого договору за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, відсутній, а Договір № 6207132 надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту від 14.07.2020 року не посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису. При вчиненні виконавчого напису № 20864 від 26.11.2021 р. нотаріус не пересвідчився у безспірності пред`явленої до стягнення заборгованості та не витребував необхідних документів у Стягувача. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, передбачено умови вчинення виконавчого напису, а саме , нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України, а також якщо нотаріусу не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, що вбачається з даного позову. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Оспореним Виконавчим написом встановлено, що вимоги ТОВ «ВВС-Факторинг» на стягнення заборгованості становлять в розмірі 10 959,00 грн. Суд звертає увагу на правовий висновок, сформульований у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц який є усталеним. Так, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач стверджує, що сума, зазначена у виконавчому написі не є безспірною, а навпаки, не відповідає дійсності. Відповідне підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі 202/4494/16-ц. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 910/5226/17 зазначено, що: «відповідно до положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМ України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Матеріалами нотаріального провадження з вчинення спірного виконавчого напису доведено, що при його вчиненні нотаріус не отримував первинних документів щодо видачі позики та здійснення її часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості Боржника перед Стягувачем є безспірним. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, суди встановили, що Відповідачем надані всі документи, які є необхідними для підтвердження безспірності заборгованості, в порядку, визначеному пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 та статтею 87 Закону України «Про нотаріат». Згідно статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України. Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. В статті 1 цього Закону встановлено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Допустимими доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Відповідач не скористався своїм правом про надання відзиву та не надав доказів щодо надання нотаріусу первинних документів в розумінні вищенаведеного законодавства щодо видачі кредиту, та в свою чергу, нотаріус також не надав документи, які б підтверджували безспірність розміру заборгованості позивача. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між Позивачем та адвокатом Бурлакою Віталієм Степановичем було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 16/03-23від 05.03.2023 р., за яким Позивачу надані відповідні юридичні послуги /а.с.38/. На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогущодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена Позивачем, надаю копію Договору про надання правової (правничої) допомоги № 16/03-23 від 05.03.2023 р., Розрахунок суми винагороди за надану правову (правничу) допомогу від 12.04.2023 р., копію Акту приймання - передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 12.04.2023 р.,копію Квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0.2902721237.1 від 15.03.2023 р.на суму 5000,00 грн. та копію Квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №0.0.2923658963.1 від 28.03.2023 р.на суму 3000,00 грн. /а.с.40-42/. Суд звертає увагу на позицію у додатковій постанові Верховного Суду під 5 вересня 2019 р. у справі Ni826/841/17 суд застосував п. 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя NR (81) 7, який передбачає: що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорар адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом». Також, суд встановив: що до правової (правничої) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень із правових питань, правового супроводу діяльностi клiєнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У якості доказів у більшості випадків достатньо надати суду договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі наданих послуг згiдно договору про надання правової допомоги, платіжнi доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату клієнтом цих доручень. Цю позицію підтримав у своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №19/64/2012/5003 від 31.01.2019p. Крім того ВС/КАС у справі № 727/4897/19 від 16.04.2020, постановив, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який подає адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обовязковом адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, то ч. 4 ст. 137 ЦПК передбачає, що він має бути співмірним із: 1) складнiстю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт: 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Якщо сума судових витрат, заявлена відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орiєнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуваннi судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орiєтовного) розрахунку (ч. 4 ст. 141 ЦПК). Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу є розумними та співмірними з складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання завдання, обсягом виконаних робі, ціною позову та значенням справи для сторони; Що досягнення позитивного результату по справі є реалiзацiєю права на справедливу сатисфакцію. Отже, Судові витрати, які поніс Позивач на даний час складають 1073,60грн. судового збору за подачу позовної заяви та 8000.00грн. в якості оплати послуг адвоката. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, всі понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору та за оплату професійної правничої допомоги адвоката, складає 6 908,00 грн., слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved