Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

У травні 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 50 000,00 доларів США, 3% річних у розмірі 3 460,27 доларів США та судовий збір. В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що 12.01.2021 року [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти в розмірі 50 000,00 доларів США та зобов`язався повернути кошти до 12.01.2023 року, однак на даний час гроші не повернуті. За час прострочення виконання з 12.01.2021 року по 12.01.2023 року [PERSON] повинен сплатити 3% річних від суми боргу, що становить 3 460,27 доларів США. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 року визначено головуючого суддю Твердохліб Ю.О. (а.с. 17-18). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.05.2023 року позов залишено без руху (а.с. 20-21). Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.05.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 24). В підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, направила до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, у зв`язку з хворобою, позовні вимоги підтримує (а.с. 30). Відповідач [PERSON] у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, вказав, що уклав договір у 2021 року та хотів відкрити шиномонтаж та частину вклав у криптовалюту. Проте з бізнесом по шиномонтажу не склалося. Вказував, що як заробить гроші обов`язково розрахується з позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленомустаттями 206, 207 цього Кодексу. Суд, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що 12.01.2021 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено договір позики, згідно якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 50 000,00 доларів США, строком на 2 роки тобто з 12.01.2021 року до 12.01.2023 року (а.с. 9). Договір підписано двома сторонами, недійсним у встановленому законом порядку не визнаний. Відповідач свої зобов`язання не виконує, до теперішнього часу ніяких сум в рахунок повернення боргу позивачу не виплатив. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як зазначено у ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14 відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності. Судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що в порушення вимог ст.ст. 526, 1049, 1053 ЦК України відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, в передбачені договором строки позика не погашена, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість за договором позики у розмірі 50 000,00 доларів США. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Відповідно до частини 4. ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на зазначене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що обставини не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, в порушення вищезазначених приписів закону та договору позики, відповідачем не було повернуто борг в строк, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона договору (позивач) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, відтак, суд вважає що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у розмірі 13 420,00 грн

Outcome: approved