Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У листопаді 2021 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Метіда» (далі - ТОВ «Метіда», позивач), звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] і просив стягнути з нього суму боргу в розмірі 5 000 000 грн за Договором безвідсоткової позики № 18 від 12.07.2018 року та судовий збір у розмірі 75 000 грн. В обґрунтовування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 12 липня 2018 року між ТОВ «Метіда» та [PERSON] було укладено Договір безпроцентної позики (далі - Договір), за яким позивач надав відповідачу позику у розмірі 5 000 000,00 грн, а відповідач зобов`язувався у строк до 13 серпня 2018 повернути суму позики на поточний рахунок позивача. Пізніше, між сторонами були підписані Додаткові угоди до Договору, за умовами останньої, Додаткової угоди № 6 від 02.06.2020, відповідач зобов`язувався повернути суму позики до 03.06.2020 року включно. 15 червня 2020 року відповідачем була підписана заява про визнання грошових вимог (боргу), якою він визнав безспірність вимог позивача у розмірі 5000000 грн. Справжність підпису засвідчено приватним нотаріусом Авласовичем О.О. Станом на день подання позову сума позики відповідачем не повернута. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. від 9 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання, відповідачеві визначений строк на подання відзиву на позов (а.с. 32-33). У підготовче засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, зокрема відповідач викликаний також шляхом розміщення оголошення офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Ухвалою від 25.01.2023 року підготовче провадження за позовними вимогами ТОВ «Метіда» закрито (а.с. 71). Представник позивача подав клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, а також відправлення SMS - повідомлення, що є підставою для висновку суду про належне повідомлення сторони. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 12 липня 2018 року між позивачем, з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, укладено договір безпроцентної позики грошей № 18 (а.с. 5). За умовами договору позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти у розмірі, визначеному у п. 2.1 цього Договору, а позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк. Розмір позики становить 5 000 000,00 грн (п. 2.1). Строк позики розпочинається з моменту набрання чинності цим Договором та діє 13 серпня 2018 року включно, а в частині повернення грошових коштів - до повного виконання позичальником своїх зобов`язань. Повернення позики відбувається всією сумою одночасно (п. 4.1). Факт надання позивачем позики відповідачу підтверджується платіжним дорученням № 176 від 12.07.2018, засвідченим АТ «Айбокс Банк» (а.с. 15). 13.08.2018 року між ТОВ «Метіда» та [PERSON] була підписана Додаткова угода № 1 до Договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 18.07.2019 року включно (а.с. 7). 18 липня 2019 року між ТОВ «Метіда» та [PERSON] була підписана Додаткова угода № 2 до Договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 16.08.2019 року включно (а.с. 8). 16 серпня 2019 року між ТОВ «Метіда» та [PERSON] була підписана Додаткова угода № 3 до Договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 28.08.2019 року включно (а.с. 9). 28 серпня 2019 року між ТОВ «Метіда» та [PERSON] була підписана Додаткова угода № 4 до Договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 20.03.2020 року включно (а.с. 10). 20 березня 2020 року між ТОВ «Метіда» та [PERSON] була підписана Додаткова угода № 5 до Договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 15.07.2020 року включно (а.с. 11). 02.06.2020 року між ТОВ «Метіда» та [PERSON] була підписана Додаткова угода № 6 до Договору, відповідно до якої сторони домовились про повернення позики в строк до 03.06.2020 року включно (а.с. 13). 15 червня 2020 року відповідачем була підписана заява про визнання грошових вимог (боргу), яка була посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авласовичем О.О. та зареєстрована в реєстрі за № 288. Згідно з заявою [PERSON] визнав укладення Договору позики № 18 від 12.07.2018 року, розмір заборгованості та своїм підписом засвідчив, що ця заява є належним, допустимим та достатнім доказом безспірності вимог позикодавця до нього, як позичальника (а.с. 14). Статею 202 Цивільного Кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, сторони погодили умови, порядок виконання зобов`язання та досягли згоди з усіх істотних умов договору безвідсоткової позики від 08.02.2019. Позивач свої зобов`язання виконав, а саме перерахував на рахунок відповідача суму коштів, визначену умовами договору (9000000,00 грн). Доказів того, що відповідач повністю повернув позичені кошти матеріали справи не містять. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором безвідсоткової позики від 08.02.2019 в сумі 3000000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved