Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У березні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю її сина [PERSON] , який загинув у результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 23 січня 2022 року близько 19 години 45 хвилин на автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» унаслідок наїзду на нього автомобіля «МАН» під керуванням [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем. Як непрацездатна особа пенсійного віку, просила стягнути зі страховика 182 тис. грн. на відшкодування шкоди, завданої у зв`язку із втратою годувальника. Відповідач заперечує проти позову, покликаючись на відсутність доказів перебування позивачки на утриманні загиблого сина. Позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Як убачається з матеріалів справи, позивачка є матір`ю [PERSON] [INFO] . 23 січня 2022 року о 19.45 [PERSON] , керуючи автомобілем «MAN TGS 26.400» державний реєстраційний номер [NUMBER] , у Харківській області на автодорозі «Київ-Харків-Довжанський» здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння. Внаслідок отриманих травм потерпілий помер на місці події, за фактом якої 24.01.2022 р. внесені відомості до ЄРДР за № 12022220000000060 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу «MAN TGS 26.400» державний реєстраційний номер [NUMBER] була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 207826820. 18 травня 2022 року представник позивачки повідомив відповідача про настання страхового випадку та подав заяви про виплату страхового відшкодування. Відповідач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком і 23.01.2023 р. здійснив виплату позивачці страхового відшкодування заподіяної страхувальником моральної шкоди. Вимога позивачки щодо відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника відповідачем у добровільному порядку задоволена не була й стала предметом цього спору. Згідно із статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положення цієї статті кореспондується з частиною першою статті 16 Закону України «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 8 Закону України «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За вимогами статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Згідно з пунктом 35.2 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника до заяви додаються документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Вказаним підпунктом не встановлено чіткого переліку документів на підтвердження факту перебування особи на утриманні потерпілого, тому таким документом може бути довідка житлово-експлуатаційної організації з місця проживання (реєстрації) або довідка органу місцевого самоврядування про перебування на утриманні чи про спільне проживання із заявником Постанова Верховного Суду від 09.12.2021 р. у справі № 455/1255/20). З доданих до матеріалів справи повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що страховику не було подано документи, які підтверджують перебування позивача на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання ДТП) календарний рік, розміри пенсії, наданої позивачці як утриманці внаслідок втрати годувальника. Довідка про реєстрацію позивачки та її сина за однією адресою не підтверджує факту перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] . Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03.06.2021 р. у справі № 705/3172/19. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тобто умовою виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, а отже права останніх на одержання такого утримання, є одночасна наявність двох обов`язкових обставин: непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Водночас згадана норма сімейного законодавства не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги. З аналізу наведеного вбачається, що для визнання батьків, які є пенсіонерами, такими, що мають право на отримання страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника з-поміж іншого потрібно довести, що частка заробітку останнього (сина позивачки), яка припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Отож, основним елементом вимоги відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, є доведення факту перебування особи на утриманні померлого та доведення того, що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним та основним джерелом існування. Одержання непрацездатними батьками загиблого заробітку, пенсії або інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні лише за умови, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для них допомога з боку померлої особи (постанова Верховного Суду від 13.01.2021 р. у справі № 592/17552/18). Судом встановлено, що позивачка на момент загибелі сина отримувала пенсію за віком, тобто була непрацездатною, а розмір її пенсії (2200 грн.) перевищував прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з 01 січня 2022 року становив 1934 грн. Разом з тим матеріали цивільної справи не містять письмових доказів на підтвердження звернень позивачки до органів Пенсійного фонду України та інших органів соціального захисту з приводу призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Стверджуючи про наявність у неї права на отримання відшкодування у зв`язку із втратою годувальника, позивачка посилалась на досягнення нею пенсійного віку та її право на одержання від нього утримання. Водночас матеріалами справи не підтверджено наявність у [PERSON] будь-яких доходів та його спроможність утримувати [PERSON] , як і докази про те, що вона потребувала такої допомоги. Таким чином, позивачка не подала належних та допустимих доказів на підтвердження права на страхове відшкодування в порядку статті 1200 ЦК України та пункту 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підставі викладеного,

Outcome: dismissed