Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

20.03.2023р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] , мотивуючи його тим, що з відповідачкою вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2008р. Від цього шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2014р. шлюб між ними розірвано. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2012р. з нього на користь відповідачки стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини щомісячно, починаючи з 02.10.2012р. і до повнолітня доньки. На виконання вказаного рішення він щомісячно сплачував аліменти на утримання доньки у визначеному судом розмірі в повному обсязі. На даний момент він не може сплачувати аліменти, оскільки змінився його матеріальний та сімейний стан. Зокрема, з жовтня 2022р. він звільнився з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» за станом здоров`я, оскільки за час роботи на підприємстві у нього виникло професійне захворювання та він втратив працездатність. Крім того, 27.04.2018р. він зареєстрував шлюб з [PERSON] та від цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] , який перебуває на його утриманні. Також з ним проживає його мати, яка є особа похилого віку, перенесла два інсульту та потребує матеріальної підтримки та догляду. Вважає, що вказані обставини є підставою для зменшення розміру аліментів. Просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 20.03.2023р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено відкрите судове засідання. Ухвалою суду від 04.04.2023р. визначено розглядати вказану цивільну справу в загальному позовному провадженні та замінено відкрите судове засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням. 12.05.2023р. від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона позов не визнала повністю та зазначила, що вона дійсно перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 27.09.2008р., який розірваний рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2014р. Від цього шлюбу у них є спільна дитина - донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 22.11.2012р. на її користь з позивача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 02.10.2012р. Відповідно до розрахунку заборгованості Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі станом на 30.04.2023р., позивач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 14 197,68грн. Вважає, що обставини на які посилається позивач в позовній заяві є необґрунтованими. Так, позивач посилається на те, що в жовтні 2022р. він звільнився з місця роботи за станом здоров`я, однак згідно запису в трудовій книжці [PERSON] звільнився 27.10.2022р. з ПАТ «Запоріжвогнетрив» відповідно до п.1 ст.36 КЗпП за згодою сторін, а не за п.2 ч.1 ст.40 КЗпП, яка передбачає звільнення працівника через невідповідність виконаній роботі за станом здоров`я, зобов`язаного згідно із законодавства проходити медичні висновки. Щодо медичних висновків та встановлення діагнозу [PERSON] , які долучені до матеріалів справи, то він звернувся за медичною допомогою вже після звільнення. Що стосується перебування на його утриманні другої дитини він іншого шлюбу, то це не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки у разі задоволення позову це буде суперечити інтересам дитини від першого шлюбу. Крім того, 02.03.2023р. їх донька отримала компресійний перелом тіла Th 11 хребця, компресійний перелом хребця на рівні L1 та наразі потребує стороннього догляду, зазначена травма передбачає дотримання постільного режиму та значних коштів на лікування. Вона працює на посаді інженера в Концерні «Міські теплові мережі» та за період з 01.01.2023р. по 31.03.2023р. її заробітна плата склала 34 757,28грн., вона сплачує за житлово-комунальні послуги та самостійно утримує доньку, сплачує її лікування. Враховуючи вказане, просить в позові відмовити повністю. Ухвалою суду від 18.05.2023р. підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Додонов П.О. в судовому засіданні позов підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять його задовольнити в повному обсязі. Позивач додатково пояснив, що раніше аліменти утримувались з його заробітної плати за місцем роботи, заборгованість утворилась після того, як він звільнився за станом здоров`я. В трудовій книжці вказано, що звільнення відбулось за угодою сторін, але фактично це мало місце через погіршення стану його здоров`я, він часто хворів, перебував на лікарняному та його попросили звільнитись. Вже після звільнення у нього виявили професійне захворювання та встановили 3 групу інвалідності. Після звільнення він ніяких коштів не отримував. Єдиним доходом його родини була допомога по народження та догляду за дитиною, яку отримує його дружина. Зараз він став на облік до міського центру зайнятості, отримав лише 400,00грн. допомоги. Також подав документи про призначення пенсії по інвалідності, рішення ще не прийнято. Разом з ним проживає його непрацездатна матір, яка самостійно не пересувається, потребує постійного стороннього догляду, він доглядає за нею, купляє продукти, ліки. Пенсію вона отримує в розмірі близько 5тис.грн., у нього є ще рідний брат, але він військовослужбовець. Заборгованість по аліментам він повністю зараз погасив, гроші на це позичив. У зв`язку з тим, що він не працює, аліменти нараховуються із середньомісячної заробітної плати для даної місцевості. Через вищевикладені обставини він не може платити аліменти на утримання доньки в раніше визначеному розмірі. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Полулях С.Ю. в судовому засіданні позов не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, просять в задоволені позову відмовити повністю. Додатково відповідачка суду пояснила, що первісно аліменти вона отримувала з місця роботи позивача, десь 3-4тис.грн. щомісячно, коли відпустка - то більше. З жовтня 2022р. вона перестала отримувати аліменти, була заборгованість, яка зараз погашена. В цей час вона самостійно утримувала дитину, яка до того ж в березні 2023р. отримала тяжку травму хребта, самостійно не пересувається, їй рекомендований постільний режим, масажі та інші процедури. Позивач як батько жодної допомоги дитині в такій ситуацій не надав, навіть не дзвонить і не цікавиться її станом здоров`я. Вона не звертається з приводу стягнення з позивача додаткових витрат на лікування, оскільки більшість таких витрат не може бути документально підтверджена, вона витрачає кошти на перевезення дитини, масажі на дому, які не оформлюються документально. Взагалі дитина до цієї травми хворіла лише на сезонні простудні захворювання та спостерігалась у лікаря окуліста через поганий зір. На цей час стан здоров`я доньки остаточно ще не визначений, дитина продовжує лікуватись і це лікування є довготривалим. Вона особисто працює, отримує заробітну плату десь 13тис.грн. Обставини, на які посилається позивач, ним же не доведені. Наявність у нього іншої дитини не звільняє від обов`язку утримувати доньку. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з ч. 8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006р. у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява №31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). Суд встановив, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з матір`ю - відповідачкою [PERSON] (арк.17). Згідно з копією трудової книжки позивач [PERSON] 27.10.2022р. звільнений з ПАТ «Запоріжвогнетрив» за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП (арк.7-8). Згідно з медичним висновком ЛЕК №6/96 від 15.02.2023р. та випискою з медичної картки хворого №152 від 27.02.2023р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут медицини праці ім..Ю.І. Кундієва Національної Академії медичних наук України» з 13.02.2023р. по 27.02.2023р. з діагнозом: вібраційна хвороба ІІст. від впливу локальної вібрації (вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок в поєднанні з дефартрозом ліктьових суглобів ІІст. та дефартрозом міжфалангових, п`ясно-зап`ясних суглобів обох кістей І-ІІст.); хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромом; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість легкого ступеню (ІІст. за класифікацією Остапкович В.Є. та Пономарьової Н.І.); хронічний бронхіт ІІст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два)ст. - захворювання професійні, встановлені вперше. Анамнез захворювання - попереково-крижова радикулопатія з 2017р., вегетосенсорна поліневропатія верхніх кінцівок, хронічний бронхіт, хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість - з 2018р. Рекомендовано - спостереження та лікування у терапевта, невролога, отоларинголога, профпатолога, курси відновлюючого лікування, санаторно-курортне лікування (арк.9-11). 27.04.2018р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] , [INFO] (арк.12). Від цього шлюбу позивач має сина [PERSON] , [INFO] (акр.13). Згідно з консультативним висновком лікаря невролога КНП «Міська дитяча лікарня №5» від 17.02.2023р. [PERSON] , [INFO] , має діагноз: синдром підвищеної нейро-рефлекторної збудливості, синдром рухових порушень як наслідок ППЦНС, рекомендовано загальний масаж, ноофен, нейровітан протягом 1 міс. (арк.14). Згідно з посвідченням серії [NUMBER] від 02.04.2002р. [PERSON] є пенсіонеркою за віком, ветераном праці (арк..15). Згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі від 14.03.2023р. заборгованість за аліментами боржника [PERSON] станом на 31.03.2023р. становить 38 647,65грн. (арк.16). Згідно з довідкою №698 від 02.03.2023р. [PERSON] , 2012р.н., була надана медична допомога в травмпункті Запорізької обласної клінічної лікарні з приводу компресійного переламу 9,10,12 хребців, рекомендовано постільний режим на жорсткій поверхні, МРТ, ібупрофен (арк..31). Згідно з випискою з медичної картки стаціонарного хворого № 1703 від 29.03.2023р. [PERSON] , [INFO] , перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні КНП «Запорізька обласна клінічна дитяча лікарня» ЗОР з 20.03.2023р. по 29.03.2023р. з діагнозом: компресійний перелом тіла Th 11 хребця, компресійний перелом хребця тіла L1 хребця, ГРВІ. Рекомендовано- спостереження ортопеда, педіатра, суворий ліжковий режим на щиті з деклінатором до виготовлення корсету, ЛФК 5 разів на добу, вертикалізація через 2 тижні за наявності корсету, фіксація в жорсткому корсеті 5-6міс., потім в напівжорсткому - 2-3 міс., положення сидячи через 5 тижнів, масаж, електростимуляція м`язів спини курсами кожні 2-3міс., форсфорно-кальцієва дієта, вітамін Д, кальцій (арк.32). Згідно медичних висновків від 03.03.2023р., 31.03.2023р. [PERSON] з 03.03.2023р по 07.03.2023р. та з 31.03.2023р. по 04.04.2023р. перебувала на лікарняному у зв`язку з доглядом за хворою дитиною (арк.33-36). Згідно з висновком МРТ від 08.03.2023р. у [PERSON] , [INFO] , підтверджено компресійний перелом тіла Th 11, L1 хребтів І ступеню (арк..51). Згідно з довідкою № ТС000000066 від 12.07.2023р. відповідачка [PERSON] працює на посаді інженера в Концерні «Міські теплові мережі» та її дохід за січень-березень 2023р. після вирахування податків склав 34 757,28грн. (арк.52). Згідно з копією наказу №605 від 29.03.2023р. для працівників Концерну «МТМ», які працюють за графіками, з 17.04.2023р. встановлено неповний робочий тиждень (арк..53-55). Згідно з розрахунком заборгованості державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі заборгованість з аліментів боржника [PERSON] станом на 30.04.2023р. становить 14 197,68грн. (арк.56). Згідно з довідками МСЕК від 19.06.2023р. позивачу [PERSON] 19.06.2023р. первинно встановлена 3 група інвалідності за професійним захворюванням на строк до 01.06.2025р., ступінь втрати професійної працездатності - 60%, протипоказана важка фізична праця, стато-динамічні навантаження, рекомендовано амбулаторне та стаціонарне лікування у лікарів спеціалістів, санаторно-курортне лікування (арк..74). Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00). З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням з точки зору їх належності, допустимості, достатності та достовірності, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим вони не підлягають задоволенню. В даному випадку суд виходить з того, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме, зміни матеріального або сімейного стану одержувача чи платника аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом цієї норми права підставами зміни розміру аліментів є зміна матеріального чи сімейного стану. При цьому, зазначені положення закону не виключають як одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів, так і їх самостійне, незалежне одна від одної існування. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач [PERSON] обґрунтовує свої вимоги зміною сімейного стану (одруження, народження дитини), погіршенням стану здоров`я (встановлення професійного захворювання та 3 групи інвалідності) та погіршенням матеріального стану (відсутність роботи та доходів, наявність інших утриманців), що в сукупності не дозволяє йому сплачувати аліменти у раніше визначеному розмірі. В даному випадку доведення підстав для зменшення розміру аліментів покладається в силу вимог ст.12,13,81 ЦПК України на позивача [PERSON] . Разом з тим, суд вважає, що позивач [PERSON] та його представник-адвокат Додонов П.О. в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, які б достовірно та в достатній мірі підтверджували зміну сімейного та матеріального стану позивача до такого ступеня, який би унеможливлював сплату ним аліментів на утримання малолітньої доньки у визначеному судом розмірі, і слугували би підставою для зменшення розміру аліментів. Як встановлено судом, дійсно позивач [PERSON] 27.04.2018р. зареєстрував шлюб з [PERSON] та від цього шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Однак сам по собі факт укладання батьком дитини нового шлюбу та народження в цьому шлюбі другої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Зміна у зв`язку з такими обставинами матеріального становища платника аліментів як підстава для зменшення стягуваних аліментів повинна бути істотною в такій мірі, що прямо впливає на спроможність платника сплачувати аліменти в попередньому розмірі, унеможливлює таку сплату тощо. Ці обставини підлягають належному доказуванню. Разом з тим, жодних належних, допустимих та достовірних доказів того, що у зв`язку з укладанням шлюбу та народженням другої дитини значно погіршилось матеріальне становище позивача, що він вимушений нести додаткові витрати на утримання своєї нової родини, їх розмір, позивачем та його представником суду не надано. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Посилання відповідача та його представника на те, що на його утриманні перебуває непрацездатна матір, суд відхиляє у зв`язку з тим, що сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу через те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків тощо. В цій справі відповідач та його представник не надали суду належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що [PERSON] , копія пенсійного посвідчення якої надана суду, є матір`ю позивача, що вона проживає з ним за однією адресою та за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги, в т.ч. матеріальної, і що позивач дійсно надає їй таку допомогу. Доказів на підтвердження необхідності здійснення витрат на лікування матері, недостатності для цього її власних доходів (як зазначив позивач, вона отримує пенсію в розмірі 5000,00грн.) і відповідно потреби в сторонній матеріальній допомозі, відсутності інших осіб, крім відповідача, які б могли надавати таку допомогу, відповідач та його представник суду також не надали. Щодо стану здоров`я позивача [PERSON] , то дійсно згідно з наданими ним документами йому в лютому 2023р. встановлені професійні захворювання за чотирма діагнозами і через це 19.06.2023р. встановлена 3 група інвалідності на два роки. Однак суд вважає, що відповідач та його представник не довели, яким чином ця обставина впливає на неспроможність позивача сплачувати аліменти на користь відповідачки в раніше визначеному розмірі. Як встановлено судом з наданих позивачем медичних документів, вказані в них діагнози були виявлені у позивача в 2017-2018р., він щорічно звертався за медичною допомогою. Але інших медичних документів на підтвердження проходження амбулаторного чи стаціонарного лікування, лікувальних рекомендацій та необхідності здійснення витрат на своє лікування, підтримання стану здоров`я,а також розміру таких витрат на момент вирішення цього спору позивач та його представник суду не надали. Суд вважає, що встановлені позивачу діагнози та 3 група інвалідності не є свідченням того, що стан здоров`я позивача погіршився та він почав нести додаткові витрати на лікування. Крім того, сама по собі інвалідність 3 групи з урахуванням наявних протипоказань не виключає можливості позивача заробляти собі на життя та виконувати свій беззаперечний батьківський обов`язок утримувати своїх неповнолітніх дітей.Достовірних доказів тому, що встановлення інвалідності вплинуло на можливість позивача працювати та отримувати дохід, суду не надано. До того ж, встановлення інвалідності надає право позивачу на оформлення пенсії по інвалідності. Як позивач зазначив в судовому засіданні, він вже звернувся до органів ПФУ з відповідною заявою. Згідно з наданою позивачем копією трудової книжки він звільнився 27.10.2022р. за угодою сторін, що спростовує доводи позивача про неможливість працювати через погіршення стану здоров`я. Копія трудової книжки з записом про звільнення також не доводить факту погіршення матеріального стану позивача. Цього ж не доводить виникнення у позивача з листопада 2022р. заборгованості зі сплати аліментів на користь відповідачки, яка ним повністю погашена в травні 2023р. Жодних належних, допустимих та достовірних доказів, якими, зокрема, можуть бути відомості з Державного реєстру платників податків та інших державних баз даних, довідки державних установ, організацій, на підтвердження наявності/відсутності джерел доходів, їх розміру позивач та його представник суду не подали. У зв`язку з цим суд позбавлений можливості перевірити та оцінити, які джерела доходу мав та має наразі позивач, яким чином та наскільки змінився розмір його доходу, як це вплинуло на фактичний розмір аліментів, які сплачуються ним на користь неповнолітньої доньки, та відповідно яким чином змінився (погіршився) матеріальний стан платника аліментів. Як встановлено судом, наразі аліменти нараховуються позивачу, виходячи із середньомісячної заробітної плати для даної місцевості, і їх фактичний розмір становить 3627,50грн. щомісячно. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 20 грудня 2021 року у справі №681/15/12, навіть при погіршенні матеріального стану платника аліментів у випадку, якщо аліменти стягуються у частці від його доходу, це не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки зважаючи на те, що його доходи зменшилися, частина доходу, з якої відраховуються розмір аліментів, що підлягають сплаті на утримання дитини, також зменшиться. Суд вважає, що сплата позивачем [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку щомісячно є необхідним та достатнім для забезпечення мінімальних потреб дитини та її гармонійного розвитку, враховуючи, що дитина дорослішає, витрати на її утримання зростають, як і загальний рівень споживчих цін в Україні. Крім того, через отриману в березні 2023р. травму хребта стан здоров`я дитини погіршився і вона потребує певних витрат на своє лікування, забезпечення яких в силу положень діючого законодавства покладається на батьків. При цьому, інтереси неповнолітньої дитини превалюють над інтересами батьків. За таких обставин, з урахуванням сукупності усіх вищевказаних обставин, виходячи з принципу розумності та справедливості, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, суд не знаходить підстав для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача [PERSON] на користь відповідачки [PERSON] на утримання малолітньої доньки [PERSON] . На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed