Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

17.05.2023 року [PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що після смерті її батька, [PERSON] , їй належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . Однак, в Свідоцтві про право власності на житло від 28.07.1993 року зазначено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] (її батьку), та членам його сім`ї: [PERSON] (її матері), [PERSON] , [PERSON] . Дане Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 28.07.1993 року №25-р і зареєстроване у відділі реєстру житлового фонду під №25-р/0, за підписом голови комітету по майну комунальної власності [PERSON] . Дублікат вищевказаного Свідоцтва виданий згідно з розпорядженням департаменту ЖКГ Луцької міької ради від 11.05.2023 року № 994-в. Водночас у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року посвідченому державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю. зазначено, що спадкоємцями майна померлого [INFO] [PERSON] є в рівних частинах його дружина [PERSON] та його дочка [PERSON] . Разом з тим, у свідоцтві про смерть її батька [PERSON] його прізвище зазначено правильно [PERSON] . Так, у Свідоцтві про право власності на житло від 28.07 1993 року її прізвище записано як [PERSON] , а Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, посвідченому державним нотаріусом Першої Луцької Державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю., її прізвище записано як [PERSON] ,що не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України, де її прізвище зазначене, як [PERSON] . Вважає, що причиною неправильного написання її прізвища є неправильний переклад з російської на українську мову. На підставі викладеного, просить суд встановити факт належності [PERSON] правовстановлюючих документів, а саме: Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 28.07.1993 року №25-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під №25-р/0, та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької Державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю. \~ \~ \~ \~У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити. \~ \~ \~ \~Від заінтересованих осіб до початку судового засідання також надійшли заяви, в яких вони просять розгляд справи здійснювати у їх відсутності . Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як слідує зі змісту заяви [PERSON] та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, зокрема: Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 28.07.1993 року №25-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під №25-р/0 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької Державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю., виявлено розбіжності написанні прізвища заявника. Так, у Свідоцтві про право власності на житло від 28.07 1993 року її прізвище записано як [PERSON] , а Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, пїї прізвище записано як [PERSON] . Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На переконання суду, факт належності [PERSON] . Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року підтверджується наступними документами: паспортом громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] ; карткою фізичної особи платника податків [PERSON] від 23.07.2008 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2011 року (справа № 2о-225/11). Крім того, достовірність обставин, які викладені у заяві [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підтвердила також допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] . \~ \~ \~ \~Вказані докази у їх сукупності свідчать про те, що дійсно при видачі Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року було допущено помилку (описку) у зазначені прізвища [PERSON] , а саме помилково зазначено « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно, замість правильного « [PERSON] ». Встановлення належності правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією свого права власності. Таким чином, суд вважає, що заява [PERSON] , заінтересовані особи: Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved