Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання суму грошових коштів у розмірі 200000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 02 січня 1989 року він працював у Шахтобудівельном управлінні №2 переста «Красноармійськешахтострой» електрослюсарем 4 розряду підземним з повним робочим в шахті. З 01 листопада 1992 року його було переведено до Державного відкритого акціонерного товариства «Шахта «Красноармійська Західна 1» працювати прохідником 4 розряду підземним в повним робочим днем у шахті. 14 червня 2000 року ДВАТ «Шахта «Красноармійська Західна 1» була реорганізована в ДВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1», а 28 вересня 2000 року його ж було реорганізовано в ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1». 01 серпня 2001 року позивача було переведено на тому ж підприємстві на посаду прохідника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 05 серпня 2008 року ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська Західна №1» змінено назву на ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», та 13 вересня 2018 року перейменоване в Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське», а 04 січня 2022 року позивача було звільнено з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача позивач набув хронічних професійних захворювань. Також позивачу встановлено третю групу інвалідності за професійним захворюванням та 60% втрати працездатності за професійним захворюванням. У зв`язку з хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності у відносно молодому віці та систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху та поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Позивач вважає, що зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення хронічного професійного захворювання у позивача. Позивач протягом значного часу працював в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, а саме протягом 31 року 3 місяців, та вважає, що розумним, виваженим та справедливим має стати відшкодування йому моральної шкоди в розмірі 200000 грн. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відзиві на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 25 квітня 2023 року, представник відповідача [PERSON] вказує, що викладені позивачем обставини є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними доказами. Вказує, що відповідно до п.17 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 29 червня 2022 року професійне захворювання виникло у зв`язку із тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів фізичне навантаження, робоча поза, пил. Причини виникнення профзахворювань включено до акту на підставі висновків комісії при розслідуванні професійних захворювань, що виникли під час праці позивача на підприємстві відповідача. Зазначає, що за весь період роботи працівник жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив та за результатами яких його було визнано придатним до роботи. Звільнився позивач не за станом здоров`я, а за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, і тільки після звільнення виявив у себе цілу низку професійних захворювань. З боку підприємства санітарно-побутове забезпечення відповідало вимогам нормативно-правових актів, працівники завжди забезпечувались засобами індивідуального та колективного захисту. Вказує, що позивач при працевлаштуванні знав про наявність у нього хронічних хвороб, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте під час обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації даний факт. Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Також просив у судовому рішенні зазначити, що податки стягуються у відповідності до норм податкового законодавства, чинного на момент виконання рішення суду. Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини. З 02 січня 1989 року по 04 січня 2022 року позивач перебував у трудових відносинах з\~ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» (а.с.11-13). 04 січня 2022 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі\~статті 38\~КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Як вбачається з виписки №403 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого Клініки професійних захворювань Державної установи "Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України", висновком за № 20/464 від 15 червня 2022 року лікарсько-експертної комісії позивачу встановлено діагноз: Хронічна радикулопатія L5, S1 двобічна в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; Пневмоконіоз (p/t, 2/2, pi), ускладнений хронічним бронхітом ІІ ст., фаза затихаючого загострення, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні, встановлені вперше (а.с.17). Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 28 червня 2022 року, затвердженого 29 червня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В. Король, встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичного навантаження, робочої пози та пилу. Причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння): пил переважно фіброгенної дії, кремнію діоксин кристалічний при вмісту вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% фактична величина 8,6 915,2 мг/м3, при нормативному значенні 2 мг/м3. Тривалість дії упродовж зміни 84 90,3 % зміни. Важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) - фактична величина 155,8 298,4 Вт, при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) - фактична величина 86 152,9 Вт, при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 30 - 45 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30? - 40% зміни при нормативному значенні до 30? - 25% зміни. Нахили корпусу 140 280 разів за зміну, при нормативному значенні 51 100 разів. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 80 94 дБА, при нормативному значенні 80 дБА (а.с.14-15). 13 липня 2022 року позивачу у зв`язку з професійним захворюванням встановлено третю групу інвалідності безтерміново, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності ІПР (а.с.16). Крім того, 13 липня 2022 року позивачу встановлено 60% втрати професійної працездатності за профзахворюваннями з 13 липня 2022 року безтерміново та рекомендовано медикаментозне, санаторно-курортне лікування (а.с.16 зворотна сторона). Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховується наступне. Статтею 43 Конституції України\~передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Згідно з частинами першою, другою\~статті 153 Кодексу законів про працю України\~(далі -\~КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця. Частинами першою та третьою\~статті 13 Закону України "Про охорону праці"\~передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. У\~статті 173 КЗпП України\~закріплено право працівника на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Частиною першою\~статті 237-1 КЗпП України\~передбачено відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральних втрат потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральними втратами потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У пунктах 9, 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"\~судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до\~статті 237-1 КЗпП України\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. У Рішенні Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року N 1-9/2004 у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, зазначено, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Судом встановлено наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок незабезпечення йому роботодавцем безпечних і здорових умов праці, що призвело до професійного захворювання, втрати працездатності та встановлення інвалідності. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок стійкої втрати професійної працездатності, судом враховуються обставини, які мають суттєве значення, зокрема ступінь втрати працездатності, глибину, інтенсивність, тривалість фізичних та душевних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідки, що наступили, а також засади розумності і справедливості. При цьому, вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійне захворювання виникло у позивача саме після його тривалого перебування у трудових відносинах з ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ШАХТОУПРАВЛІННЯ «ПОКРОВСЬКЕ» (більше тридцяти років), на якого законодавством було покладено обов`язок із забезпечення безпечних та нешкідливих умов праці, наслідки, що наступили, беручи до уваги визначений у довідці МСЕК висновок щодо подальших умов та характеру праці позивача, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути моральну шкоду, що спричинена втратою працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, у розмірі 120000 грн. На підставі частини другої\~статті 416 ЦПК України\~Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду справи N 212/3137/17-ц (провадження N 61-37529сво18) сформулював висновок про застосування норми права, який полягає у тому, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Доводи представника відповідача щодо необхідності оподаткування стягнутої за рішенням суду суми моральної шкоди судом до уваги не приймаються, оскільки як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачається, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 21 червня 2022 року у справі №599/645/21. Також вирішуючи пред`явлені позовні вимоги судом враховуються норми п. п. 164.2.14а ст. 164 Податкового кодексу України. З огляду на викладене, пред`явлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992,40 грн.

Outcome: partial