Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Гаренко Н.В. звернулася до суду 23.07.2018 з указаним позовом, уточнивши який 01.08.2018, просила стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором б/н від 31.10.2011 у загальному розмірі 75446,92 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 279,18 грн, заборгованості за процентами за користуванням кредитом у розмірі 65324,00 грн, заборгованості за пенею у розмірі 5774,84 грн, штрафів у розмірі 500,00 грн фіксована частина та 3568,90 грн - процентна складова, а також витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування пред`явлених вимог зазначено, що 31.10.2011 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] укладено кредитний договір шляхом підписання заяви б/н, згідно з якою позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн на платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування ним за відсотковою ставкою 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписуючи анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з умовами та правилами надання банківських послуг. На виконання вказаного договору позивач відкрив картковий рахунок [PERSON] , яким він користувався, використовуючи встановлений кредитний ліміт. Так, для користування кредитним картковим рахунком позичальникові видано кредитну картку із строком дії. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких, при укладенні договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач отримав кредитну карту «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», а 01.01.2013 тарифний план відповідача було змінено на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленими тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 правил користування платіжною карткою. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених у п. 1.1.3.1.9 умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.33, до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Свої зобов`язання щодо встановлення кредитного ліміту за договором від 31.10.2011 банк виконав належним чином, надавши відповідачу кредит в обумовленому розмірі. Натомість відповідач, у порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, у результаті чого станом на 31.05.2018 виникла заборгованість, розмір якої, з урахуванням внесених відповідачем коштів на погашення заборгованості, становить у загальному розмірі 75446,92 грн. Оскільки відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», представник позивача змушений був звернутися до суду з даним позовом. У даній справі 22.10.2018 судом ухвалено заочне рішення, яке ухвалою суду від 05.01.2023 скасовано, справу призначено до судового розгляду. Представником відповідача [PERSON] , адвокатом\~Пантелєєвим О.В. 10.01.2023 подано відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Заперечення мотивовано тим, що даний позов подано банком з метою збагачення, оскільки тіло кредиту складає менше 300,00 грн, у той час як позивач просить стягнути більше сімдесяти тисяч. Діючим законодавством не передбачено нарахування відсотків по кредиту, строк дії якого скінчився. Можливо, кредитний договір і був укладений 31.10.2011 і, можливо, відповідачу надавалася кредитна картка «Універсальна», строк дії якої становить 1 рік, тобто до 31.10.2012. Даною карткою відповідач не користувався, готівки не отримував, строк дії картки сплинув, а тому, після цієї дати позивач не мав права нараховувати будь-які проценти за користування кредитом. Також, представник відповідача звертає увагу на строк позовної давності, що сплинув, на його думку, 31.10.2015, та просить суд його застосувати. Окрім того, в анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у банку, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачем не надано підтверджень, що відповідач ознайомився і погодився з витягом з тарифів та витягом з умов та правил надання банківських послуг, що вказані документи станом на 31.10.2011 містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені та штрафів) у вказаних позивачем розмірах і порядках нарахування (а.с. 105-119). Ухвалою суду від 28.02.2023 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: оригіналу довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», видану 07.11.2011 [PERSON] , інформацію щодо строку дії картки № [NUMBER] , за якою проведено кредитування, її поновлення, продовження (за наявності). Від представника банку [PERSON] 16.06.2023 на виконання ухвали суду від 28.02.2023 надійшла довідка з інформацією щодо кредитної картки № [NUMBER] , копія довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». Щодо оригіналу витребуваної довідки зазначено, що у зв`язку з військовим станом, російською агресією та можливою загрозою знищення документів архіву у м. Дніпро, всі документи архіву вивезені у м. Львів, у зв`язку з чим виникла затримка пошуку та її направлення на вимогу суду (а.с.170-171). Представник позивача подав клопотання, в якому просив справу розглядати за відсутності представника банку, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.170). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань від нього не надходило. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та застосувати строк позовної давності, у подальшому у судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання за його та відповідача відсутністю (а.с.172). Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] 31.10.2011 підписав анкету-заяву, у якій зазначено, що ця заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві, а також, що він ознайомився та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді (а.с.7). Також, 31.10.2011 [PERSON] отримав у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 300,00 грн на картковий рахунок з видачею йому кредитних карток № [NUMBER] та № [NUMBER] . Користуватись кредитними коштами відповідач почав з 11.11.2011, що слідує з розрахунку заборгованості та виписки по рахунку (а.с.5-6,54-55,56-57). При цьому, як слідує з довідки про зміну умов кредитування, за картковим рахунком відповідача № [NUMBER] , кредитний ліміт змінювався, а саме: 07.11.2011 встановлено кредитний ліміт у розмірі 300,00 грн, 24.05.2013 зменшено до 280,00 грн (а.с.53). Позивачем до анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 31.10.2011 долучено витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, розміщених на офіційному веб-сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 9-32, 63). При цьому, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» по договору, укладеному із [PERSON] , 07.11.2011 підписано відповідачем (а.с.8,62,171 зворот). З 21.05.2018 найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Згідно з наданими банком розрахунками, заборгованість [PERSON] за кредитним договором б/н від 31.10.2011 станом на 31.05.2018 складає у загальному розмірі 75446,92 грн та включає: заборгованість за\~тілом кредиту\~у розмірі\~279,18\~грн,\~заборгованість за\~процентами за\~користуванням кредитом\~у розмірі\~65324,00\~грн,\~заборгованість за\~пенею та\~комісією у\~розмірі 5774,84\~грн,\~штрафів у\~розмірі 500,00\~грн фіксована\~частина та\~3568,90\~грн процентна\~складова (а.с. 5-6, 56-57). Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватися банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 умов та правилах надання банківських послуг. Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що проценти на кредитну заборгованість нараховані за період з 07.11.2011 по 31.12.2012 за ставкою 36% річних, з 01.01.2013 по 31.08.2014 30% річних, з 01.09.2014 по 31.03.2015 за ставкою 34,8% річних та з 01.04.2015 по 31.05.2018 за ставкою 43,2% річних (а.с. 5-6, 56-57). Кредитування [PERSON] початково здійснювалося за умовами кредитування «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що підтверджується даними розрахунку заборгованості, який узгоджується з даними тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені базова відсоткова ставка в місяць 3,0% (36% на рік), що нараховується на залишок заборгованості; обов`язковий щомісячний платіж 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків = (пеня 1) + (пеня 2), де пеня 1 базова відсоткова ставка за договором/30 днів прострочки кредиту, пеня 2 1% від суми заборгованості, але не менше 30 грн на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50 грн (а.с. 5-6, 56-57, 63). Відповідно до наданого банком розрахунку, відповідачу з 01.01.2013 переоформлено кредитну карту на «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», де визначено базову відсоткову ставку на залишок заборгованості 2,5% в місяць (30,00% на рік), яка змінюється за тратами, здійсненими з 01.09.2014 2,9% (34,80% на рік), з 01.04.2015 - 3,6% (43,2% на рік); розмір обов`язкових щомісячних платежів, які включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді 7% від заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості, з 01.04.2014 5% від заборгованості, але не менше 100 грн та не більше залишку заборгованості; пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн, а також пеня = 0,24% від загальної суми заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн другий місяць поспіль і більше (а.с. 5-6, 56-57, 63). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як встановлено ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадкуАТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Суд вважає, що у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (31.10.2011) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.07.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Такі висновки, узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Разом з тим, пред`являючи позов, Банк, на підтвердження своїх вимог, окрім витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, також послався на заяву [PERSON] від 31.10.2021 та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 07.11.2011, підписану [PERSON] , надав виписку про рух коштів по рахунку [PERSON] , довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, відомості про кредитні картки, видані [PERSON] . Заперечень від [PERSON] щодо не підписання вказаних заяви та довідки не надходило. Як зазначено у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить підпис відповідача та підтверджується витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», визначені базова відсоткова ставка в місяць 3,0% (36% на рік), що нараховується на залишок заборгованості; обов`язковий щомісячний платіж 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або відсотків = (пеня 1) + (пеня 2), де пеня 1 базова відсоткова ставка за договором/30 днів прострочки кредиту, пеня 2 1% від суми заборгованості, але не менше 30,00 грн на місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення за кредитом або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму понад 50,00 грн. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що відповідач почав користуватися кредитними коштами з 11.11.2011, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, зокрема, востаннє сплативши 07.12.2012 у розмірі 150,00 грн (а.с.5-6, 54-55, 56-57). Таким чином, позивач, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як відповідач, користуючись кредитними коштами, належним чином та своєчасно не виконував свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками за узгодженою сторонами ставкою 36% річних. Факт укладення між сторонами кредитного договору у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем. Хоча він і не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, та те, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користування ним. Як слідує з розрахунку заборгованості, станом на 01.01.2013, до зміни відповідачу погодженого з ним тарифного плану «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» на тарифний план «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», заборгованість відповідача за тілом кредиту складала 279,63 грн, а з урахуванням погашення заборгованості у сумі 0,45 грн, станом на 30.01.2013, складала 279,18 грн. Таким чином, зазначена АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у позові та в розрахунку сум, заявлених до стягнення з відповідача, заборгованість за кредитом у розмірі 279,18 грн, суд вважає доведеною та відповідачем не спростовано. Твердження відповідача що він не користувався кредитними коштами, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки з виписки по рахункам по кредитній картці № [NUMBER] слідує, що [PERSON] знімав у банкоматі готівку, користуючись терміналом самообслуговування, поповнював рахунок картки, що свідчить про дії, спрямовані на виконання умов кредитного договору (а.с.54-55). Однак, суд не погоджується із розміром заборгованості по відсоткам за користування кредитом, з огляду на наступне. Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим, та відповідає строку дії картки. Кредитна картка є дійсною до останнього календарного дня зазначеного на ній місяця. По закінченню строку дії відповідна картка пролонгується банком на новий строк дії (якщо раніше, до початку місяця закінчення строку дії не надходило письмових заяв від позичальника про закриття карткового рахунку). Так, з довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» видно, що банком здійснено випуск кредитної картки за кредитним договором б/н від 31.10.2011 за № 4149437712319928, із встановленням строку її дії до 06/15 року, тобто до 30.06.2015. Після цього перевипуск картки не здійснювався, що є свідченням припинення строку дії договору (а.с.171). Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору, який співпадає зі строком дії кредитної картки, визначено до 30.06.2015. Умовами укладеного договору не передбачено розмір відсотків за користування кредитними коштами після закінчення дії договору. Вимог про застосування ст. 625 ЦК України позивачем, у рамках даного спору не заявлено, у зв`язку з чим, суд вирішує спір виключно в межах заявлених вимог з дотриманням принципу диспозитивності, у силу ст. 13 ЦПК України. У постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 438/489/16-ц указано, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) відступила від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-249цс15, відповідно до якого банк мав право на стягнення процентів за кредитом і пені у межах позовної давності, обчисленої за три роки (для процентів) й один рік (для пені) до дня звернення до суду, зазначивши, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відтак, у межах строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме 30.06.2015, відповідач [PERSON] зобов`язаний був повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період до 25 числа кожного місяця за погодженою сторонами ставкою. Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки червень 2015 року, то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, починаючи з 01.07.2015. З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК»\~з 01.01.2013\~змінив розмір\~процентної ставки\~до 30,00 %, 01.09.2014 підвищив вказаний розмір до 34,80%, а 01.04.2015 підвищив ще раз, до 43,20% річних, після чого процентну ставку не змінював. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 1056-1 ЦК України (в редакції, яка була дійсна на момент укладення договору), процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 у справі за №6-1374цс17, суд вищої інстанції дійшов висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази того, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», у визначений ст. 1056-1 ЦК України спосіб, належним чином, письмово повідомило позичальника про зміну процентної ставки, а також доказів отримання відповідачем вказаного листа, про зміну умов договору. Суд не бере до уваги посилання АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на Умови та Правила надання банківських послуг, згідно яких, боржник зобов`язаний самостійно отримувати виписки про стан картрахунків, у тому числі відслідковувати розмір процентної ставки, оскільки вказані умови договору, щодо повідомлення суперечать визначеному Законом порядку та є нікчемними. Враховуючи, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило процентну ставку за користування кредитом без належного повідомлення про це відповідача, в односторонньому порядку, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню лише в межах попередньої відсоткової ставки, яка узгоджена сторонами під час укладення кредитного договору 36% річних (3,0% на місяць, відповідно до довідки про умови кредитування, підписаної позичальником). За таких обставин, суд вважає за необхідне провести перерахунок заборгованості по процентам за користування кредитом із застосуванням попередньої відсоткової ставки 36% річних (3,0% на місяць) за період з 01.01.2013 по 30.06.2015, тобто до спливу визначеного договором строку кредитування. Оскільки застосування підвищеної процентної ставки мало місце з 01.01.2013, тому перерахунок слід здійснити саме з цього періоду. Так, заборгованість за період до 01.01.2013 розрахована із застосуванням банком процентної ставки 36% річних (3,0% на місяць) та становить 279,63 грн, що складається з заборгованості за кредитом, підстав для перерахунку якої суд не вбачає. Однак, враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту не є сталою та змінювалась у зв`язку зі автоматичним списанням коштів на погашення простроченої заборгованості 30.01.2013 у розмірі 0,45 грн, суд наводить перерахунок процентів окремими періодами за сумами тіла кредиту: - з 01.01.2013 по 30.01.2013 279,63 грн * 3,0% * 30 днів = 251,70 грн; - з 31.01.2013 по 30.06.2015 279,18 грн * 3,0% * 880 днів = 7370,35 грн. Разом, розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача станом до 30.06.2015, становить 7622,05 грн (з розрахунку: 251,70 + 7370,35), оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється. Виходячи з того, що нараховані АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотки за користування кредитними коштами, отриманими за договором, не відповідають умовам укладеного між сторонами договору, за результатами проведеного перерахунку, суд дійшов висновку, що на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягають стягненню з [PERSON] проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором б/н від 31.10.2011 у розмірі 7622,05 грн та заборгованість за тілом кредиту у розмірі 279,18 грн, ліміт якого банком не змінювався. Щодо стягнення з відповідача пені та штрафів (фіксованої частини та процентної складової), суд зазначає наступне. Як зазначено у довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка містить підпис відповідача та підтверджується витягом з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», у випадку несвоєчасного погашення заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити банку неустойку у вигляді: - пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, яка розраховується: пеня = 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 50,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100 грн, а також пеня = 0,24% від загальної суми заборгованості (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 100,00 грн щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або відсотками на суму від 100,00 грн другий місяць поспіль і більше; - штрафу в розмірі 500,00 грн + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с.8, 62, 63, 171 зворот). Таким чином, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань шляхом нарахування та стягнення пені або штрафу. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок суми пені та штрафів, судом встановлено, що нарахування пені з 01.04.2013 здійснено за умовами кредитування «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», а тому, суд вважає за необхідним привести власний розрахунок за умовами кредитування, погодженими сторонами. Отже, розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків за узгодженим розміром, а саме 30,00 грн на місяць, за період з 01.04.2013 по 30.06.2015, становить 810,00 грн (27 місяців * 30,00 грн). Також, з карткового рахунку відповідача 12.06.2014 та 02.11.2015 відбулося автоматичне списання коштів у розмірі 10,80 грн та 64,36 грн, відповідно, на погашення пені, згідно з вимогами ст. 534 ЦК України, а тому розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, становить 734,84 грн (810 10,80 64,36), а не у розмірі 5774,84 грн, як заявлено позивачем. Перевіряючи розрахунок процентної складової штрафу, суд зазначає, що оскільки сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором б/н від 31.10.2011 станом на 30.06.2015 становить 7901,23 грн (заборгованість по тілу кредиту 279,18 грн + заборгованість по процентам за користування кредитом 7622,05 грн), то процентна складова штрафу у розмірі 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків, становить 395,06 грн, і саме в цьому розмірі процентна складова штрафу підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а не у розмірі 3568,90 грн, як безпідставно заявлено позивачем. А тому, загальний розмір штрафів, який підлягає стягненню з відповідача становить 895,06 грн, що складається з фіксованої частини у розмірі 500,00 грн та процентної складової в розмірі 395,06 грн. Отже, суд приходить до висновку, що за попереднім погодженням сторони передбачили покладення на позичальника цивільно-правової відповідальності за порушення виконання кредитних зобов`язань шляхом нарахування та стягнення пені або штрафу. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 21.10.2015 №6-2003цс15, від 11.10.2017 № 6-1374цс17. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зі змісту довідки про умови кредитування видно, що підставою нарахування пені та штрафу є порушення строків виконання грошового зобов`язання, тобто за одне й те саме порушення, тому підстави для одночасного стягнення пені та штрафів, відсутні. Так, у зазначених постановах Верховного Суду України від 21.10.2015 №6-2003цс15 та від 11.10.2017 № 6-1374цс17, відсутній висновок про те, який же вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення ст.ст. 3, 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того, який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру. На цьому також акцентує увагу Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 у справі №664/2784/15-ц та від 16.02.2022 у справі 333/4292/15-ц. Дотримуючись принципів розумності та справедливості, уникнення подвійної відповідальності за одне порушення, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення з відповідача пені в розмірі 734,84 грн та відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у розмірі 895,06 грн (500,00 грн фіксована частина та 395,06 грн процентна складова), розмір якого є вищим. Представником відповідача заявлено про застосування наслідків спливу строку позовної давності, з огляду на те, що строк дії кредитної картки скінчився 31.10.2012, а тому строк позовної давності сплинув 31.10.2015, у той час, як представник позивача звернувся до суду з позовом 23.07.2018. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України, позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Доказів, які б свідчили про збільшення сторонами позовної давності за кредитним договором б/н від 31.10.2011, у тому числі умови підписаної позичальником анкети-заяви, матеріали справи не містять. При цьому, суд не бере до уваги п. 1.1.7.31 згаданих Умов, яким позовну давність щодо вимог банку встановлено 50 років, оскільки, як вже зазначалося судом, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Перевіряючи обґрунтованість доводів сторін щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає, що виписка з банківського рахунку позичальника, містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного договору, після підписання паспорту споживчого кредиту та перевипуску картки, всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 № 578/5, згідно з яким, до первинних документів, які фіксують факт виконання держоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». Таким чином, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів відповідачем за кредитним договором. При цьому, зазначені у виписці по рахунку позичальника операції з автоматичного списання 02.11.2015 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошових коштів з метою погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, суд оцінює критично, оскільки таке погашення кредиту не є активною дією відповідача, що свідчило б про визнання ним свого боргу, і не може бути підставою для врахування як дійсного погашення заборгованості, оскільки вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього або без його схвалення (а.с.5-6, 54-55, 56-57). Відтак, враховуючи, що строк дії кредитного договору сторонами було визначено до 30.06.2015, тому виключно в межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період до 25 числа кожного місяця. Починаючи з 30.06.2015 відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове виконання основного зобов`язання в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому вимоги позивача про стягнення таких процентів є необґрунтованими, що свідчить про відсутність правових підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин. Тобто, позовна давність може бути застосована лише щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки на момент спливу кредитування у позичальника існувала поточна заборгованість та заборгованість за відсотками, нарахованими до закінчення дії кредитного договору, банк мав право пред`явити позичальнику вимоги про стягнення цієї заборгованості, проте в межах позовної давності. Таким чином, враховуючи, що строк дії кредитного договору б/н від 31.10.2011, укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] сплинув 30.06.2015, пролонгація його сторонами не здійснювалась, у той час, як АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом 23.07.2018, тобто зі спливом строку позовної давності, тому суд приходить до висновку про дійсність пропуску позивачем строку позовної давності для пред`явлення вимог про стягнення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, нарахованих до закінчення дії кредитного договору та пені, що є підставою для відмови у задоволенні позову. При цьому, у частині стягнення процентів, пені, нарахованих після 30.06.2015 та штрафів, суд вважає за необхідне відмовити у зв`язку з неправомірністю їх нарахування, а відтак недоведеністю вимог у цій частині. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові, - на позивача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст. 141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь відповідача, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених позивачем витрат зі сплати судового збору. Представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь [PERSON] понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 № 13-рп/2000, від 30.09.2009 № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта, інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат повинен бути співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи свідчать про те, що інтереси відповідача [PERSON] у справі за вищевказаним позовом представляв адвокат Пантелєєв О.В. на підставі договору про надання правової допомоги від 13.12.2022, ордеру від 13.12.2022 № 1168511 та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 17.03.2008 №1823 (а.с.87, 88, 153-154). Пунктами 3.1, 3.2 договору про надання правової допомоги передбачено, за надання адвокатом юридичної допомоги клієнту, останній сплачує адвокату оплату за надання такої юридичної допомоги у вигляді гонорару у розмірі 10000,00 грн, який клієнтом вноситься готівкою під час підписання договору, на підтвердження чого адвокатом надається квитанцію про прийняття оплати. З акта прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 13.12.2022 слідує, що сторони погодили оплату таких юридичних послуг: надання консультацій, роз`яснень, порад клієнту (1 година), вивчення та аналіз документів клієнта (1,5 години), ознайомлення із матеріалами цивільної справи в суді, виконання фотокопій матеріалів справи (1 година), складання процесуальних документів (9 годин), прийняття участі у судових засіданнях з урахуванням часу на дорогу (3 години); загалом витрачено 15,5 годин, що становить 10000,00 грн, які [PERSON] сплатив відповідно до квитанції № 43 від 13.12.2022 (а.с.155, 156). Чинне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19 зауважено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, наявність у матеріалах справи доказів фактичного надання адвокатом Пантелєєвим О.В. правничої допомоги відповідачеві, розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим, відповідає складності справи, наданим адвокатом послугам, часу витраченому ним на виконання відповідних робіт та надання послуг, обсягу таких послуг, протилежного позивачем перед судом не доведено, заяв про необґрунтованість витрат на професійну правничу допомогу не висловлено, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Outcome: approved