Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

До Червонозаводського районного суду м. Харкова з позовною заявою звернулась позивач [PERSON] , в якій з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 07.12.2021 просить суд стягнути з відповідача суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку належних їй виплат з 10.06.2020 по 05.09.2021, виходячи із середньоденної заробітної плати [PERSON] за останні 2 місяці її роботи на підприємстві у сумі 181290,60 грн та судові витрати зі сплати судового збору 2013,00грн. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 02.03.2021 року відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Указом Президента України №64/2022 в Україні 24.02.2022 введено воєнний стан, дію якого продовжено відповідними Указами Президента України. Враховуючи неможливість судом здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Розпорядженням Верховного Суду від 10.03.2022 №4/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Червонозаводського районного суду м. Харкова та визначено замість нього Ленінський районний суд м. Полтави. Розпорядженням Верховного Суду №65 Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області повернуто підсудність до Червонозаводського районного суду м.Харкова, у зв`язку з чим Ленінським районним судом м. Полтави було повернуто до Червонозаводського районного суду м. Харкова вищевказану справу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 26.09.2000 по 09.06.2020 перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «ЕНЕРГОСТАЛЬ». 09.06.2020 [PERSON] було звільнено за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України. Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.08.2020 у справі №646/4415/20 з відповідача Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «ЕНЕРГОСТАЛЬ» на користь [PERSON] стягнута заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за період з 01.01.2020 по 09.06.2020 у розмірі 52131,65 грн. Рішення набрало законної сили 28.09.2020. Оскільки [PERSON] була звільнена 09.06.2020, а повний розрахунок з нею не проведено як при звільненні, так і після нього, позивач звернулася з позовною вимогою про стягнення суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку належних їй виплат з 10.06.2020 по 05.09.2021, виходячи із середньоденної заробітної плати [PERSON] за останні 2 місяці її роботи, що становить згідно з довідкою про оплату по середньому заробітку 625,14 грн. 24.09.2021 до суду надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких пояснив, що в силу об`єктивних причин відповідач не зміг провести остаточний розрахунок. 05.10.2020 на виконання заочного рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.08.2020 у справі №646/4415/20 було відкрите виконавче провадження та 04.08.2021 перерахована заборгованість із заробітної плати, що підтверджується платіжним дорученням №2390 від 04.08.2021). Вважає заявлену до стягнення відповідачем суму неспівмірною, оскільки позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку в розмірі 181290,60 грн, а заборгованість з заробітної плати складала 52121,65грн. З огляду на судову практику відповідач вважає за доцільне зменшити розмір середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні до 10 % від суми нарахованої та своєчасно невиплаченої заробітної плати, що дорівнює 5131,65грн. 08.12.2021 від відповідача надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог, в яких вказав, що враховуючи практику Верховного Суду в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, в якому вона відступила від висновків, викладених у постанові від 27.06.2016 у справі №6-113цс16, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та критеріїв, визначених у вищезазначеній постанові суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівників незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Відповідач з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку з розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, враховуючи майновий стан відповідача, вважає за доцільне визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5131,65 грн. Позивач у судове засідання не з`явилися, надала заяву про розгляду справи за її відсутності, в якій просила позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, у поданих ним запереченнях просив справу розглянути без участі представника відповідача з урахуванням поданих ним документів у справі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов наступних висновків. Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці закріплено Кодексом законів про працю України. Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу законів про працю України). Судом встановлено, що [PERSON] працювала у Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», а саме з 26.09.2000 року по 09.06.2020 року, про що свідчить копія трудової книжки позивача (а.с. 33-38). Наказом №134-к від 04 червня 2020 року [PERSON] , провідного інженера виробничо-комерційного відділу (№4-03) звільнено з 10 червня 2020 року за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с.32). За період з 01.01.2020 по 09.06.2020 сума нарахонованої та невиплаченої заробітної плати позивачу становить 52131,65 грн., що підтверджується довідкою відповідача (а.с.39). Середній заробіток позивача за період з 01.04.2020 по 31.05.2020 становить 625,14 грн., що також підтверджується довідкою відповідача (а.с.18). Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.08.2020 у справі №646/4415/20 з відповідача Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «ЕНЕРГОСТАЛЬ» на користь [PERSON] стягнута заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі за період з 01.01.2020 по 09.06.2020 у розмірі 52131,65 грн. (а.с.40). Платіжним дорученням №2390 від 04.08.2021 на виконання заочного рішення відповідачем сплачена заборгованість з заробітної плати на користь [PERSON] у сумі 52131,65грн. (а.с.78). Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум в строки, вказані в ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір підприємство, заклад організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Порядок обчислення середньої заробітної плати при стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні встановлений постановою Кабінетом Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. В пункті 8 вказаного Порядку зазначено, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку про те, що середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку при звільненні працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Отже, середньомісячне число робочих днів для визначення середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні працівника також розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці, що передують події, із якою пов`язана виплата Як було встановлено судом вище, позивач [PERSON] наказом від 04 червня 2020 року № 134-к звільнена за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. Таким чином, два календарних місяця, які передують звільненню позивача з роботи, беручи до уваги, що позивача звільнено 09 червня 2020 року є квітень-травень 2020 року. На підставі довідки про оплату по середньому заробітку судом встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача за календарний день складає 625,14 грн, виходячи із наступного розрахунку: 2311 грн 34 коп (заробітна плата за квітень 2020 року) + 8941 грн 24 коп (заробітна плата за травень 2020 року) / 18 днів (кількість відпрацьованих робочих днів). Відповідно до абзацу 5 пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до частини третьої пункту 3 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Системний аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку зменшується на суму податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Суд зазначає, що середньоденна заробітна плата розрахована у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, виходячи із виплат у нарахованому позивачу розмірі, без відрахування на податки, збори та інші обов`язкові платежі. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином з моменту 10.06.2020 (наступний день після звільнення позивача) до 04.08.2021 (виплата заробітної плати у повному обсязі) пройшло 290 робочих днів, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 181 290 грн 60 коп. (625,14 грн х 290 робочих днів). Враховуючи конкретні обставини цієї справи, які мають юридичне значення, а також критерії, визначені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, на яку посилається відповідач, суд не знаходить підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача. Таким чином, суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 181 290,60 грн підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved