Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з приватного підприємства «Норма-Трак» на свою користь грошові кошти в сумі 373456,21 грн, з яких 58133,42 - 3 % річних від суми боргу, 315322,79 - інфляційне нарахування на суму боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.09.2020 рішенням суду, яке набрало законної сили, на його користь стягнуто з відповідача кошти в сумі 651062,06 грн. Вказану заборгованість відповідач йому не повернув, тому він, користуючись правом, передбаченим ст. 625 ЦК України, звернувся з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - адвокат Захарченко І.В. у судове засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просить розгляд справи провести без його участі. Суд дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Суд установив, що рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2020 по справі № 390/703/20 ухвалено стягнути з Приватного підприємства «Норма-Трак» на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 651062 (шістсот п`ятдесят одна тисяча шістдесят дві) грн 06 коп. Зі змісту рішення вбачається, що зазначена заборгованість становить суму заборгованості виключно за основною сумою боргу. Позовні вимоги в порядку ст.625 ЦК України в межах позовних вимог у справі № 390/703/20 до відповідача не пред`являлись (справа № 390/703/20 а.с.126-129). Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 29.12.2020 апеляційну скаргу на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 04.09.2020 - визнано неподаною та повернуто позивачу (справа № 390/703/20 а.с.148). На підставі письмової заяви [PERSON] Кіровоградським районним судом Кіровоградської області йому видано виконавчий лист (справа № 390/703/20 а.с.151). Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень відсутня інформація щодо наявності виконавчого провадження щодо стягнення на користь [PERSON] заборгованості з ПП «Норма Трак» за виконавчим листом у справі № 390/703/20. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що станом на 04.05.2023, на присуджену до стягнення основної суми заборгованості відповідача (651062,06 грн) нараховані відсотки в сумі 373456,21 грн, яка складається з: 58133,42 грн - три проценти річних від простроченої суми та 315322,79 грн - нарахування індексу інфляції за весь час прострочення на вказану заборгованість. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Поняття «користування кредитом», є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами). Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 05.04.2023 по справі № 910/4518/16 нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Аналогічні за змістом висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Стороною відповідача не надано належних, допустимих та достовірних доказів на спростування позовних вимог, пред`явлених до нього, що є його процесуальним обов`язком, згідно ст.12, 81 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 373456,21 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонипонесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.536, 625 ЦК України,

Outcome: approved