Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 20.08.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище [PERSON] , дочку [PERSON] , [INFO] , залишити на утриманні відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 20.08.2003 між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народилося двоє дітей. Старша дочка повнолітня, молодша [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у неї з відповідачем не складається. У них різні характери, різні погляди на життя і з цієї причини виникають різні непорозуміння. Фактично, як сім`я вони не проживають, спільного господарства не ведуть. Вони втратили один до одного повагу та любов, їхня сім`я розпалася, примирення між ними не можливе і тому вона вирішила розірвати шлюб. Вона в основному проживає в Польщі зі старшою донькою, а відповідач вдома з молодшою донькою, яка в місті Калуш відвідує школу. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.06.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. 06.07.2023 представник позивачки адвокат Сидор Я.М. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила зилишити дочку [PERSON] , [INFO] , на утриманні батька [PERSON] . У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами він отримав особисто, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 20.08.2003, який зареєстрований у місті Калуш Івано-Франківської області відділом реєстрації актів громадянського стану Калуського міського управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 316, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 20.08.2003 (а.с. 4). За час шлюбу у сторін по справі народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30.05.2013 (а.с. 5). Позивачці неодноразово видавалася польська віза, зокрема, востаннє строком до 09.12.2023 (а.с. 10-15). Відповідно до перекладу з польської мови на українську мову договорів підряду від 13.07.2022 та 12.12.2022 встановлено, що [PERSON] , яка є підрядником, зобов`язана виконувати зазначену у договорі послугу у строк не довший ніж протягом 20 год. в календарний місяць, що відраховується від першого до останнього дня місяця. Договір підряду від 12.12.2022 укладений на строк від 12.12.2022 до 09.12.2023 (а.с. 16-17). Відповідач [PERSON] та донька [PERSON] проживають по адресі [ADDRESS] , разом, що підтверджується актом від 07.06.2023 (а.с. 18). Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність малолітньої дитини, не можуть розірвати в позасудовому порядку. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові заяви та докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2 статті 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, позивачка не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами, відповідач заперечень з даного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з цього, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] позивачці не змінювати, що відповідно до ст. 113 СК України є її правом після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Щодо позовної вимоги про залишення доньки [PERSON] , [INFO] , на виховання батька та з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 06.07.2023 на утримання батька, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2, 8 та 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас, у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження №61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Звертаючись з даним позовом до суду [PERSON] одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просила залишити малолітню дочку на утриманні батька [PERSON] , а не вирішити питання про залишення проживання малолітньої дочки після розірвання шлюбу з відповідачем. При цьому суд зазначає, що батьки зобов`язані утримувати своїх малолітніх та неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі, чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). З огляду на викладене, суд не може залишити на утриманні батька малолітню дитину, фактично звільнивши від обов"язку такого утримання її матір, так як це буде суперечити нормам чинного законодавства. В той же час суд не вправі вирішити питання про визначення місця проживання дитини з батьком, так як така вимога не заявлялася. Більше того, відповідчаем не подано жодної заяви по суті справи, в тому числі відзиву чи заяви про визнання позову, а відповідно суду не вдалося встановити, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місця проживання їхньої дитини. За таких обставин у задоволенні вимоги про залишення малолітньої дочки сторін на утриманні батька слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 24, 56, 104, 105, 110, 112, 114, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», та

Outcome: partial