Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

16 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив продовжити йому строк для прийняття спадщини за заповітом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Свій позов обґрунтовував тим, що 21 червня 1993 року [PERSON] був складений та власноручно підписаний заповіт, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71. Відповідно до вказаного заповіту, [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить актовий запис №35 від 10 грудня 2002 року. На день смерті [PERSON] , заповіт не було змінено, не скасовано та він залишився в силі. 8 жовтня 2018 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - [PERSON] . 16 січня 2019 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] . Однак, нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області у видачі свідоцтва про право спадщини відмовив через відсутність правовстановлюючих документів. 17 травня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у цивільній справі № 361/1494/19 були задоволені вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок [ADDRESS] - ?А-1?, рік побудови - 1937, загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - ?Б?, гараж - ?В?, погріб - ?Г?, скважина - ?№ 3?, ворота з хвірткою - ?№ 1?, огорожа - ?№ 2?. Про вказане рішення суду, позивачу стало відоме, випадково, 16.03.2021 року, в зв`язку із чим була подана апеляційна скарга на вказане вище рішення Броварського міськрайонного суду Київської області. Постановою Київського апеляційного суду по цивільній справі № 361/1494/19 була задоволена апеляційна скарга [PERSON] , а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасовано. 21 квітня 2021 року позивач звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину. Того ж дня, листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори було запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про звіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр. Також зазначено, що необхідно звернутись у судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. 30 квітня 2021 року старостою Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, на вимогу позивача, був наданий дублікат заповіту [PERSON] від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за №71. Відповідно до відповіді Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 10 червня 2021 року, на даний час відповідальним за внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчені заповіти по Бобринському старостинському окрузі є староста Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Литвин Микола Григорович. 06 жовтня 2021 року Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області, листом повідомила, що останньою 04.05.2021 року спрямовувався лист до ДП ?Національні інформаційні системи? стосовно реєстрації дублікату заповіту [PERSON] , на що була надана відповідь про необхідність реєстрації самого архівного заповіту. 03.08.2021 року Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області була направлена заява про реєстрацію архівного документу - дублікату заповіту [PERSON] . На момент надання відповіді, будь-яка інформація від ДП ?Національні інформаційні системи? не надходила. 02 грудня 2021 року листом ДП ?Національні інформаційні системи?, позивачу було повідомлено про те, що реєстрація архівного документу - дублікату заповіту [PERSON] була виконана та сформовано відповідний витяг. [PERSON] є рідною бабусею позивача, при цьому позивач не є спадкоємцем першої черги за законом, враховуючи те, що в живих є відповідач. Саме відповідач була єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Заповіту [PERSON] від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71, позивач не мав, був необізнаний про наявність такого заповіту та те, що він був визначений спадкоємцем за заповітом йому також відомо не було аж до 01.04.2021 року. Позивач з 1998 року постійно мешкає в [ADDRESS] -є, де і зареєстрований з того ж часу. В селище Бобрик Броварського району Київської області позивач періодично приїжджав, при цьому ніхто і ніколи йому не розповідав про наявність такого заповіту, навіть, сам відповідач та його рідна сестра [PERSON] 16 березня 2021 року під час моніторингу офіційного сайту ?Судова влада? в частині Єдиного державного реєстру судових рішень позивачу стало відомо, що Броварський міськрайонний суд Київської області ще 17.05.2019 року у цивільній справі № 361/1494/19 ухвалив рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] до Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи те, що об`єкт визнання права власності знаходився, на той момент, вже на земельній ділянці, яка була надана позивачу у власність з 2016 року, останній зацікавився цим і питанням не притягнення його до справи у якості, хоча б третьої особи по справі. 17 березня 2021 року представник позивача ознайомився з матеріалами цивільної справи № 361/1494/19. 01 квітня 2021 року представник позивача надав позивачу проект апеляційної скарги та копії матеріалів цивільної справи № 361/1494/19. Таким чином, позивач дізнався, що в матеріалах цивільної справи є фотокопія заповіту [PERSON] від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71 і яким [PERSON] на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження про те, що все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу. Посадові особи Бобрицької сільської Ради повинні були передати заповіт [PERSON] до нотаріуса, який або здійснив реєстрацію заповіту в Єдиному реєстрі, або подав би Реєстратору заяву про реєстрацію посвідчення заповіту в Єдиному реєстрі. При цьому, з незрозумілих позивачу причин, посадовими особами Бобрицької сільської Ради такі дії закону були грубо проігноровані та заповіт [PERSON] залишився лише у Бобрицькій сільській Раді і це при тому, що станом на 2000 рік спадкодавець ще була жива та спадщина ще не відкривалась. Державний нотаріус, отримавши повідомлення від посадової особи Бобрицької ради про вжиття заходів щодо охорони спадкового майна [PERSON] , при умові реєстрації заповіту [PERSON] в Єдиному реєстрі, повідомив би позивача про наявність заповіту та необхідності звернення із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Таким чином позивач не пропустив би строк для прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , а належним чином прийняв би спадщину. Згідно із заявою представника відповідача - [PERSON] про прийняття спадщини від 08.10.2018 року вбачається, що ?іншим спадкоємцем до майна померлої є за заповітом, посвідченим Бобрицькою сільської радою народних депутатів Броварського району за №71 від 21 червня 1993 року є [PERSON] ? Із заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 16.01.2019 року, яка була подана представником відповідача - [PERSON] вбачається, що ?іншим спадкоємцем до майна померлої є за заповітом, посвідченим секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області 21.06.1993 року за реєстром № 71 є [PERSON] , місце проживання якого її довірительці, [PERSON] , невідоме.? Тобто відповідачу або її представнику [PERSON] достеменно було відомо про наявність заповіту [PERSON] , при цьому позивачу ніхто із згаданих осіб не повідомляв про наявність заповіту. Враховуючи те, що заповіт знаходився у Бобрицькій сільській раді Броварського району Київської області, ніхто із сторонніх осіб не мав до нього доступу, а представник відповідача [PERSON] , яка деякий час працювала у вказаній сільській раді та, скоріш за все, має знайомих там, єдина хто мав хоча б якийсь доступ до самого заповіту. Окремо, звертає увагу і на те, що як позивач вказував вище, він приїжджав до родини у с. Бобрик, знаходячись у селищі по 5-6 днів на місяць, при цьому, навіть, відвідуючи Бобрицьку сільську раду, де йому могли повідомити про наявність заповіту але ніхто, з тих осіб хто знав про існування заповіту, не повідомив. Крім цього, враховуючи те, що позивач вже 23 роки зареєстрований і проживає за одною і тією адресою в місті Києві, то всі родичі знали де саме він проживає. Навіть, ввівши до системи пошуку ?Google? мережі Інтернет ? [PERSON] ?, одразу ж, видаються адреси обслуговуючого Кооперативу ?Вікторія?, в якому позивач є Головою правління, його домашня адреса та номера телефонів за якими з ним можливо зв`язатися. Але такі дії умисно не були зроблені для того щоб позивач не мав можливості, з початку, дізнатися про наявність заповіту [PERSON] та подати заяву про прийняття спадщини, а в подальшому і на звернення до суду з позовною заявою про продовження строку на прийняття спадщини. Тобто було зроблене усе можливе для того щоб позивач не прийняв спадщину після смерті [PERSON] таким чином не реалізувавши заповіт останньої. 21 січня 2022 року ухвалою судді Броварського мсіькрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 21 квітня 2022 року. 06 квітня 2023 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 20 червня 2023 року. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі. Пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. Просили позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити. Представник третьої особи будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась. Свідок [PERSON] повідомив суд, що [PERSON] була бабуся позивача, а позивач це його однокласник та сусід. [PERSON] - це мати позивача. [PERSON] проживала поруч із ним, померла у 2008-2010 році, точної дати він не пам`ятає. Чи складала вона заповіт свідку не відомо. [PERSON] часто приїжджала до матері, ставила велосипеда біля двору, а сама заходила до будинку, а позивач у більшості випадків приїздив на вихідних. Останній раз свідок бачив позивача за місцем проживання [PERSON] 5-6 років тому. Свідку також відомо, що з 2013 року мати позивача [PERSON] не ходить після інсульту. Позивач приїжджав до матері, але його туди не пустили. Свідок пам`ятає, що у 1990 році земельну ділянку за адресою [ADDRESS] обробляли всі разом, в тому числі [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомила суд, що вона приїхала в село Бобрик у 2004 році, у 2006 році познайомилась із бабусею [PERSON] , свідок допомагала їй по господарству, приходила провідувати обов`язково один раз на тиждень, познайомилась із її дочкою [PERSON] , яка доглядала матір. Сина, який є позивачем у справі вона ні разу там не бачила, у судовому засіданні побачила вперше. У 2012 році свідка прооперували, а приблизно через 2 роки злягла [PERSON] . Тобто [PERSON] не ходить близько 8 років, нею опікується дочка. Свідок [PERSON] повідомила, що позивача [PERSON] вона знає зі школи. [PERSON] є бабусею позивача. В останнє бачила позивача років 15 тому, це було приблизно у 1995-1996 році, на свято Пасхи, зустріч відбулась у будинку його бабусі. [PERSON] дуже була приємна та добродушна людина, дуже любила свого онука [PERSON] . Бабуся [PERSON] часто запрошувала її приходити до неї збирати яблука. Вона одного разу прийшла до неї по яблука із корзиною, в той день також там зустріла [PERSON] . [PERSON] повідомила їй, що ось цей будинок де вона проживає вона залишить онуку, казала такі фрази: " [PERSON] буде [PERSON] по заповіту", "Хату залишає [PERSON] ". Вперше від неї вона почула про заповіт десь у 1988-1989 році. Та і по селу люди це обговорювали. [PERSON] була людиною слова, тому ніхто із селян і не сумнівався, що будинок буде [PERSON] . Про те, що [PERSON] говорила про заповіт при [PERSON] свідок підтвердила. Судом встановлено, що 21 червня 1993 року [PERSON] був складений та власноручно підписаний заповіт, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за № 71. (а.с. 9) Відповідно до вказаного заповіту, [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: Все своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] . Вказаний заповіт був складений і підписано в двох примірниках, з яких перший примірник виданий заповідачу, а другий залишився в справах Бобрицької сільської ради народних депутатів. [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено запис за № 35 та видано 10 грудня 2002 року свідоцтво про смерть видане виконкомом Бобрицької сільської ради Броварського району, серії [NUMBER] . [PERSON] народилась [INFO] , у с.Бобрик, Київської області, про що у книзі записів актів цивільного стану про народження 11 квітня 1938 року складений відповідний актовий запис. Батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] . (а.с.104) 25 січня 1959 року між [PERSON] та [PERSON] у с. Бобрик сільЗагсі Броварського району Київської області зареєстрований шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис за № 3. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 105) На день смерті [PERSON] , заповіт не було змінено, не скасовано та він залишився в силі. 8 жовтня 2018 року до Броварської районної державної контори звернулась представник відповідача [PERSON] із заявою про прийняття спадщини [PERSON] та видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері - [PERSON] . (а.с. 103) У заяві поданою 08.10.2018 року від імені [PERSON] зазначено, що іншим спадкоємцем щодо майна померлої є за заповітом, посвідченим Бобрицькою сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року [PERSON] . Пережившого чоловіка померлої немає. Одночасно у заяві зазначено, що місцем відкриття спадщини встановлено по довідці виконкому Великодимерської селищної ради за № 684 від 05.10.2018 року, в якій є відмітка про постійну реєстрацію та проживання спадкодавця в спадковому будинку та її виписці в зв`язку зі смертю. Факт прийняття спадкоємцем спадщини, встановлені по довідці виконкому Великодимерської селищної ради за № 683 від 05.10.2018 року, в якій є відмітка про те, що спадкоємець сплачував страхові платежі, проводив ремонт спадкового будинку. Відсутність спадкової справи та заповіту щодо [PERSON] , яка померла [INFO] , перевірено за даними Спадкового реєстрі. Інформаційні довідки від 08.10.2018 року. (а.с. 103) 16 січня 2019 року до Броварської районної державної контори звернувся представник відповідача із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] . (а.с. на звороті 121) 16 січня 2019 року на ім`я [PERSON] направлений лист про те, що для оформлення права власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] та на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Бобрицьке", що належали померлій [INFO] [PERSON] , потрібно надати документи, що посвідчують право власності на це майно. Крім того, зазначено, що якщо при житті власника право власності на житловий будинок не оформлювався та не реєструвався, їй потрібно звернутися до суду по питанню визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування. Щодо визнання права власності на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті [PERSON] слід також звернутися до суду, оскільки згідно листа Управління Держгеокадастру у Броварському районі Київської області від 06.11.2018 року № 97-10-0.20-2217/183-18, в якому зазначено, що сертифікат на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Бобрицьке", видавався на ім`я [PERSON] (а.с. 123) 17 травня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області по цивільній справі № 361/1494/19 були задоволені вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування за законом, а саме на житловий будинок [ADDRESS] - ?А-1?, рік побудови - 1937, загальною площею 66,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: сарай - ?Б?, гараж - ?В?, погріб - ?Г?, скважина - ?№ 3?, ворота з хвірткою - ?№ 1?, огорожа - ?№ 2?. Постановою Київського апеляційного суду по цивільній справі № 361/1494/19 була задоволена апеляційна скарга [PERSON] , а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 травня 2019 року скасовано. Із вказаної постанови вбачається, що в матеріалах цивільної справи № 361/1494/19 міститься витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] із 15 грудня 2016 року є власником земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою [ADDRESS] , тобто ділянки, на якій розташований спадковий будинок. (а.с.87) 21 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом складеним [PERSON] та посвідченим секретарем Бобрицької сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року. Того ж дня, листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори йому було роз`яснено, що згідно вимог ст. 524, 549 Цивільного кодексу Української РСР ( за 1963 рік) ним був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому йому необхідно звернутись в судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того зазначено, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53584416 від 08.10.2018 року, заповіт, посвідчений [PERSON] , секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області 21 червня 1993 року за реєстровим номером 71, не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що ставить під сумнів його чинність. Тому запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про звіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр. 30 квітня 2021 року старостою Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, на вимогу позивача, був наданий дублікат заповіту [PERSON] від 21 червня 1993 року, який був посвідчений секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області та зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за №71. Відповідно до відповіді Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 10 червня 2021 року, на даний час відповідальним за внесення до Спадкового реєстру відомостей про посвідчені заповіти по Бобринському старостинському окрузі є староста Бобрицького старостинського округу виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області Литвин Микола Григорович. 06 жовтня 2021 року Великодимерська селищна рада Броварського району Київської області, листом повідомила, що останньою 04.05.2021 року спрямовувався лист до ДП ?Національні інформаційні системи? стосовно реєстрації дублікату заповіту [PERSON] , на що була надана відповідь про необхідність реєстрації самого архівного заповіту. 03.08.2021 року Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області була направлена заява про реєстрацію архівного документу - дублікату заповіту [PERSON] . 02 грудня 2021 року листом ДП ?Національні інформаційні системи?, позивачу було повідомлено про те, що реєстрація архівного документу - дублікату заповіту [PERSON] була виконана та сформовано відповідний витяг. 13 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із даним позовом у якому просив суд продовжити йому, [PERSON] - [INFO] , строк для прийняття спадщини за заповітом складеного 21 червня 1993 року посвідченого Скоробагатько Катериною Михайлівною, секретарем Бобрицької сільської ради народних депутатів Броварського району Київської області, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тривалістю один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є буд-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обстав справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів, 3) показаннями свідків. Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч.1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд неможе збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконання обов"язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За положенням частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частин першої, третьої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Спадкові відносини виникають з моменту відкриття спадщини. Як частина друга статті 1220 ЦК України, так і стаття 525 ЦК Української РСР визначають, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно статті 524 ЦК УРСР (який діяв на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). За статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У статті 550 ЦК УРСР визначено, що строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Згідно зі статтею 553 ЦК УРСР, яка діяла на момент відкриття спадщини, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Відповідно ч.1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Правилами статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі квартиру є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Ураховуючи викладене, що [PERSON] знав про смерть [PERSON] , проте із заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки про існування заповіту від 21 червня 1993 року йому відомо не було й не могло бути відомо, а дізнався він про нього лише від свого представника за договором про надання правової допомоги від 17 березня 2021 року за № 08-21, оскільки останній ознайомився із матеріалами цивільної справи за № 361/1494/19 про що листом від 20 березня 2021 року направив на адресу свого довірителя [PERSON] та просив в порядку виконання договору прийняти від нього фотокопії матеріалів цивільної справи і зокрема USB-флеш-накопичувача, а вже 03 квітня 2021 році [PERSON] була подана апеляційна скарга, про що свідчить ухвала Київського апеляційного суду у справі № 361/1494/19. Надалі, після того як [PERSON] 01 квітня 2021 року дізнався про вказаний заповіт, він 21 квітня 2021 року [PERSON] звернувся до Броварської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом складеним [PERSON] та посвідченим секретарем Бобрицької сільською радою народних депутатів Броварського району за № 71 від 21 червня 1993 року, а в подальшому звернувся через свого адвоката для отримання дублікату заповіту та внесення його до ДП ?Національні інформаційні системи?, а вже після внесення вказаного заповіту та формування відповідного витягу, про що його 02 грудня 2021 року листом ДП ?Національні інформаційні системи?, 13 грудня 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Також про відповідний порядок дій позивача було інформовано листом державного нотаріуса Броварської державної нотаріальної контори у змісті якого роз`яснено, що згідно вимог ст. 524, 549 Цивільного кодексу Української РСР ( за 1963 рік) ним був пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини, тому йому необхідно звернутись в судові органи з позовною заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Крім того зазначено, що згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 53584416 від 08.10.2018 року, заповіт, посвідчений [PERSON] , секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області 21 червня 1993 року за реєстровим номером 71, не зареєстрований в Спадковому реєстрі, що ставить під сумнів його чинність. Тому запропоновано звернутися до органу, який посвідчував заповіт для внесення відомостей про звіт в Спадковий реєстр. Якщо оригінал заповіту відсутній, також потрібно звернутись до органу, якій посвідчував заповіт, для видачі дублікату та внесення цих даних в Спадковий реєстр. Оскільки [PERSON] (онук [PERSON] ) не належав до спадкоємців першої черги (стаття 529 ЦК УРСР), а за наявності таких спадкоємців у [PERSON] на час відкриття спадщини, право на спадкування у нього, як у спадкоємця п`ятої черги, виникло не відразу, за умови, що останній не знав про наявність спірного заповіту. Отже, причини пропуску строку [PERSON] на подачу заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, а тому наявні підстави для визначення йому додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] повинен був дізнатися про спірний заповіт, оскільки під час розмови [PERSON] із свідком [PERSON] у присутності [PERSON] приблизно у 1995-1998 році зазначила, що "Хата буде Віті", є безпідставні, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджені, що є процесуальним обов`язком відповідача (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), є припущенням. Посилання представника відповідача на те, що [PERSON] не вступив фактично в управління чи володіння спадковим майном і не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому у нього відсутнє право на отримання спадщини за заповітом безпідставні, так як спростовані вищевказаними встановленими судами обставинами. [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби, оскільки він не знав про існування спірного заповіту. Вказана правова позиція узгоджується та викладена у постанові Верховного суду у справі за справа № 447/604/13-ц від 12 червня 2019 року, у постанові Верховного суду у справі за № 185/10173/16. У справах № 565/1145/17-ц, № 6-1320цс17, 6-496цс17 також спадкодавцями було складено заповіти на ім`я позивачів, які не знали про його існування, а нотаріуси їх не повідомили. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, перевіривши доводи позивача, та його представника, заслухавши думку представника відповідача, суд доходить висновку, про поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. А відтак позов підлягає до задоволення, із продовженням позивачу строку для прийняття спадщини за заповітом.

Outcome: approved