Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Херсонська обласна прокуратура звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області земельну ділянку [PERSON] із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 6524183900:04:006:0017 площею 6,307 га, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Бериславського району Херсонської області та конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області земельну ділянку [PERSON] із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 6524183900:04:013:0028 площею 1,019 га, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. В обґрунтування позову зазначається, що дана позовна заява вжита на захист порушених економічних інтересів держави у земельній сфері. Реалізуючи надані законом повноваження та з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави у суді, Херсонською обласною прокуратурою вивчено стан додержання вимог законодавства України щодо використання земель сільськогосподарського призначення. Встановлено, що за [PERSON] 11 листопада 2016 року зареєстровано право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 6524183900:04:006:0017 площею 6,307 га, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Бериславського району Херсонської області та земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 6524183900:04:013:0028 площею 1,019 га, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру власником даних земельних ділянок є [PERSON] станом на момент звернення до суду . При цьому також безспірно з`ясовано, що вказана особа є громадянином Російської Федерації (паспорт громадянина Російської Федерації № [NUMBER] виданий 04.07.2005 року). Однак, після набуття земельної ділянки у власність, [PERSON] , грубо порушуючи вимоги національного законодавства а саме ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України., їх протягом року не відчужив. Оскільки відповідач протягом року з часу переходу права власності на земельні ділянки, їх не відчужив, то право власності на зазначені земельні ділянки слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Таким чином, прокуратурою встановлені порушення вимог чинного законодавства, які до теперішнього часу не усунуто, що свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень щодо нездійснення захисту інтересів держави, у зв`язку з чим вбачаються підстави для звернення до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області. Прокурор в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Представник Держгеокадастру також просив позов задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не з`явився, відзив на позов не подав. При цьому особа повідомлялась про дату та час судового засідання через Сайт судової влади, оскільки іншого порядку повідомлення, а ні Міжнародними договорами, а ні Законом України не встановлено. Судом з`ясовано, що іншого нерухомого майна у особи на території України немає. Третя особа ПАТ «Придніпровське» повідомлено належним чином про дату та час судового засідання, однак із заявами до суду не зверталось. За заявою позивача суд ухвалив - розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що за [PERSON] 11 листопада 2016 року зареєстровано право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення із кадастровим номером 6524183900:04:006:0017 площею 6,307 га, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Бериславського району Херсонської області та земельну ділянку із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із кадастровим номером 6524183900:04:013:0028 площею 1,019 га, яка знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Державну реєстрацію права власності на земельні ділянки проведено на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 702955, виданого 22.05.2006 року Нововоронцовською РДА Херсонської області. Згідно витягу з Державного земельного кадастру власником даних земельних ділянок є [PERSON] .. При цьому також безспірно з`ясовано, що вказана особа є громадянином Російської Федерації (паспорт громадянина Російської Федерації № [NUMBER] виданий 04.07.2005 року). Відповідно до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Згідно норм ст. 19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Правовідносини, пов`язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, якою передбачено, що нерезиденти, у т.ч. іноземні громадяни, які успадкували право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, зобов`язані відчужити її після реєстрації вказаних прав протягом одного року. Згідно в ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Право власності на земельні ділянки [PERSON] набув 11 листопада 2016 року після державної реєстрації речового права на нерухоме майно приватним нотаріусом Клименко В.В.. Однак, у подальшому й по даний час земельну ділянку ним самостійно не відчужено. Чим безпідставно порушено річний строк, установлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, про що вказано вище. Також судом встановлено, що із позовними заявами про надання додаткового строку для відчуження таких земельних ділянок відповідач до суду також не звертався. Згідно пункту "е" ч. 1 ст. ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Оскільки [PERSON] протягом року з часу переходу права власності на земельні ділянки їх не відчужив, то право власності на зазначені земельні ділянки слід примусово припинити, шляхом конфіскації. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до ст. 348 ЦК України якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. У відповідності до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Виходячи з викладеного позовні вимоги заступника керівника Херсонської обласної прокуратури підлягають задоволенню.

Outcome: approved