Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Представник ПрАТ «СК «УНІКА» Білий В.С. 03.03.2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 179830,57 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2697,46 грн. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що 22.10.2019 року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування транспортного засобу, відповідно до якого забезпечений транспортний засіб - «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] . В період дії полісу, а саме 17.08.2020 року в м. Києві за участі застрахованого транспортного засобу «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] та транспортного засобу «Шевроле» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] сталася ДТП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2020 року у справі №759/14734/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України. Відповідно до страхового акту № 00369008 визначено вартість завданого матеріального збитку власнику пошкодженого автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] . у розмірі 309830,57 грн. Зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована у ПрАТ «ЄСА» згідно полісу № АО/4806717, з лімітом відповідальності 130000,00 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.03.2021 року у справі № 910/1691/21 стягнуто з ПрАТ «ЄСА» 70000,00 грн. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що до винесення рішення суду ПрАТ «ЄСА» на користь позивача сплачено 60000,00 грн., що загалом становить 130000,00 грн. На вимогу потерпілої особи позивач здійснив виплату страхового відшкодування за подією, яка мала місце 17.08.2020 року в розмірі 309830,57 грн. Таким чином, враховуючи, що різниця між фактичним розміром шкоди 309830,57 грн., та страховою виплатою 130000,00 грн., яку здійснило ПрАТ «ЄСА», становить 179830,57 грн., то зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «СК «УНІКА», на підставі ч. 1 ст. 1194 ЦК України, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 20.04.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явивсь, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в позовній заяві просить розгляд справи проводити за відсутності позивача за наявними матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно вимог ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечує представник позивача. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З матеріалів справи судом встановлено, що 22.10.2019 р. між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспортного засобу. Предметом договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням автомобілем марки «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 13-14). 17.08.2020 року о 13 год. 35 хв. в м. Києві на пр-ті Ак. Палладіна, 16/39 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля марки «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] та автомобілем марки «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до пошкодження автомобіля «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] . Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 04.09.2020 р., [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.37). Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Внаслідок ДТП автомобіль «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , що застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» отримав пошкодження. 19.08.2020 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (а.с. 9). Відповідно до рахунку № VSК0115192 від 15.09.2020 року ТОВ «Арма Моторс» вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , складає 309830,57 грн. (а.с. 15). Відповідно до страхового акту № 00369008 від 30.09.2020 року потерпілій особі було сплачено страхове відшкодування у розмірі 309830,57 грн., про що свідчить платіжне доручення № 175061 від 02.10.2020 року (а.с. 6, 7). На підставі полісу № АО/4806717 цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Європейський страховий альянс», з лімітом відповідальності 130000,00 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва від 31.03.2021 року стягнуто з ПрАТ «ЄСА» на користь ПрАТ «СК «Уніка» 70000,00 грн. страхового відшкодування (а.с. 38-42). Крім того, вказаним рішенням встановлено, що до винесення рішення суду ПрАТ «ЄСА» в добровільному порядку на користь позивача сплатило страхове відшкодування в розмірі 60000,00 грн., що загалом становить 130000,00 грн. в межах ліміту відповідальності за полісом АО/4806717. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Згідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування Положеннями статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Встановлено, що ПрАТ «СК «УНІКА» відшкодувало власнику автомобіля «Мітсубіші», д.н.з. [NUMBER] , шкоду завдану [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 309830,57 грн. Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів в ПрАТ «Європейський страховий альянс», страховиком сплачено компенсацію в розмірі 130 000,00 грн., з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, сплаченої позивачем і страховою виплатою за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме 179830,57 грн., із розрахунку ( 309830,57 грн. розмір шкоди, відшкодований позивачем - 130000,00 грн. страхова виплата здійснена ПрАТ «Європейський страховий альянс». Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про задоволення вимог у повному обсязі. Крім того, у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2697,46 грн.

Outcome: approved