Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивачка 10 травня 2023 року звернулась до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що вона уклала шлюб з відповідачем 19 лютого 2021 року, від якого мають малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, спільне господарство не ведеться, подальше збереження шлюбу неможливе, а тому позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, відновивши їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 19 травня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.17). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності (а.с.16). Оскільки учасники справи висловили свою позицію щодо заявлених вимог у поданих до суду заявах та їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті, суд ухвалив розглянути справу за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони уклали шлюб 19 лютого 2021 року (а.с.3), проте на час звернення до суду шлюбні відносини не підтримують. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно зі статтею 51 Конституції України та статтею 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Положеннями ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що позивачка скористався своїм правом на добровільність шлюбу та звернулась до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, тому суд вважає встановленим, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому вимоги позивачки щодо відновлення їй дошлюбного прізвища підлягають задоволенню. Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці належить повернути з державного бюджету 536,80 грн., що складає 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі ст.ст.110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved