Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивачка \~05.06.2023 звернулась до суду з позовом, сформованого в системі «Електронний суд» , в якому просить ухвалити рішення, яким: захистити права [PERSON] , як споживача, та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмили Анатоліївни № 713 від 15.09.2020, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «НЕССО» (попереднє найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація») заборгованості в розмірі 17 169,73 грн; стягнути з ТОВ «НЕССО» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 18 133,48 грн; стягнути з відповідача ТОВ «НЕССО» на користь [PERSON] судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 6 000,00 грн. Свої \~вимоги\~мотивує тим,\~що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. вчинено виконавчий напис № 713 від 15.09.2020, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості в розмірі 17 169,73 грн. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором № 200106-12700-1 від 06.01.2020 укладеним із ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація». У 2021 році юридичне найменування ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація»» змінено на ТОВ «НЕССО». Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.01.2020 по 08.09.2020. Сума заборгованості за кредитним договором складає 17 169,73 грн. Вважає, що виконавчий напис № 713 від 15.09.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" (надалі Закон) та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема: Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 та зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за №282/20595 (надалі- Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону та Глава 16 розділу II Порядку. Згідно зі ст. 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 . Ст. 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашені заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ«Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотапіально посвідченого договору. Однак, не зважаючи на те, що судовим рішення були скасовані зміни до Переліку в частині вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, нотаріуси продовжують вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, які нотаріально не посвідчені та не забезпечені іпотекою. Отже, починаючи з 22.02.2017 нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 15.09.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборговане боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 №158/2157/17. Позивач не підписував в будь-який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», та сторона позивача констатує той факт, що наданий відповідачем нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Аналогічна позиція закріплена в постанові Великої палати Верховного Суду від 21.09.2021 № 910/10374/17. У постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15ц зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й встановити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17. Таким чином, позивач ніколи не визнавав наявність кредитних правовідносин за кредитним договором на підставі якого вчинений виконавчий напис, а тим більше наявність боргу. Наданий нотаріусу примірник Кредитного договору, ніби-то, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та позивачем містять лише зазначення інформації про Сторони. В той же час, подані в якості доказу копія Кредитного договору не може вважатися належним та достовірним доказом, оскільки не підтверджує факт підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального Закону. Таким чином, інформація про використання позивачем електронного підпису одноразовим ідентифікатором, ґрунтується на припущеннях та не підтверджена об`єктивними доказами. Позивачка ніколи в будь-який спосіб не отримувала одноразовий ідентифікатор, яким ніби то, був підписаний Кредитний договір, об`єктивних доказів того, що позивачка отримала, а тим більш використала одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору, відповідачем не надано. При цьому, інших, зокрема письмових або електронних доказів, які б відповідали вимогам процесуального законодавства щодо належності, допустимості або достатності доказів відповідачем не надано. Інформація з сайту ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6- 16цс15). Вказаний висновок також узгоджується із висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Таким чином, долучені витяги з сайту ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» щодо використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором є неналежними, не допустимими доказами, а тому суд не може брати до уваги. З огляду на викладене, надана відповідачем нотаріусу паперова копія Кредитного договору не відповідає вимогам ст.ст. 79, 80 ЦПК України, щодо достовірності та достатності доказів, та не можуть бути доказом факту укладення договору. Враховуючи вищевикладене, слід зробити висновок, що спірний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позовні вимоги - такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» пред`явило виконавчий напис № 713 від 15.09.2020 для виконання до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Єфіменко Д.О. на підставі якого приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 63084330 від 18.09.2020. Згідно відповіді Управління освіти Долинської міської ради від 19.04.2023 № 479/01-06/01 на виконання виконавчого напису № 713 від 15.09.2020, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 63084330 від 18.09.2020, утримано з позивачки 18 133,48 грн. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем грошових коштів був виконавчий напис № 713 від 15.09.2020, який слід визнати таким, що не підлягає виконанню, сума в розмірі 18 133,48 грн вважається безпідставно набутою та підлягає поверненню, оскільки правова підстава згідно якої набуті грошові кошти за рішенням суду не існуватиме. Таким чином, з ТОВ «НЕССО» підлягає стягненню на користь позивачки безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 18 133,48 грн (а.с.1-7). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2023 цивільна справа № 343/1313/23 про про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та стягнення\~коштів набутих\~без достатньої\~правової підставипередана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.38). Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської\~ області від 05.06.2023 відкрито спрощене провадження у справі № 343/1313/23 за позовом [PERSON] до\~Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "НЕССО"\~,\~ треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, Приватний нотарус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмила Анатоліївна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави. Справа призначена до розгляду з повідомленням сторін на 05.07.2023 в 11.00 год. Роз`яснено сторонам їх право заявити відвід судді з підстав, передбачених ст. 36 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі з позовною заявою та додатками для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, а також доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються його заперечення, якщо такі докази не надані позивачем, і документу, що підтверджує надіслання (надання) відзиву та доданих до нього доказів іншим учасникам справи. Роз`яснено учасникам справи, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення є їхнім правом. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (а.с.39-40). \~ Ухвалою\~Долинського районного\~суду Івано-Франківської\~області від\~05.06.2023 зупинено стягнення з позивачки [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» на підставі виконавчого напису № 713 від 15.09.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмилою Анатоліївною , яке здійснюється на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денисом Олеговичем у виконавчому провадженні ВП № 63084330, до набрання законної сили рішенням суду в справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Єфіменко Денис Олегович; приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмила Анатоліївна про захист прав споживачів, визнання виконавчого напису нотаріуса, таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави (а.с.88-89). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Калінін С.К. (ордер серії ВІ №1145438 а.с.34) в судове засідання не з`явилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом. Представник позивачки подав заяву, яка сформована в системі «Електронний суд» , згідно якої просить розглядати вищевказану позовну заяву без участі сторони позивача. Позивач наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи судом (а.с.92-93). \~ \~ \~ \~Представник відповідача ТОВ «НЕССО»\~ в судове засідання на виклик не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому Законом порядку, рекомендованою кореспонденцією за адресою реєстрації- [ADDRESS] . Рекомендована кореспонденція повернулась і Долинський районний суд Івано-Франківської області з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.101). У встановлений Законом строк відзиву на позовну заяву представником відповідача не надано. Треті особи - Приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Єфіменко Денис Олегович, Приватний нотарус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмила Анатоліївна, в судове засідання на виклики не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, хоч про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому Законом порядку (а.с.103) Враховуючи те, що представником відповідача ТОВ «НЕССО»\~,\~ у встановлений Законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно\~ до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів . Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~ дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Згідно з \~ст. 15 ЦК України, \~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч.ч. 1-4\~ст. 12 ЦПК України, \~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі \~ст.18 ЦК України, \~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадку і в порядку, встановлених Законом. Порядок та умови вчинення виконавчого напису нотаріусом передбачені\~ст.ст.87-88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в МЮУ 22.02.2012 за № 282/20595, (з наступними змінами) та Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172\~(з наступними змінами). Відповідно до\~положень ст.88 Закону України «Про нотаріат»\~, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками\~\~наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за якими вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості за кредитом. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статтей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»,\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17,\~який враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі № 916/3006/17 підтвердила вказаний правовий висновок Верховного Суду. Крім того, вказані висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19). З копії Договору №200106-12700-1 від 06.01.2020 вбачається, що 06.01.2020 між ТОВ «Фінансовою компанією «Фінанс Інновація» та [PERSON] було укладено електронний договір, який було підписано цифровим підписом (а.с.18-19). Як встановлено судом, 15.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського\~нотаріального округу\~Тимошенко Л.А. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 713, про стягнення з громадянки України, якою є [PERSON] , яка є боржником за Договором № 200106-12700-1 від 06.01.2020 укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованості за Договором №20106-12700-1 від 06.01.2020 . Строк платежу за Договором №20106-12700-1\~від 06.01.2020\~ настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 06.01.2020 по 08.09.2020. Сума заборгованості становить 16069,73 грн, що складається з : прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 2844,20 грн; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 13225,53 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату в розмірі 1100,00грн., яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, боржника становить 17169,73грн ( а.с.16). З копії заяви про примусове виконання рішення від 17.09.2020 року встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» звернулось до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменко Д.О. із заявою про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. за №713 від 15.09.2020 про стягнення з боржника , яким є [PERSON] , грошових коштів у розмірі 17169,73 грн. (а.с.15). У подальшому, 18.09.2020 на підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Єфименко Д.О. відкрито виконавче провадження № 63084330 з виконання виконавчого напису №713 виданого 15.09.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. Крім того, постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.09.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Єфименко Д.О., стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 1716,97 грн. (а.с. 13-14). В судовому засіданні встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» змінило назву на ТОВ «НЕССО» . В обґрунтування позову [PERSON] , посилається на те, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконалась належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом та недотрималась умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, чим порушила норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису [PERSON] мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, підстави виникнення зазначеної заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що в порушення вказаних положень матеріального права оспорюваний виконавчий напис було вчинено на підставі договору, який нотаріально не посвідчувався. Представником\~відповідача не\~подано належних\~та допустимих\~доказів,\~що при\~вчиненні напису\~нотаріус отримав\~від відповідача\~первинні бухгалтерські\~документи щодо\~видачі кредиту\~,\~ здійснення\~його часткового\~погашення (квитанції,\~платіжні доручення,\~меморіальні ордери,\~розписки,\~чеки тощо)\~та рішення суду, яким задоволено позов ТОВ «Фінансова\~компанія «Фінанс\~Інновація» до [PERSON] , про стягнення заборгованості в сумі 16069,73 грн., \~не долучено доказів про\~належне повідомлення\~позивачки про\~заборгованість за Договором №200106-12700-1 від 06.01.2020, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та [PERSON] \~та\~про наявність\~вимог (претензій)\~до неї\~ у відповідача\~за договором, тому у\~нотаріуса були\~відсутні підстави\~вважати,\~що розмір\~заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» зазначений у написі є безспірним. Також суду не надано доказів того, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису була надана письмова вимога ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про наявність в позивачки заборгованості. Відповідачем не подано до суду жодних доказів на спростування доводів позивачки. Тобто, з установлених судом обставин справи не вбачається, що звертаючись до нотаріуса з вимогою вчинення виконавчого напису, відповідач, з метою підтвердження наявності заборгованості позивачки надав, з урахуванням положень Переліку документів, належні докази на підтвердження безспірності заборгованості боржника та нотаріально посвідченого договору, на підставі якого така заборгованість нарахована. В матеріалах справи відсутні будь-які документи, що входять до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Наведені обставини вказують на те, що розмір заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивачка заперечила укладення спірного договору та наявність заборгованості та підстави її виникнення , що являється достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні. Отже, нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, а як встановлено судом заборгованість не є безспірною. Крім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року, відмовлено в задоволенні заяви ПАТ КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою було визнано незаконною та не чинною\~постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»\~в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4\~ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Оскаржений позивачкою виконавчий напис вчинений нотаріусом 15 вересня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, таким чином, в момент вчинення спірного виконавчого напису 15.09.2020 були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, згідно з позицією, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 , вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Щодо позовної вимоги про стягнення з ТОВ «НЕССО» на користь [PERSON] безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 18 133,48 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зі змісту статті 1212 ЦК України, можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося. Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна. Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів). Судом встановлено, що в межах виконавчого провадження № 63084330 приватним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату боржниці -позивачки по справі. На виконання цієї постанови здійснювалось відрахування з доходів [PERSON] . Як слідує з довідки №479/01-06/01 виданої Управлінням освіти Долинської міської ради від 19.04.2023 - Управлінням освіти Долинської міської ради в жовтні 2020 року отримало від приватних виконавців Климемко Р.В. та Єфіменко Д.О. постанови ВП №63016074 та ВП №63084330 про здійснення стягненим із зарплати [PERSON] .За період з 01 жовтня 2020 року по 31 липня 2021року із заробітної плати вчителя Долинського ліцею №1 було стягнено по ВП №3016074 суму 16912,07 грн та по ВП 63084330 суму 18133,48 грн (а.с.26). Враховуючи, що цим рішенням суд визнається оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, між сторонами виникли також спірні правовідносини, які регулюються нормами ст. 1212 ЦК України. Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Судове рішення про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. При цьому, обставини наявності або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором можуть бути предметом окремого судового розгляду. Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 623/363/20. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. \~ \~ \~ \~Отже, у зв`язку із визнанням виконавчого напису нотаріуса №713 від 15.09.2020 таким, що не підлягає виконанню, відпали правові підстави набуття відповідачем ТОВ «НЕССО» грошових коштів у сумі 17169,73 грн, що стягнуті з позивачки в межах виконавчого провадження №63084330 під час примусового виконання цього виконавчого напису. Відтак, суд приходить до висновку що позовна вимога про стягнення з ТОВ «НЕССО» безпідставно стягнутих грошових коштів в частині розміру 17169,73 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. В той же час, згідно положень ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Ч. 7 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлює, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 42 ЗУ «Про виконавче провадження», витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення. У відповідності до положень п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Абзац 1 ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» визначає наступні наслідки закінчення виконавчого провадження: арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. З наведених вище норм вбачається, що виконавчий збір та витрати виконавчого провадження це збори, які були стягнуті з позивача у зв`язку із процедурою здійснення приватним виконавцем примусового виконання спірного виконавчого напису. Їхнє стягнення відбувається в порядку і на підставі, визначених нормами ЗУ «Про виконавче провадження», та не обумовлене наявністю чи відсутністю договірних /зобов`язальних/ цивільних відносин між позивачем і Фінансовою компанією. Підставою стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження було не саме по собі вчинення /існування/ виконавчого напису чи кредитного договору, а відкриття виконавчого провадження з примусового виконання такого напису та здійснення виконавчих дій. У зв`язку із чим, до таких правовідносин неможливо застосувати ст. 1212 ЦК України. З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «НЕССО» витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватого виконавця відсутні. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема у постанові від 05.02.2020 у справі № 201/8493/18, які суд в силу вимог ч.6 ст.263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. За таких обставин позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. Щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як передбачено ст.ст.15,60,62 ЦПК України\~та\~Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», правничу допомогу в суді може надавати адвокат, повноваження якого як представника посвідчується довіреністю або ордером. Згідно\~ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини справи. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану позивача. Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів [PERSON] здійснювалось адвокатом Калініним С.К. відповідно до Договору №б/н/23 про надання професійної правничої (правової) допомоги від 29 березня 2023 року (а.с.27-29) та ордеру серії ВІ №1145438 (а.с.34). Відповідно до поданого розрахунку (акту виконаних робіт (наданих послуг) загальна вартість послуг, наданих адвокатом становить 6000,00 грн (а.с.33). З урахуванням викладеного, загальна сума витрат, що підлягають відшкодуванню становить 6000,00 грн., які фактично сплачені позивачкою за квитанцією №161102994 від 03.04.2023 ( а.с. 8). Дослідивши перелік наданих послуг та робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для сторони позивача, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] , щодо відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 6000,00 грн, що знайшла підтвердження наданими позивачкою письмовими доказами. Крім того у відповідності до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачка [PERSON] , звільнена від сплати судового збору. За таких обставин судовий збір у розмірі 1073,60 гривень слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного ст.ст.\~50,\~\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат», ст.ст.\~15,\~16,\~18, 1212 ЦК України,\~

Outcome: approved