Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивачі, через свого представника, звернулись до суду із позовом до ФОП [PERSON] та [PERSON] про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Так, представник позивачів зазначає, що 25.12.2019 року на автодорозі Київ-Чоп на 144 кілометрі сталася ДТП за участю автомобіля марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності відповідачу ФОП [PERSON] , та перебував під керуванням відповідача [PERSON] і автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості. Відносно [PERSON] працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення від 26.02.2021 року за ст. 124 КУпАП. Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2020 року у справі відносно [PERSON] закрито провадження за відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Отже, [PERSON] визнаний судом невинуватим у ДТП, яка сталася 25.12.2019 року, у зв`язку з чим зазначає, що очевидним є факт порушення ПДР другим учасником ДТП, тобто відповідачем [PERSON] , який на момент ДТП 25.12.2019 року перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] . Однак, [PERSON] не визнаний судом винуватим, у зв`язку з помилковим висновком працівників поліції про його невинуватість і наразі відсутні правові законодавчі підстави для його притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 124 КУпАП. Таким чином, представник позивачів зазначає, що оскільки [PERSON] під час ДТП керував транспортним засобом MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. [NUMBER] , виконуючи свої трудові обов`язки, то він не є особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед позивачами, а таку відповідальність несе безпосередній власник ТЗ, тобто відповідач ФОП [PERSON] . Вказує, що позивач [PERSON] не отримав від страхової компанії страхове відшкодування за пошкодження належного йому автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , оскільки пропустив строк звернення до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. Однак, [PERSON] пропустив річний строк не з власної вини, оскільки він очікував остаточного рішення суду у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] , так як до 26.12.2020 року у позивача не було правових підстав для звернення до страхової компанії, так як [PERSON] ще не мав статусу невинуватої особи. За таких обставин позивач [PERSON] має прав вимагати відшкодування матеріальної шкоди від власника автомобіля - ФОП [PERSON] . Також у позовній заяві представник позивачів зазначає, що [PERSON] внаслідок ДТП була завдана моральна шкода через отримані тілесні ушкодження та витрачений час і зусилля на доведення своєї невинуватості. Розмір завданої моральної шкоди [PERSON] оцінює в сумі 30000,00 грн. Посилаючись на ці обставини, та з урахуванням уточнених позовних вимог згідно заяви (т. 2, а.с. 47-54), яка прийнята судом 12.06.2023 року (т. 2, а.с. 62-65), позивачі просять: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 70577,07 грн на відшкодування матеріальної шкоди, яка є різницею між матеріальним збитком і ринковою вартістю пошкодженого автомобіля та його утилізаційною вартістю, завданої тотальним знищенням автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді 25.12.2019 року; - у разі ухвалення рішення про передачу відповідачу залишків автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , після відшкодування ними шкоди, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 94217,39 грн на відшкодування матеріальної шкоди, завданої тотальним знищенням автомобіля в дорожньо-транспортній пригоді 25.12.2019 року (протокольною ухвалою суду від 12.06.2023 року зазначену вимогу залишено без розгляду (т. 2, а.с. 62-65); - стягнути в солідарному порядку з [PERSON] і [PERSON] на користь [PERSON] 30000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, яка сталася 25.12.2019 року; - стягнути з [PERSON] на користь позивачів у рівних частинах сплачений судовий збір у розмірі 1916,00 грн, тобто по 908,00 грн на користь кожного; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за проведення експертизи в розмірі 7969,40 грн. У відзиві на уточнену позовну заяву представник відповідачів зазначає, що останні заперечують проти позову, вважають його необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки щодо відповідача 2 відсутній вирок в кримінальній справі та адміністративним провадженням не вирішено питання про винуватість або не винуватість відповідача 2, то цивільно-правова відповідальність відповідача 2 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 25.12.2019 року не настала, а у відповідачів відсутній обов`язок зі сплати відшкодування позивачам. Окрім того, зазначає про відсутність доказів того, що дії відповідача 2 були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина відповідача. Вказує, що позивачем 2 не доведено, не обґрунтовано, не аргументовано та не підтверджено відповідними доказами факт завдання моральної шкоди з боку відповідачів та її розміру. Щодо страхової, представник відповідачів зазначив, що відповідачем 1 застраховано свою відповідальність в межах 130000,00 грн, тому, у випадку доведення вини відповідача 1 у скоєнні ДТП, шкода позивачу 2 в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди (т. 1, а.с. 69-74). У судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали даної справи, матеріали справи про адмістративне правопорушення № 278/597/20, що були витребувані судом у процесі розгляду справи, для огляду в судовому засіданні, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Щодо позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Встановлено, що 25.12.2019 року на автодорозі Київ-Чоп на 144 кілометрі сталася ДТП за участю автомобіля марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності відповідачу ФОП [PERSON] , та перебував під керуванням відповідача [PERSON] , і автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль [PERSON] отримав механічні пошкодження, а водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження легкого ступеня тяжкості, що вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ОБ № 199804 від 26.02.2020 року (т. 1, а.с. 22 справи № 278/1329/21; а.с. 1, справи про адміністративне правопорушення № 278/597/20). Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 16.12.2020 року у справі № 278/597/20, провадження у справі відносно [PERSON] закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (т. 1, а.с. 27-29 справи № 278/1329/21; а.с. 106-108 справи про адміністративне правопорушення № 278/597/20). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, сам факт ДТП 25.12.2019 року підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ОБ № 199804 від 26.02.2020 року та постановою від 16.12.2020 року, яка набрала законної сили та є обов`язковою для суду. Власником автомобіля марки Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (т. 1, а.с. 12). Власником автомобіля марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] (т. 1, а.с. 24 справи № 278/1329/21; а.с. 23, справи про адміністративне правопорушення № 278/597/20). Відповідач [PERSON] в момент ДТП 25.12.2019 року перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] , про що від особисто вказав у своїх поясненнях від 25.12.2019 року (т. 1, а.с. 23; а.с. 19, справи про адміністративне правопорушення № 278/597/20). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ТДВ СК «Алльфа-Гарант», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ОА5933403 (т. 1, а.с. 64). [PERSON] звернувся до ТДВ СК «Алльфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак отримав відмову, у зв`язку з пропуском встановленого законом терміну для звернення з такою заявою (т. 1 а.с. 29). Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/106-22/8320-ІТ від 25.10.2022 року, що складений за результатами проведення судової інженерно-транспортної експертизи (т. 1, а.с. 209-211), у даній дорожній обстановці водієві автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] , необхідно було діяти відповідно до вимог пп. 9.2 б; 9.4; 10.1; 10.4 Правил дорожнього руху України, зміст яких викладено у дослідницькій частині; у даній дорожній обстановці водієві автомобіля MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] необхідно було діяти відповідно до технічних вимог пп. 12.2; 12.3; 13.1 Правил дорожнього руху України, зміст яких викладено у дослідницькій частині; оскільки під проведення дослідження не представилось відповісти на питання 1 та 2, тому вирішити питання про причинний зв`язок з виникненням аварійної обстановки і даної дорожньо-транспортної пригоди - не представляється можливим. Відповідно до експертного висновку № 2945 від 17.03.2023 року, що складений за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи (т. 2, а.с. 19-43), вартість матеріального збитку, завдана власнику автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , станом на 25.12.2019 року, внаслідок пошкодження його в ДТП, яка мала місце 25.12.2019 року, становила 94 217,39 грн (дев`яносто чотири тисячі двісті сімнадцять грн, 39 коп.); вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , станом на дату ДТП, яка мала місце 25.12.2019 року становила 362 350,63 грн (триста шістдесят дві тисячі триста п`ятдесят грн., 63 коп.); ринкова вартість автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , станом на дату перед ДТП, яка мала місце 25.12.2019 року, становила 94 217,39 грн (дев`яносто чотири тисячі двісті сімнадцять грн, 39 коп.); утилізаційна (залишкова) вартість пошкодженого автомобіля Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , станом на дату після ДТП, яка мала місце 25.12.2019 року, становила 23 640,32 грн (двадцять три тисячі шістсот сорок грн., 32 коп.); водночас факт врахування ПДВ залежить від форми оподаткування суб`єктів господарювання, які здійснюють роботи з ремонту КТЗ, реалізують матеріали та складові, а також здійснюють переробку металобрухту. Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Положеннями ч.1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. П.4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року за №4 зазначає, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки винність [PERSON] , який на день ДТП, виконував свої трудові обов`язки, а саме: керував автомобілем відповідача [PERSON] на законних підставах, у нанесені матеріальної шкоди позивачу [PERSON] знайшла своє повне підтвердження під час розгляду справи і не викликає сумніву, а саме: неправомірні його дії призвели до зіткнення вказаних автомобілів MERCEDES-BENS 1831 L, д.н.з. [NUMBER] та Fiat Doblo, д.н.з. [NUMBER] , при цьому вини [PERSON] , який керував автомобілем позивача [PERSON] , в цьому зіткненні не було доведено суду, відтак позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають до задоволення повністю. З огляду на наведене, суд приходить до висновку щодо стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 70577,07 грн (різницю між матеріальним збитком, ринковою вартістю пошкодженого автомобіля та його утилізаційною вартістю). Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Згідно акту судово-медичного обстеження (дослідження) № 59 (т. 1, а.с. 20-21) у гр. [PERSON] виявлено: черепно-мозкову травму у вигляді забійної рани на голові та струсу головного мозку, яка відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; синець на лівій верхній кінцівці, який відноситься до легкого тілесного ушкодження. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення №278/597/20 вбачається, справа відносно [PERSON] за протоколом про адміністративне правопорушення від 26.02.2021 року розглядалась до 16.12.2020 року, через неодноразове повернення матеріалів на доопрацювання. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних - душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Статтею 1167 ЦК України визначено, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуєтся особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вирішуючи питання про розмір компенсації за нанесену моральну шкоду, суд виходить з характеру і тривалості страждань позивача [PERSON] й істотних змін способу його життя. Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд виходить з меж пред`явлених ним вимог, ступеню отриманих тілесних ушкоджень під час аварії, враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, він дійсно переніс емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі; витрачення значного часу та зусиль на доведення своєї невинуватості в органах поліції та суді, в тому числі і щодо стягнення матеріальної шкоди, відтак приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на його корить моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн, оскільки, на глибоке переконання суду, саме [PERSON] була завдана така шкода [PERSON] . Вказаний розмір компенсації моральної шкоди суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наведених вище мотивів та підстав.

Outcome: partial