Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Темп-2», Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання права власності та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22.11.2022 у задоволенні позову [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу «Темп-2», Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) про визнання права власності та зобов`язання скасувати запис про державну реєстрацію було відмовлено. 28.11.2022 представником відповідача Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» - Джас Іриною Василівною було подано до заяву про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження розміру понесення судових витрат. 14.02.2023 представником відповідача Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» - Джас Іриною Василівною було подано до заяву про ухвалення додаткового рішення. 19.04.2023 на підставі протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М. Фактично дану заяву було передано судді відповідно до реєстру передачі судових справ суддям 20.04.2023. Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Розгляд даної справи було проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Щодо виклику у судове засідання сторін або інших учасників справи суд зазначає наступне. У науково-практичному коментарі до статті 270 ЦПК України (Цивільний процесуальний кодекс України: науково-практичний коментар / за загальною редакцією [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - Київ: ВД «Дакор», 2021. - 1028 с.) вказано: «частина третя коментованої статті встановлює вимогу про ухвалення додаткового рішення тим складом суду, що ухвалив основне рішення, та встановлює, що таке ухвалення має здійснюватися в тому ж порядку, що й основне рішення, тобто відповідати вимогам статей 264, 265 та 268 ЦПК України з урахуванням особливостей коментованої статті. Частина четверта коментованої статті містить правила про повідомлення (виклик) сторін та інших учасників справи до судового засідання, у якому здійснюється розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення суду та наслідки неявки учасників справи в таке судове засідання. Можемо констатувати, що ці правила видаються дещо неузгодженими між собою з наступних підстав. Формулювання правила про повідомлення (виклик) учасників справи, що міститься в першому реченні частини четвертої коментованої статті, дає підстави дійти висновку про необов`язковість такого повідомлення, адже встановлює таке правило: у разі необхідності суд може викликати сторони та інших учасників справи до відповідного судового засідання. Отже, якщо суд не вбачає необхідності у виклику (повідомленні) сторін про судове засідання, у якому здійснюватиметься розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення виклик не здійснюється. Разом з тим правило про наслідки неявки учасників цивільної справи до відповідного судового засідання, сформульовані у другому реченні частини четвертої коментованої статті, встановлює що не перешкоджає розгляду справи неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Ця норма сформульована тотожно до норм, що встановлюють наслідки неявки в судові засідання, повідомлення учасників цивільної справи про як, є обов`язковим (наприклад, частина четверта статті 440 ЦПК України, частина друга статті 457 ЦПК України). Водночас системне тлумачення обох правил, передбачених частиною четвертою коментованої статті, дає підстави для висновку, що виклик (повідомлення) учасників справи в судове засідання, у якому розглядається заява про ухвалення додаткового рішення, не є обов`язковим, а їх неявка незалежно від їх повідомлення не перешкоджає розгляду відповідної заяви». Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що усталеною є практика Касаційного цивільного суду щодо застосування частини четвертої статті 270 ЦПК України. Наприклад: (1) у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2020 року у справі № 756/5330/17 (провадження № 61-40303св18) зазначено, що: «доводи касаційної скарги про неповідомлення відповідача про судове засідання від 13 квітня 2018 року суд не приймає до уваги, оскільки відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви»; (2) у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 755/1139/18 (провадження № 61-3584св20) вказано, що: «аргументи касаційної скарги [PERSON] про те, що додаткова постанова апеляційного суду підлягає обов`язковому скасуванню на підставі пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України колегія суддів не приймає, оскільки відповідно до частини четвертої статті 270 ЦПК України суд під час ухвалення додаткового рішення у разі необхідності може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання»; (3) у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2021 року у справі № 645/396/20 (провадження №61-11502св21) вказано, що: «доводи касаційної скарги про те, що судом першої інстанції не повідомлено Харківську міську раду про дату, час та місце судового засідання, на якому розглядалося питання про ухвалення додаткового судового рішення є безпідставними, оскільки виклик сторін в судове засідання для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення є правом суду, а не обов`язком. Зазначене передбачено частиною четвертою статті 270 ЦПК України, зокрема, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання». Отже, практика Касаційного цивільного суду щодо застосування частини четвертої статті 270 ЦПК України та необов`язковості повідомлення судом учасників справи при вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення є усталеною та послідовною. Вказівка у частині третій статті 270 ЦПК України про те, що «додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення» стосується саме порядку ухвалення рішення, передбаченого статями: 264 ЦПК України (питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду); 265 ЦПК України (зміст рішення суду), 268 ЦПК України (проголошення судового рішення), і не регулює питання повідомлення судом учасників справи. З урахуванням викладеного вище суд вважає за можливе провести розгляд поданої заяви про ухвалення додаткового рішення без виклику у судове засідання сторін або інших учасників справи. Дослідивши матеріали справи та подану заяву суд приходить до наступного висновку. Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення представник відповідача просить суд ухвалити додаткове рішення яким стягнути із позивача на користь відповідача-1 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 9 000,00 грн. Пунктом 3 частини 1 ст. 270 ЦПК України передбачено, що суд який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Відповідно до ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначено Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI). Так, відповідно до ст. 1 цього Закону: договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4); інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6); представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (п. 9). Згідно з положеннями ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У судовому засіданні 22.11.2022 представником відповідача Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» - Джас Іриною Василівною було зроблено заяву про те, що докази понесених судових витрат будуть надані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення у справі (п. 16 протоколу судового засідання від 22.11.2022) (зворотна сторона а.с. 228 т. 1). 28.11.2022 представником відповідача Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» - Джас Іриною Василівною було подано до суду заяву до якої було долучено докази щодо розміру понесених відповідачем-1 витрат на правову допомогу. Враховуючи ту обставину, що п`ятий день після ухвалення судового рішення припадав на 27.11.2022, тобто неділю, тому відповідну заяву представником відповідача було подано до суду першого робочого дня після 27.11.2022, а тому суд вважає, що відповідна заява подана у межах строку передбаченого статтею 141 ЦПК України. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу до суду було надано наступні докази: додаткову угоду до договору № 73 про надання адвокатських послуг від 02.11.2020; акт прийому-передачі надання правничих послуг від 14.11.2020; рахунок № СФ-16 від 14.11.2020 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 2 000,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 14.11.2020; акт прийому-передачі надання правничих послуг від 31.12.2020; рахунок № СФ-18 від 30.12.2020 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 1 500,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 30.12.2020; акт прийому-передачі надання правничих послуг від 27.02.2021; рахунок № СФ-4 від 27.02.2021 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 500,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 27.02.2021; акт прийому-передачі надання правничих послуг від 13.09.2022; рахунок № СФ-05 від 13.09.2022 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 2 000,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 13.09.2022; акт прийому-передачі надання правничих послуг від 22.11.2022; рахунок № СФ-07 від 22.11.2022 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 2 000,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 13.09.2022. Встановлено, що 02.11.2020 між адвокатом Джас І.В. та Обслуговуючим кооперативом «Темп-2» було укладено договір № 73 про надання правничих послуг відповідно до якого адвокат зобов`язався за дорученням замовника надавати останньому юридичні послуги пов`язані із захистом прав та інтересів замовника, зокрема у судах (а.с. 41-42 т. 2). На виконання даного договору та на підтвердження наданих адвокатом послуг були складені акти прийому-передачі надання правничих послуг, а саме: акт прийому-передачі надання правничих послуг від 14.11.2020 (складання та подання до Солом`янського районного суду м. Києва відзиву на позовну заяву по справі № 760/8274/20, здійснення запитів до підприємств і організацій для отримання доказів по справі на суму 2 000,00 грн.), акт прийому-передачі надання правничих послуг від 31.12.2020 (складання та подання до Солом`янського районного суду м. Києва клопотання про застосування ст. 257 ЦПК України, складання та подання до Солом`янського районного суду м. Києва заперечень по справі № 760/8274/20 на суму 1 500,00 грн.), акт прийому-передачі надання правничих послуг від 27.02.2021 (складання та подання до Солом`янського районного суду м. Києва клопотання про долучення доказів по справі № 760/8274/20, на суму 500,00 грн.), акт прийому-передачі надання правничих послуг від 13.09.2022 (складання пояснень, заперечень по справі № 760/8274/20, прийняття участі в судовому засіданні 13.09.2022 на суму 2 000,00 грн.), акт прийому-передачі надання правничих послуг від 22.11.2022 (складання пояснень по справі № 760/8274/20, прийняття участі в судовому засіданні 22.11.2022 на суму 2 000,00 грн.) (а.с. 240, 243, 246, 249 т. 2, а.с. 2 т. 3). На підтвердження відповідної сплати адвокату за наданні послуги до суду надано відповідні рахунки, а саме: рахунок № СФ-16 від 14.11.2020 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 2 000,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 14.11.2020; рахунок № СФ-18 від 30.12.2020 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 2 500,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 30.12.2020; рахунок № СФ-4 від 27.02.2021 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 500,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 27.02.2021; рахунок № СФ-05 від 13.09.2022 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 2 000,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 13.09.2022; рахунок № СФ-07 від 22.11.2022 про сплату відповідачем-1 адвокату Джас І.В. 2 000,00 грн. за послуги визначені актом прийому-передачі надання правничих послуг від 13.09.2022 (а.с. 241, 244, 247, 250 т. 2 а.с. 3 т. 3). З урахуванням викладеного судом встановлено, що у загальному відповідно актів прийому-передачі надання правничих послуг підписаних відповідачем та адвокатом розмір оплати адвокату має складати 8 000,00 грн., проте відповідно до наданих рахунків відповідачем було сплачено грошові кошти у розмірі 9 000,00 грн., а саме за рахунок № СФ-18 від 30.12.2020 було сплачено 2 500,00 грн. хоча актом прийому-передачі надання правничих послуг від 30.12.2020 було погоджено сторонами розмір 1 500,00 грн. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку обґрунтованість витрат за актом прийому-передачі надання правничих послуг від 30.12.2020 було саме 1 500,00 грн., який був погоджений відповідачем та адвокатом. Окрім цього, суд не знаходить підстав для стягнення витрат відповідно до акту прийому-передачі надання правничих послуг від 13.09.2022 та акту прийому-передачі надання правничих послуг від 22.11.2022, оскільки дані акти були складений до договору № 68 від 11.02.2016, який відсутній у матеріалах справи, а правова допомога адвокатом у рамках даної справи надавалася на підставі договору № 73 про надання правничих послуг від 02.11.2020. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість нарахованих витрат за актом прийому-передачі надання правничих послуг від 14.11.2020 у розмірі 2 000,00 грн., акту прийому-передачі надання правничих послуг від 31.12.2020 у розмірі 1 500,00 грн., акту прийому-передачі надання правничих послуг від 27.02.2021 у розмірі 500,00 грн., що у загальному складає 4 000,00 грн. З урахуванням викладеного вище, суд прийшов до висновку про стягнення із позивача на користь відповідача-1 понесених витрат на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Outcome: partial