Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У травні 2023 року позивачка - [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , укладений між продавцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та покупцем [PERSON] , з другої сторони, посвідчений на Універсальній Товарній Біржі "Марія" 26.03.2002 року, зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю" за № 816, зареєстрований 04.04.2002 року в Миколаївському КП "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" за № 4677. В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що між нею та відповідачами 26.03.2002 року було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна на Універсальній Товарній Біржі "Марія", зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю" за № 816, зареєстрований в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" в реєстрі за № 4677. Посилаючись на ту обставину, що договір не був нотаріально посвідчений, а його умови сторонами виконані в повному обсязі, позивачка не має можливості розпорядитися належним їй нерухомим майном, вона просить позов задовольнити. 30.05.2023 року ухвалою судді відкрите провадження по справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Одночасно, в ухвалі роз`яснено відповідачам, що вони мають право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також мають право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив. Відповідачам було направлено ухвалу про відкриття провадження, проте, у встановлений в ухвалі строк, відзиву та клопотань до суду не надали, в судове засідання не з`явилися, хоча судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надали. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Враховуючи викладене, та зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд прийшов до наступного. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. Судом встановлено, що 26.03.2002 року між продавцями [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, та покупцем [PERSON] , з другої сторони, укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна - квартири за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений на Універсальній Товарній Біржі "Марія", зареєстрований в "Журналі реєстрації біржових операцій з нерухомістю" за № 816, 04.04.2002 року в Комунальному підприємстві "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" в реєстрі за № 4677. Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Пунктом 4 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. (зі змінами, внесеними постановами від 25.12.1992 р. № 13 та від 25.05.1998 р. № 15) "Про судову практику в справах про визнання правочинів недійсними", яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною (вказана постанова Пленуму Верховного Суду України діяла до вступу постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Судом встановлено, що всі істотні умови договору сторонами були виконані повністю, а іншим чином привести у відповідність до діючого на даний час законодавства вищевказаний договір, ніж визнання його дійсним судом, неможливо, оскільки відповідачи ухиляються від нотаріального посвідчення договору, тому суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, відповідно до норм ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР.

Outcome: approved