Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, під час якого у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між ними не склалися, у зв`язку з чим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17 квітня 2018 року шлюб між сторонами розірваною а їх донька залишилась на виховання відповідачки [PERSON] . Проте, відповідачка не мала на меті займатися вихованням дочки тому, за два місяці після розлучення, дала усний дозвіл на її постійне проживання з позивачем, яка з 2018 року проживає разом із ним та перебуває на повному його утриманні. Матір не цікавиться життям та вихованням доньки, спілкується з донькою лише періодично по телефону , не відвідує школу, в якій навчається дитина , не купує їй одяг, продукти харчування, інші необхідні речі. На початку війни 01.03.2022 року позивач [PERSON] разом з дочкою приїхали в м. Немирів Вінницького району Вінницької області де і проживають до теперішнього часу за адресою: [ADDRESS] . Мати дівчинки 19.03.2022 року через Румунію виїхала до Італії. 28.02.2023 року отримавши візу вона виїхала до Канади, а 10 квітня 2023 року відповідачка написала заяву у якій повідомила що, не заперечує щоб її донька була зареєстрована за місцем реєстрації, проживання батька. В квітні 2023 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Немирівської міської ради, комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Немирівської міської ради, щодо надання висновку про доцільність визначення місця проживання доньки із батьком. Виконавчий комітет Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області прийняв рішення №118 від 18 квітня 2023 року про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що дитина знаходиться на одноособовому утриманні позивача та він самостійно займається її вихованням, у позивача постала необхідність юридичної фіксації цього факту, оскільки в подальшому можуть виникнути обставини щодо необхідності оформлення документів для соціальної допомоги на дитину , яка виховується лише одним із батьків, а також з метою оздоровлення можуть виникнути питання щодо його переміщення з донькою без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дитиною. Окрім того, у зв`язку з тим, що відповідачка добровільно не надає допомогу на утримання дочки, позивач також просить стягнути на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду та до досягнення дитиною. повноліття. Представник позивача - адвокат Примакова В.В. та позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, просять його задовольнити. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що дійсно вона протягом останніх трьох років проживає із батьком, її матір з початку війни виїхала за кордон та вона лише іноді з нею спілкується по телефону. Її повністю утримує та запезпечує усім необхідним батько, з яким вона і бажає залишитися проживати. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Немирівської міської ради Тригуб В.С. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає у повному обсязі, так як з березня 2022 року вона проживає за кордоном у Канаді, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 17.04.2018 між сторонами було розірвано шлюб та визначено місце проживання малолтіньої доньки [PERSON] , [INFO] , із матір`ю [PERSON] . Відповідно до довідки №164 від 19.04.2023 виданої Одеським ліцеєм №72 та характеристики з ліцею, [PERSON] навчається в 3-Є класі Одеського ліцею №72 Одеської міської ради. Злату виховує батько, а матір з початку війни виїхала закордон. За три роки навчання Мати жодного разу не прийшла до школи й не поцікавилася успіхами доньки. 28.02.2023 відповідачка [PERSON] отримала дозвіл на роботу від Міністерства в справах імміграції, біженців і громадянства Канади. Рішенням №118 від 18.04.2023 Виконавчого комітету Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області "Про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] " було вирішено визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] , так як батьки дитини розлучені та проживають окремо. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 28.04.2023 №02-12/52, [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Для її проживання створені усі умови для виховання та розвитку. Дівчинка має власну кімнату, одяг, ноутбук, телефон. Стосунки у сім`ї дружні та не конфлікті. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9 та 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Відповідно до частини третьої статті 157 СК України, той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, згідно вимог закону вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б насамперед інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Виходячи з роз`яснень п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Частиною 4 ст.29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що у даному випадку малолітня дитина [PERSON] постійно проживає з батьком, так як мати виїхала закордон. Позивач, як батько дитини, просить визначити місце проживання дитини із ним, оскільки мати дитини протягом тривалого часу проживає в іншій країні, участі у вихованні доньки взагалі не бере. Дитина постійно проживає із ним, він забезпечує доньку усім необхідним для її життя, навчання та розвитку. З врахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що батько створив належні умови для виховання та розвитку доньки, забезпечує їїналежним доглядом та опікою, у повній та достатній мірі приділяє час дитині, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Дані обставини підтверджують наявність тісного зв`язку батька із своєю дитиною, підтримання якого є життєво необхідним для дитини такого віку. Окрім того, згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;4) інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки обов`язок по утриманню своїх неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, а тому відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що відповідачка є молода за віком, працездатного віку, перебуває у Канаді згідно дозволу на роботу, а тому має реальну можливість сплачувати аліменти на дитину. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, суд, виходячи із засад розумності, справедливості та виваженості приходить до висновку про те, що факт самостійного виховання позивачем малолітньої доньки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, як і підтверджено необхідність стягнення із відповідачки аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання доньки із батьком, так як проживання і збереження сімейних зав`язків малолітньої [PERSON] саме з батьком буде відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити дане рішення суду до негайного виконання у межах сплати платежу аліментів за один місяц На підставі викладеного,

Outcome: approved