Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

15.02.2023 року [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя з позовом до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, в якому просив установити факт його проживання з [PERSON] , що померла [INFO] , однією сім`єю без шлюбу (у фактичних шлюбних відносинах) з 01.01.2014 року до часу відкриття спадщини; визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 09.03.2023 року відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] в особі представника [PERSON] до територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Ухвалено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 26.04.2023 року від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни витребувано копію спадкової справи №48/2022 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . 29.05.2023 року на адресу Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Тетяни Юріївни надійшла копія спадкової справи №48/2022 до майна [PERSON] , померлої [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 10.07.2023 року підготовче провадження у справі було закрите. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 10.07.2023 року закрито провадження у справі №336/1364/23 в частині позовної вимоги про визнання за [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , що народився [INFO] в селищі Білоч Дмитровського району Орловської області РРФСР, права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Надалі суд розглядав справу в частині позовної вимоги про встановлення факту проживання [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , що народився [INFO] в селищі Білоч Дмитровського району Орловської області РРФСР, з [PERSON] , що народилась [INFO] в місті Запоріжжі та померла [INFO] , однією сім`єю без шлюбу (у фактичних шлюбних відносинах) з 01 січня 2014 року до часу відкриття спадщини. На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , що доводилась позивачеві цивільною дружиною, з якою вони прожили однією сім`єю близько дев`яти років, однак шлюб свій так і не зареєстрували, хоча жоден з них в цей період в іншому шлюбі не перебував. Заповіту [PERSON] не залишила. На час смерті [PERSON] вони обидва були зареєстровані та фактично мешкали за адресою: [ADDRESS] . 22.04.2022 року позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Кукурудз Т.Ю. із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу №48/2022. В усних консультаціях та в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.02.2023 року нотаріус роз`яснила позивачеві, що для оформлення права на спадщину існує перешкода, оскільки він не перебував зі спадкодавицею у зареєстрованому шлюбі та не належить до жодної з черг спадкоємців за законом. Тому він може увійти лише до четвертої черги спадкоємців за законом на підставі рішення суду про встановлення факту їхнього проживання однією сім`єю не менш як п`яти років до часу відкриття спадщини. Отримавши постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивач звернувся до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник позивача адвокат Кукурудз Р.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на задоволенні позову з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснив суду, що об`єктивною причиною звернення до суду є потреба у встановленні факту проживання позивача [PERSON] з [PERSON] , померлою [INFO] , у фактичних шлюбних відносинах (сім`єю без реєстрації шлюбу) з 2014 року по день відкриття спадщини. Після подання заяви про прийняття спадщини позивач тривалий час не надавав нотаріусу рішення суду про встановлення зазначеного факту, тому згодом нотаріус винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не підтвердив свою належність до спадкоємців 4 черги за законом. Між тим інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом у [PERSON] немає, оригінали правовстановлювальних документів на спадкове майно у [PERSON] наявні, жодна особа не заперечує право [PERSON] на спадкування після [PERSON] , а також право власності [PERSON] на спадкове майно. Позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування була заявлена лише з огляду на наявність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з метою деякого зменшення витрат позивача на оформлення права на спадщину. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки на адресу його місцезнаходження. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, та враховуючи, що сторона позивача не заперечувала щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає можливим розглянути справу відповідно до ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі матеріалів справи та постановити заочне рішення. Суд, розглядаючи справу за наявними у ній доказами, в межах доводів і вимог позовної заяви, пояснень представника позивача, дослідивши надану приватним нотаріусом Кукурудз Т.Ю. копію спадкової справи №48/2022 до майна [PERSON] , померлої [INFO] , та інші докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до висновку про те, що позовну вимогу слід задовольнити з нижченаведених підстав. Суд виходить з того, що стаття 15 ЦК України гарантує кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини: [INFO] померла [PERSON] , 1959 року народження, яка проживала та була зареєстрована до дня смерті за адресою: [ADDRESS] . Заповіту після себе не залишила. 20.09.1997 року [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Відтоді [PERSON] нових шлюбів не укладала. За даними Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради станом на день смерті [PERSON] за адресою реєстрації її місця проживання з 14.06.2019 року був зареєстрований позивач [PERSON] . 22.04.2022 року [PERSON] подав приватному нотаріусу Кукурудз Т.Ю. заяву про прийняття спадщини, що відкрилась після [PERSON] , яку він прийняв за законом згідно зі ст. 1264 ЦК. На підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 22.04.2022 р. нотаріусом Кукурудз Т.Ю. того ж дня було заведено спадкову справу №48/2022. [PERSON] 07.03.1986 року зареєстрував шлюб із [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ). 21.03.1996 року їхній шлюб було розірвано. Після цього [PERSON] станом на час розгляду справи нових шлюбів не укладав. Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. З наведених положень та змісту п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України випливає, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за наявності таких умов: спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом). Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №77/02-31, винесеною приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кукурудз Т.Ю. 08.02.2023 р., єдиною причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру стало те, що у спадковій справі відсутні належні (тобто передбачені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) документи на підтвердження факту проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] не менше як п`ять років до дня відкриття спадщини. Інших причин для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом у постанові не зазначено. Відповідно до п. 4.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Пунктом 4.4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що факт проживання спадкоємців однією сім`єю зі спадкодавцем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили. Можливість оформлення в нотаріальному провадженні права позивача [PERSON] на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , залежить від встановлення в судовому порядку факту проживання позивача однією сім`єю зі спадкодавицею не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, тобто від доведення його належності до четвертої черги спадкоємців за законом після спадкодавиці [PERSON] . Згідно з п. 9 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. №24-753/0/4-13 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини відповідно до ст. 549 ЦК. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51сво18) зазначено, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення цивільної права та обов`язків. 2. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. 3. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Із прийняттям Сімейного кодексу України законодавець закріпив рівні права чоловіка та жінки, які проживають у незареєстрованому шлюбі, зокрема на придбане майно в період цього шлюбу, а в ЦК - право на спадщину. Водночас, як зазначено вище, проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них права першої черги спадкоємців спадкування за законом. Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 р. до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із «подружжя», свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 року №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Згідно з положенням ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в Сімейному кодексі, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як перебування саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно із частинами 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання або пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі зібраних доказів суд вважає доведеним факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без шлюбу (у фактичних шлюбних стосунках), будучи пов`язаними спільним побутом та взаємними правами та обов`язками, з 2014 по 06.04.2022 року, тобто не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини після [PERSON] , що обумовлює належність [PERSON] до четвертої черги спадкоємців за законом після [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту проживання [PERSON] однією сім`єю з [PERSON] не менше як п`ять років до дня відкриття спадщини, про який просить заявник, породжує юридичні наслідки: його підтвердження потрібне заявнику для доведення належності до четвертої черги спадкоємців за законом після [PERSON] та подальшого оформлення права на спадщину; законодавство не передбачає іншого, ніж судовий, способу посвідчення факту проживання осіб однією сім`єю без шлюбу, тобто взагалі не допускає позасудового порядку встановлення цього факту, суд знаходить такою, що підлягає задоволенню, вимогу про встановлення факту проживання позивача [PERSON] однією сім`єю зі спадкодавицею [PERSON] . Статтею 129 1 Конституції України визначено: суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Суд ураховує також роз`яснення Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно з якими рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Outcome: approved