Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] , звернулися в суд із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , у якому просять усунути їм перешкоди в користуванні належної на праві власності за законом літньою кухнею (будівля під літерою "Б") та сараєм (будівля під літерою "В") житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2685262346060 шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації. В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що згідно із Свідоцтвом про спадщину за законом від 27.01.2023 року, посвідченим державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О.Я., спадкоємцями майна гр. [PERSON] , [INFO], померлого [INFO] є до 1/3 /одної третьої/ частки спадкового майна його дружина [PERSON] , до 1/3 /одної третьої/ частки спадкового майна є його син [PERSON] , та до 1/3 /одної третьої/ частки спадкового майна є його син [PERSON] . Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2685262346060 і складається з двох кімнат житловою площею 31.8 кв. метри, кухні, загальною площею 57.3 кв. метри, при будинку є літня кухня, два сараї, гараж, вбиральня, споруди. Згідно із Актом обстеження від 02.03.2023 року №145 комісією в складі: голови в.о. начальника відділу «Офіс Львівської громади в м. Дубляни, є. Малі Підліски, є. Ситихів» [PERSON] , головного спеціаліста «Офіс Львівської громади в м. Дубляни, с. Малі Підліски, с. Ситихів» [PERSON] , провідного спеціаліста «Офіс Львівської громади в м. Дубляни, с. Малі Підліски, с. Ситихів» [PERSON] складено акт обстеження за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні встановлено: що в літній кухні (будівля під літерою «Б») проживають без реєстрації та користуються сараєм (будівля під літерою «В») громадяни: [PERSON] , [PERSON] . Позивачі зазначають, що з огляду на вищевказані обставини, зазначені у Акті особи, не є членами їх сім`ї, не мають дозволу останніх як законних власників проживати у літній кухні (будівля під літерою «Б») та користуватися сараєм (будівля під літерою «В») будинковолодіння садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , таким чином, чинять перешкоди у користуванні позивачам їх майном, а отже, підлягають виселенню. Ухвалою судді від 05.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне провадження у справі та справу призначено в підготовче судове засідання на 07.06.2022 року. 07.06.2022 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивачі в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце проведення такого були повідомлені належним чином, однак, представник позивачів [PERSON] подала на адресу суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги позивачі підтримують та просять розгляд справи проводити у їх відсутності. Щодо ухвалення заочного рішення в справі позивачі не заперечують. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули. Однак на адресу суду повернулись поштові конверти із довідкою Ф-20 з позначками "адресат за вказаною адресою відсутній" (арк. спр. 69-74). Оскільки відповідачі не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин, що в розумінні ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подали відзиву на позов, а позивачі не заперечують проти заочного вирішення справи, суд відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як встановлено з матеріалів справи 27.01.2023 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань Ольгою Ярославівною видано свідоцтво про право на спадщину за законом згідно з якими, спадкоємцем майна гр. [PERSON] , [INFO], померлого [INFO] є до 1/3 /одної третьої/ частки спадкового майна його дружина [PERSON] , до 1/3 /одної третьої/ частки спадкового майна є його син [PERSON] , та до 1/3 /одної третьої/ частки спадкового майна є його син [PERSON] (арк. спр. 10). Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2685262346060 і складається з двох кімнат житловою площею 31.8 кв. метри, кухні, загальною площею 57.3 кв. метри, при будинку є літня кухня, два сараї, гараж, вбиральня, споруди. Житловий будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Дублянської міської ради, Жовківського району Львівської області 19.12.1985 року за №713, після смерті якого [PERSON] спадщину фактично прийняв, а юридично не оформив (арк.спр. 8, 9, 10). Відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.01.2023 року, власниками спільної часткової власності, а саме по 1/3 житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2685262346060, а саме житлового будинку, який складається з двох кімнат житловою площею 31.8 кв. метри, кухні, загальною площею 57.3 кв. метри, при будинку є літня кухня, два сараї, гараж, вбиральня, споруди, є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк.спр. 11, 12, 13). Згідно з технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , технічний паспорт виготовлено станом на 25.07.2022 року, замовник [PERSON] , будинок складається з двох кімнат житловою площею 31.8 кв. метри, кухні, загальною площею 57.3 кв. метри, при будинку є літня кухня, два сараї, гараж, вбиральня (арк.спр. 14-20). Як встановлено актом обстеження від 02.03.2023 року №145 складеного комісією голови в.о. начальника відділу «Офіс Львівської громади в м. Дубляни, с. Малі Підліски, є. Ситихів» [PERSON] , головного спеціаліста «Офіс Львівської громади в м. Дубляни, с. Малі Підліски, с. Ситихів» [PERSON] , провідного спеціаліста «Офіс Львівської громади в м. Дубляни, с. Малі Підліски, с. Ситихів» [PERSON] складено акт обстеження за адресою: [ADDRESS] . При обстеженні встановлено: що в літній кухні (будівля під літерою «Б») проживають без реєстрації та користуються сараєм (будівля під літерою «В») громадяни: [PERSON] , [PERSON] (арк.спр. 21). Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом ч. 1 ст.109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Згідно із ч 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Так, відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та, у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте, це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З матеріалів справи не встановлено, що відповідачі є родичами позивачів. Згідно з відповідями від Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області та відділу "Офісу Львівської громади у м.Дублячни с.Малі Підліски с.Ситихів", відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації ( арк. спр. 34, 35, 36). Судом встановлено, що позивачі є власниками житлвого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідачі не скористалися своїм правом надати відзив на позовну заяву та не надали жодних доказів на спростування позовних вимог. Згідно зі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положеннями Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У тексті ст. 1 Першого протоколу Конвенції зазначено, що «Кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». Тим самим у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод чітко встановлено: право власності кожної фізичної і юридичної особи, неурядової організації й групи приватних осіб, повинне поважаться. Звертаючись з даним позовом до суду про усунення перешкод у користуванні власністю позивачі визначили спосіб для відновлення порушеного права - шляхом виселення відповідачів із належного їм майна - житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, а саме з літньої кухні та сараю посилаючись на норми матеріального права - статті 317, 319, 321, 391 ЦК України, мотивуючи свою позицію тим, що відповідачі не є членами їх сім`ї, не мають їх дозволу на проживання, та створюють їм перешкоди у користуванні належною їм майном. В зв`язку з наведеним суд дійшов висновку, що позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в інтересах якого діє законний представник [PERSON] є співвласниками житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, відповідачі [PERSON] , [PERSON] порушують права позивачів на право володіння, користування, розпорядження майном, а тому власники мають право вимагати усунення перешкод у здійсненні ними права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України, а відтак позовні вимоги належить задовольнити. Як встановлено з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено при подачі позову до суду судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. А тому, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача 1073 грн. 60 коп. судового збору, в розмірі по 536 гривень 80 копійок з кожного відповідача.

Outcome: approved