Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

23.10.2021 позивач [PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з позовом до Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди в якому просить суд визнати незаконним та скасувати наказ ХНПУ імені Г.С. Сковороди №120 від 31.08.2021 в частині звільнення її з посади концертмейстера кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя, поновити її на вказаній посаді з 01.09.2021 та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2021 справу розподіллено в провадження судді Лях М.Ю. 18.10.2022, у зв`язку з перебуванням судді Лях М.Ю., у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу розподіллено в провадження судді Шаренко С.Л. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 04.05.2011 вона зарахована на посаду завідувача кабінетом кафедри виконавської майстерності та оркестрової підготовки Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди. 25.10.2012 кафедру перейменова у кафедру музично-інструментальної підготовки. 12.09.2017 вона переведена на посаду концертмейстера кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя. 31.08.2021 наказом № 120 від 31.08.2021 її звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників. Наказ № 12о від 31.08.2021 та копія трудової книжки їй вручені 24.09.2021. Позивач вважає зазначений наказ про її звільнення незаконним, оскільки при звільненні, відповідачем порушено Кодекс Закону про працю, з наступних підстав. У витязі із наказу про її звільнення № 120 від 31.08.2021, як підстава зазначається наказ про попередження № 94 від 17.06.2021. Однак, вона не ознайомлена зі змістом наказу № 94 від 17.06.2021 ні особисто, ні шляхом поштового зв`язку, при цьому позивач зазначає, що вона постійно проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання. Таким чином, вона не була повідомлена про зміни в організації виробництва і праці, скорочення штату та про її наступне звільнення. Крім того, роботодавцем, всупереч ст. 49-2 КЗпП не було запропоновано їй іншу роботу в цій установі. Також при звільненні не було враховано приписи ст. 42 КЗпП України, який встановлює, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Позивачка [PERSON] працює в ХНПУ імені Г.С. Сковороди з 2011 року, тобто мас тривалий безперервний стаж у вказаній державній організації. Крім того, вона самостійно утримує неповнолітнього сина. Крім того, звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП, можливе виключно у разі наявності змін в організації виробництва і праці. Відповідно до штатного розкладу науково-педагогічних працівників кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя на 2020/2021 навчальний рік на посаді концертмейстера працювало 3 особи. Позивач була на ставці 1, а інші 2 особи на 0,5 ставки. Тобто, на думку позивачки, це свідчить про наявність достатнього навчального навантаження та повну зайнятість [PERSON] на посаді концертмейстера в ХНПУ імені Г.С. Сковороди протягом року перед звільненням. Тому є незрозумілим в чому виражаються зміни в організації виробництва і праці, з чим пов`язано скорочення штату та чому була скорочена саме її ставка, так як в ХНПУ імені Г.С. Сковороди є інші особи, які працюють на посаді концертмейстера, але на 0.5 ставки. Таким чином, позивачка вважає, що її звільнення є незаконним та вона підлягає поновленню на посаді з виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. 20.01.2023 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник зазначив, що відповідач не погоджується з позовними вимогами [PERSON] та вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності з наступних підстав. Впродовж 2019-2021 до адміністрації Університету надходили рапорти, заяви та доповідні записки від завідувача кафедри музично-інструментальної підготовки вчителів [PERSON] та керівника оркестру народних інструментів, доцента кафедри [PERSON] , щодо неналежної поведінки [PERSON] , порушенні трудової дисципліни, не відповідності кваліфікаційним вимогам, відсутності на заняттях за дистанційною формою навчання під час карантинів 2019/2020 та 2020/2021 навчальних років, зареєстрованих систематичних прогулів занять, неправдивого табелювання, приписування та інших порушень. На засіданні кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя від 08.06.2021 року згідно протоколу № \~ \~ \~ \~15 було ухвалено рішення про попередження [PERSON] про звільнення за скороченням, у зв`язку з недостатнім навчально-педагогічним навантаженням по кафедрі. На засідання кафедри [PERSON] навмисне не прийшла із надуманих причин, в подальшому була неодноразове попереджена колегами по кафедрі про те, що її «попереджають про скорочення та звільнення» а також відділ кадрів - замовною поштою. 30.08.2021 позивачка із своїм представником була на засіданні профкому ХНПУ імені Г.С. Сковороди де позивачці було також повідомлене про те, що її викликали з підстав «попередження про звільнення» та відповідне подання до профкому ХНПУ. Находження позивачки на засіданні профкому із адвокатом-представником, якого позивач найняла за декілька днів до засідання, згідно договору із адвокатом Корж Ю.С., свідчить про те, що позивач беззаперечно була ознайомлена із «попередженням про звільнення». Позивачці 24.06.2021 відділом кадрів Університету надіслано засобами поштового зв`язку, через Укрпошту (код відправлення № 6106100166318) витяг з наказу про попередження про звільнення скороченням від 17.06.2021 року. Витяг з наказу про звільнення за скороченням від 31.08.2021 року № 120 позивачці надіслано 31.08.2021 року (код відстеження 6100258570800). Рекомендований лист повернувся до Університету у зв`язку з тим, що навмисно не був отриманим адресатом впродовж місяця, що свідчить умисне ухилення позивача від отримання. Тож відповідачем виконано обов`язок попередити, а згодом повідомити позивача про наступне звільнення, тому твердження [PERSON] про те, що вона не була повідомлена про зміни в організації виробництва і праці в ХНПУ імені Г.С. Сковороди, скорочення штату та про її наступне звільнення є неправдивими. Щодо твердження позивачки про те, що їй не було запропоновано іншої посади, представник відповідача зазначив, що згідно з довідкою про наявність вакантних посад в Університеті станом на 01.01.2021 в Університеті 1230,2 ставки науково-педагогічних працівників і працівників Університету. Станом на 01.09.2021 року - 1177 ставок науково-педагогічних працівників і працівників Університету. За період з 01.01.2021 р. по 01.09.2021 р. скорочено 53,2 ставок науково-педагогічних працівників і працівників Університету. Тому, відповідачем не було запропоновано іншої роботи позивачеві внаслідок відсутності з 17.06.2021 р. по 31.08.2021 р. взагалі вакантних посад в Університеті. Щодо твердження позивача про те, що згідно статті 42 КЗпП України при скороченні їй мало бути надане переважне право для залишення на роботі на підставі того, що вона самостійно утримує дитину, представник відповідача зазначив, що з долучених до позовної заяви документів вбачається, що позивачка з 26.09.1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , у місті САНКТ-ПЕТЕРБУРГ російської федерації, куди позивач неодноразово виїжджала та мешкала зі своїм чоловіком, громадянином російської федерації, який зазначений у Свідоцтві про народження батьком її неповнолітнього сина [PERSON] . Також представник позивача зазначає, що позивачка вводить суд в оману стверджуючи про те, що скорочена ставка тільки її, а інші два працівники, які працювали за сумісництвом на 0,5 ставках посади концертмейстера продовжили працювати в Університеті, оскільки відповідно до наказу № 122 «Про затвердження обсягів педагогічного навантаження науково-педагогічних працівників університету у 2021/2022 навчальному році» від 01.09.2021 всі посади концертмейстерів були виключенні з кафедри музично-інструментальної підготовки вчителів, згідно штатного розкладу професорсько-викладацького складу, затвердженого Міністерством освіти і науки України. [PERSON] та [PERSON] , які працювали за сумісництвом на 0,5 ставки посади концертмейстера, також були звільненні відповідно до наказу № 88 від 01.06.2021. Представник відповідача також зазначив, що позивач вводить в оману суд і в твердженні про відсутність інформації про її попередження про звільнення від 17.06.2021р. за № 94, оскільки 24.09.2021р. коли позивачу нібито стало відомо про попередження про звільнення та саме звільнення, оскільки через 18 днів після відправлення замовного листа на її адресу, позивач одразу уклала договір на представництво її інтересів адвокатом Корж Ю.С. «у трудовому спорі з ХНПУ імені Г.С. Сковороди», хоча на той час трудовий спір був відсутній, та 27.08.2021р. прийшла до Голови профспілки ХТ просила перенести засідання профкому на 30.08.21р., а потім 30.08.21р. прийшла на засідання профкому та просила не давати згоди на звільнення з роботи. Адвокат Корж Ю.С. і на теперішній час представляє інтереси позивачки у цивільні справі про поновлення на роботі та стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, представник відповідача зазначає, що на засіданні кафедри «музикально-інструментальної підготовки», куди позивач була запрошена заздалегідь, було винесено рішення про звільнення за скороченням штату працівників та було вирішено звільнити за скороченням: концертмейстера [PERSON] та винесено «попередження про звільнення за скороченням» позивача [PERSON] , але позивач, порушуючи трудову дисципліну, намагалася не підписувати це попередження та уникати зборів трудового колективу, а потім пішла на лікарняний та відпустку. Представники відповідача вказав, що обставини про те, що позивач була повідомлена про її скорочення, звільнення та присутність її на засідання президії профспілки ХНПУ можуть також підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яких він просить допитати в судовому засіданні. На підставі зазначеного, представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. 11.04.2023 від представника відповідача надійшли доповнення до відзиву на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що кількість науково-педагогічних посад залежить від кількості студентів. В порівнянні з 2020/2021 навчальним роком і 2021/2022 навчальним роком кількість студентів значно зменшилась, внаслідок чого зменшилась кількість ставок денної і заочної форми навчання з напрямку підготовки « Музичне мистецтво». У зв`язку з цим, зменшився загальний обсяг годин навчального навантаження на кафедрі музично-інструментальної підготовки вчителя та кількість ставок професорсько-викладацького складу майже на 4,6 ставки. Тому, адміністрацією університету за погодженням з профспілкою університету прийнято рішення про скорочення посад професорсько-викладацького складу. Кафедрою музично-інструментальної підготовки вчителя з урахуванням кваліфікаційних вимог і продуктивності праці було прийнято рішення про скорочення посади, на якій перебував позивач. 08.05.2023 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якого представник зазначила, що твердження відповідача про те, що впродовж 2019-2021 до адміністрації університету нібито надходили рапорти та доповідні записки щодо порушень трудової дисципліни позивачем є голослівними і надуманими та не підтверджуються жодними доказами. Більш того, позивач була звільнена, саме на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату працівників, а не у зв`язку із порушенням трудової дисципліни. Факти притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в матеріалах справи відсутні. Також, відповідач зазначає, що попередив позивача про звільнення шляхом направлення витягу з наказу про попередження про звільнення за скороченням від 17.06.2021 поштовим відправленням, датованим 24.06.2021 (код відправлення №6106100166318). Однак, відповідач не зазначає за якою адресою було направлено данин лист та не надає доказів вмісту поштового відправлення. Як зазначалося в позовній заяві, [PERSON] постійно проживає за адресою реєстрації, яка не змінювалася з 2004 року. Жодних поштових відправлень від ХНПУ ім. Г.С. Сковороди на адресу реєстрації позивача не надходило. За наданим кодом №6106100166318 відомості про трекінг поштового відправлення на офіційному сайті Укрпошти відсутні. Щодо поштового відправлення за №6100258570800 - аналогічно відсутні відомості про трекінг на офіційному сайті Укрпошти. Крім того, представник позивача зазначила, що аргументи відповідача про неможливість запропонувати [PERSON] іншу посаду в ХНПУ ім. Г.С. Сковороди не заслуговують на увагу, оскільки не доведені належними та допустимими доказами. Будь-які довідки про наявність чи відсутність вакантних посад ні позивачеві, ні представнику позивача не направлялися. Також, у своєму відзиві представник відповідача зазначає про те, що позивач була повідомлена про її скорочення, звільнення можуть підтвердити свідки. Однак, Мінсоцполітики у листі від 24.09.2019 р. № 10/0/36-19 вказує, що власник або уповноважений ним орган повинен мати докази про те, що працівника було повідомлено про відповідне вивільнення за два місяці. При цьому, одною і обов`язкових умов є підпис працівника, який засвідчує його ознайомлення із повідомленням, і дата такого підпису. Таким чином, показання свідків, перелік яких представник відповідача зазначає у відзиві на позовну заяву, в даному випадку не є належним засобом доказування факту повідомлення позивача про звільнення за 2 місяці, як того вимагають приписи КЗпП України. Представник відповідача також зазначила, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву акцентує увагу суду та позивача на обставинах щодо дати та місця укладення шлюбу [PERSON] , який вже давно розірваний; щодо підстав для укладення договору, про надання правової допомоги, щодо навчального закладу, в якому позивач отримала вищу освіту, щодо навчання сина Позивача у ХНПУ ім. Г.С. Сковороди, тощо., однак вказані обставини взагалі не стосуються предмета доказування в даній справі, не підлягають розгляду та оцінці судом. Натомість відповідач не надав жодного доказу па підтвердження правомірності та законності звільнення позивача з займаної посади. Також представник позивача зазначила, що Документ «доповнення до відзиву» не передбачений нормами чинного законодавства, тому не зрозуміло якими нормативно-правовими приписами керувався представник відповідача, готуючи та надсилаючи вказаний документ до суду та позивачеві. Крім того, не зрозуміло які саме обставини та фактичні дані обґрунтовуються розрахунками ставок професорсько-викладацького складу на 2020-2021 та 2021-2022 по ХНПУ ім. Г.С. Сковороди. Таким чином, представник позивача просила суд задовольнити позовні вимоги позивачки в повному обсязі та розглянути справу без участі позивачки та її представника. 12.07.2023 від представника позивача до суду надійшли письмові пояснення в яких вона зазначила, що на її адвокатський запит до Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди, їй надано відповідь, що середньомісячна заробітна плата позивачки станом на 31.08.2021 (день звільнення) становить 9745,23 гр. у серпні 2021 був 21 робочий день, Отже середньоденна заробітна плата позивачки становить 464,06 гр. За період з 01.09.2021 до 13.07.2023 було 486 робочих днів. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу станом на дату судового засідання 13.07.2023 становить 225\~533,16 гр. Тому вона просить стягнути з відповідача на користь позивачки середні заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 225\~533,16 гр. Позивач в судове засідання не з`явилась, довірила представляти свої інтереси адвокату Корж Ю.С. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу без участі позивача та її представника. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представника відповідача, пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши відзив на позовну заяву, відповідь на відзив на позовну заяву, матеріали справи, встановив наступне. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] з 04.05.2011 зарахована на посаду завідувача кабінетом кафедри виконавчої майстерності та оркестрової підготовки Харківського національного педагогічного університету імені Г.С. Сковороди. З 25.10.2012 кафедру перейменовано у кафедру музично-інструментальної підготовки. 12.09.2017 [PERSON] переведена на посаду концертмейстера кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя. (а.с. 7). 08.06.2021 на засіданні кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя вирішено питання про розподіл навчального навантаження на 2021/2022 зменшення фінансування та скорочення: попередження про звільнення за скороченням у зв`язку з недостатнім навчально-педагогічним навантаженням по кафедрі музично-інструментальної підготовки вчителя концертмейстера [PERSON] . Ухвалено: прийняти до уваги інформацію щодо розподілу навчального навантаження на 2021/2022. Зменшення фінансування та скорочення. Проголосувано щодо попередження про звільнення за скороченням штату у зв`язку з недостатнім навчально-педагогічним навантаженням по кафедрі музично-інструментальної підготовки вчителя концертмейтера [PERSON] . Одноголосно проголосовано про попередження про звільнення за скороченням штату у зв`язку з недостатнім навчально-педагогічним навантаженням по кафедрі музично-інструментальної підготовки вчителя концертмейстера [PERSON] . На засіданні [PERSON] була відсутня без поважної причини, повідомила про автомобільні затори в м. Харкові, що підтверджується витягом з протоколу № 15 засідання кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя від 08.06.2021 (а.с. 42). Згідно листа від 24.06.2021 № 02-20-37 на адресу [PERSON] направлено витяг з наказу-попередження № 94 від 17.06.2021 про її звільнення з 31.08.2021 за скороченням. (а.с. 50). 30.08.2021 на засіданні президії профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Харківського національного педагогічного університету імені І.С. Сковороди вирішено дату згоду на скорочення члена профспілки [PERSON] , концертмейстера кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя. На засіданні були присутні [PERSON] та її представник адвокат Корж Ю.С. На засіданні президії [PERSON] заперечувала проти її скорочення, посилаючись на те, що вона самостійно виховує дитину. (витягу з протоколу президії профспілкового комітету Первинної профспілкової організації Харківського національного педагогічного університету імені І.С. Сковороди від 30.08.2021 № П-25-1 ) (а.с. 46-48). Наказом № 120 від 31.08.2021 про кадрові питання, [PERSON] концертмейстера кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя, звільнено з 31.08.2021 у зв`язку з скороченням штату працівників, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП. Підстава: наказ про попередження № 94 від 17.06.2021, рішення профспілкового комітету. (а.с. 6). [PERSON] в позові вказує, що вона не отримувала наказу-попередження № 94 від 17.06.2021 про її звільнення з 31.08.2021 за скороченням, а витяг наказу № 120 від 31.08.2021 про її звільнення та копію трудової книжки вона отримала 24.09.2021, тому вона подала позов 23.10.2021. Пунктом 1 ст. 40 КЗпП України передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку змін в організації виробництва і праці. Під змінами в організації виробництва і праці мається на увазі ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України допускається тільки у випадку, якщо працівника неможливо за його згодою перевести на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України). Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення власник персонально попереджає працівників не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Верховний Суд, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, неодноразово наголошував на тому, що вирішуючи питання дотримання норм трудового законодавства у спірних правовідносин, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача були зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 753/7661/18, від 12 серпня 2021 року у справі № 487/989/20, від 24 березня 2021 року у справі № 757/46273/17-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 235/4593/19. Разом із тим, вирішуючи спір про поновлення працівника на роботі, звільненого у порядку пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суд зобов`язаний у першу чергу перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників) і чи дотримано процедуру звільнення. Згідно ст.2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Згідно із ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Досліджуючи всі надані сторонами докази по справі, суд приходить до висновку, що під час звільнення позивача не були допущені порушення вимог трудового законодавства України. Так, судом встановлено, що витяг з наказу-попередження № 94 від 17.06.2021 про її звільнення за скороченням, надіслано позивачці 24.06.2021 року, що підтверджується копією поштового відправлення, що містяться в матеріалах справи (а.с. 51). Крім того, суд приймає до уваги доводи представника відповідача, той факт, що 30.08.2021 позивачка прийшла на засідання президії де вирішувалось питання про її звільнення з адвокатом Корж Ю.С., свідчить про те, що позивач була обізнана та фактично попереджена про її звільнення з 31.08.2021 (а.с. 46). Також судом встановлено, що 31.08.2021 позивачці листом № 02-20-64 повідомлено, що згідно з наказом № 120 від 31.08.2021 її звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників, та запропоновано прийти до відділу кадрів за адресою: [ADDRESS] для отримання трудової книжки. Вказане підтверджується оригіналом поштового відправлення, наданого до суду представником відповідача в запакованому вигляді, оскільки відправлення повернуто до ХНПУ імені Г.С. Сковороди за закінченням терміну зберігання. З вказаного поштового відправлення вбачається, що конверт з його вмістом 31.08.2023 направлений на адресу [PERSON] [ADDRESS] . Розкривши конверт встановлено, що він містить в собі витяг з наказу про звільнення (а.с. 75). Крім того, суд зауважує, що позивачка була присутня 30.08.2021 на засіданні президія та була обізнана про одноголосне голосування про її звільнення, однак за трудовою книжкою наступного дня не з`явилась. Щодо твердження позивачки, що їй не було запропоновано іншої посади, суд приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позивачці не запропоновано іншої посади у зв`язку з відсутністю вакантних місць, оскільки відповідно до довідки про наявність вакантних посад у Харківському національному педагогічному університеті імені Г.С. Сковороди від 11.02.2022 № 01/09-121 вбачається, що станом на 01.01.2021 в університеті 1230,2 ставки науково-педагогічних працівників і працівників університету, станом на 01.09.2021 1177 ставки. За період з 01.01.2021 по 01.09.2021 скорочено 53,2 ставок науково-педагогічних працівників і працівників університету та станом з 17.06.2021 по 31.08.2021 вакантні посади відсутні. (а.с. 52). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що два інших працівники [PERSON] та [PERSON] , які займали за сумісництвом посади концертмейстера кафедри музично-інструментальної підготовки вчителя, на 0,5 ставки та на яких посилається позивач у своїй заяві посилається позивачка, були звільненні з 30.06.2021, а тому суд не приймає до уваги доводи позивачки, що першочергово підлягала звільненню не вона, оскільки були наявні ще дві посади концертмейстера, тому вона не повинна була бути звільненою першочергово. Також суд і не приймає до уваги доводи позивачки, що вона самостійно виховує дитину, оскільки матеріали справи містять свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що позивач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі. Представник відповідача у своїй відповідь на відзив повідомила, що вказаний шлюб розірвано, однак відповідного рішення або свідоцтва про розірвання до суду не надала, та причини не надання таких доказів суду не зазначила. Таким чином, суд приходить до висновку, про залишення позовних вимог [PERSON] про скасування наказу про її звільнення та поновлення на роботі без задоволення. Крім того, суд зауважує, що надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. В спірних правовідносинах у справі, що розглядається, позивачка посилається на порушення відповідачем Кодексу Закону про [PERSON] , саме в тому, що вона не була обізнана про наявність наказу про попередження її про звільнення з 31.08.2021, вважала вказаний наказ незаконним, оскільки на її думку була змога перевести її на іншу посаду, або не звільняти її першочергово, оскільки вона самостійно виховує дитину та в подальшому це призвело до її незаконного звільнення, при цьому звертаючись до суду, позивачка просить скасувати суд саме наказ про звільнення, а не наказ, який став підставою для її звільнення. За правилами частини другої\~статті 235 КЗпП України\~при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі відмовлено, вимога про стягнення середнього заробітку задоволенню не підлягає. З огляду на наведене, враховуючи, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed