Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, в обґрунтування якого зазначила, що з 01 жовтня 2014 року перебуває з відповідачем в шлюбі, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №2508. Від шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою. Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Позивачка переконана, що через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе та прийшла до висновку, що розлучення - є єдиним виходом для побудування кожному з них нового життя, зберегти нормальні відносини та не травмувати ні себе ні їхню спільну дитину негативними емоціями, оскільки їхнє непорозуміння негативно впливає на психоемоційний стан кожного, а особливо на спільну дитину, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву згідно якої просить суд справу розглянути за її відсутності, а також проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Заяв та клопотань до суду від нього не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м.Києві між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 01 жовтня 2014 року, актовий запис № 2508. Від даного шлюбу подружжя мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Дарницьким районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, актовий запис №1986 від 03.06.2016 року. Після одруження позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Спільне життя з відповідачем не склалося, на даний час шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Позивачка переконана, що через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе та прийшла до висновку, що розлучення - є єдиним виходом для побудування кожному з них нового життя, зберегти нормальні відносини та не травмувати ні себе ні їхню спільну дитину негативними емоціями, оскільки їхнє непорозуміння негативно впливає на психоемоційний стан кожного, а особливо на спільну дитину, просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб існує формально, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не просить змінювати прізвище на дошлюбне, а тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище набуте після укладення шлюбу. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім цього, з квитанції про сплату судового збору вбачається, що за пред`явлення даного позову позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112, 115 Сімейного Кодексу України, та

Outcome: approved