Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] про спростування неправдивих відомостей посилаючись на те, що вона працює вчителем зі спорту синхронного плавання Харківського фахового коледжу спорту. Відповідач звернувся до народного депутата України [PERSON] , де серед іншого вказав: « 04.01.2021 року тренерським складом [PERSON] та [PERSON] на чолі з керівником федерації [PERSON] були перевірені спортсменки відділення синхронного плавання складу «комен». В результаті цієї перевірки тренерським складом був зроблений висновок, що моя донька [PERSON] і ще дві спортсменки не пройшли відбор для подальшого тренування, та повинні залишити секцію синхронного плавання посилаючись на те, що в них маленький зріст, але я впевнений, що це не може бути причиною для звільнення.» «Відбулося явне свавілля з боку тренерського складу, з метою вижити найбільш підготовлених спортсменів тому що ми не занесли хабар.» Таким чином, відповідач поширив стосовно позивача завідомо неправдиву інформацію, а саме щодо ніби вимагання нею хабара та ніби прийняття рішення про те, що [PERSON] не пройшла відбір для подальшого тренування саме тому, що відповідач відмовився заносити позивачу хабар. Відповідач у своїй заяві вимагає від народного депутата «втрутитися та дати депутатський запит до Департаменту молоді і спорту Харківської облдержадміністрації з зазначенням причин відрахування доньки з секції синхронного плавання…Взяти на особистий контроль розслідування кримінального провадження за № 120212262600000897 за ст. 356 КК України за фактом неправомірних дій тренерського складу Федерації синхронного плавання України в Харківській області…Дати депутатський запит директору ХФКС Приходько І.В..» На підставі цих вимог народним депутатом були направлені запити на ім`я Президента Федерації синхронного плавання України [PERSON] , заступника Голови Харківської облдержадміністрації Скакуна О.Є., до яких була додана скарга відповідача, а отже поширена неправдива інформація серед інших осіб. Така інформація не відповідає дійсності, оскільки позивач ніколи не вимагала від відповідача будь-яких коштів, не натякала, не створювала для цього підстав. По суті неправдивих стверджень відповідача, він звинуватив позивача у вчиненні злочину, такі ствердження були поширені відповідачем серед роботодавців позивача, обласного керівництва та публічних осіб, що завдало шкоди немайновим інтересам позивача, порушивши гідність, честь та ділову репутацію. Просила визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] на повагу до її гідності, честі та недоторканість ділової репутації, наступну інформацію, розповсюджену [PERSON] шляхом поміщення її до заяви на ім`я народного депутату України [PERSON] «Відбулося явне свавілля з боку тренерського складу, з метою вижити найбільш підготовлених спортсменів, тому що ми не занесли хабаря». Зобов`язати [PERSON] спростувати поширену відносно [PERSON] недостовірну інформацію, шляхом складення протягом 5 календарних днів після набрання судовим рішенням в даній справі чинності заяви на ім`я народного депутату України [PERSON] , з наступним текстом спростування : « [PERSON] ! В поданій мною на Ваше ім`я заяві від 26.10.2021 містяться недостовірні відомості відносно [PERSON] , а саме те, що нібито 4.10.2021 року за її участю відбулося явне свавілля з боку тренерського складу, з метою вижити найбільш підготовлених спортсменів, тому що ми не занесли хабаря. [PERSON] ніколи не вимагала від мене хабаря. Висновок, що моя донька [PERSON] і ще дві спортсменки не пройшли відбор для подальшого тренування був прийнятий не з причини того, що ми не занесли хабаря». Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви в сумі 908 гривень. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 року на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова за Київським районним судом м. Полтави. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23 травня 2023 року справа прийнята до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Матеріали справи містять відзив на позовну заяву [PERSON] щодо не визнання позовних вимог. У відзиві зазначив, що позивач просить спростувати інформацію, яка по суті є громадською критикою з приводу того, як вона виконує службові обов`язки як вчитель зі спорту відділення синхронного плавання. Дана інформація є оціночним судженням, крім того, інформація яку позивач просить визнати недостовірною взята з контексту звернення відповідача до народного депутата та її необхідно оцінювати разом з усім її текстом, а тому немає фактів, які б доводили, що зазначені вислови в інформації, мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність , ділову репутацію позивача. Звернення відповідача до правоохоронних органів не може розглядатися як поширення недостовірної інформації. У задоволені позовних вимог просив відмовити. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом із тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Главою 22 ЦК України визначено перелік особистих немайнових прав фізичної особи, серед яких і право на повагу до гідності та честі (стаття 297 ЦК України) та право на недоторканність ділової репутації (стаття 299 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. У випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. При виконанні своїх повноважень народний депутат керується Конституцією України, законами України та загальновизнаними нормами моралі (частина третя статті 1 Закону « Про статус народного депутата» ). Частиною 1 ст. 8 вищевказаного Закону визначено, що у своїй діяльності народний депутат повинен дотримуватися загальновизнаних норм моралі; завжди зберігати власну гідність, поважати честь і гідність інших народних депутатів, службових та посадових осіб і громадян; утримуватись від дій, заяв та вчинків, що компрометують його самого, виборців, Верховну Раду України, державу. Народний депутат у порядку, встановленому законом, звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і\~законом про регламент Верховної Ради України. (пункт 7 абзацу першого статті 6 Закону України « Про статус народного депутата). Нормами ст. 16 Закону України «Про статус народного депутата» визначено, що депутатське звернення - пропозиція народного депутата, звернена до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян здійснити певні дії, дати офіційне роз`яснення чи викласти позицію з питань, віднесених до їх компетенції. Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, керівники підприємств, установ і організацій, об`єднань громадян, яким адресовано депутатське звернення, зобов`язані протягом 10 днів з дня його одержання розглянути і надати народному депутату відповідь з питань, що порушуються у депутатському зверненні. У разі неможливості розгляду звернення народного депутата у визначений строк його повідомляють про це офіційним листом з викладенням причин продовження строку розгляду. Строк розгляду депутатського звернення, з урахуванням продовження, не може перевищувати 30 днів з дня його одержання. Вмотивована відповідь на депутатське звернення повинна бути надіслана народному депутату не пізніш як на другий день після розгляду звернення. Відповідь надається в обов`язковому порядку і безпосередньо тим органом державної влади чи органом місцевого самоврядування, до якого було направлено звернення, за підписом його керівника чи посадової особи, керівником підприємства, установи та організації, об`єднання громадян, крім випадків, установлених цим Законом Народний депутат відповідно до закону розглядає звернення виборців, а також від підприємств, установ, організацій, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, об`єднань громадян, вживає заходів для реалізації їх пропозицій і законних вимог, інформує виборців про свою депутатську діяльність під час особистих зустрічей з ними та через засоби масової інформації. (частина друга статті 7 Закону України « Про статус народного депутата). Судом установлено, що згідно наказу № 123 від 30 серпня 2017 року Харківського державного училища фізичної культури № 1 [PERSON] з 01 вересня 2017 року прийнята на посаду вчителя зі спорту, спортивна частина, відділення плавання синхронного. 26 жовтня 2021 року [PERSON] звернувся з заявою на ім`я народного депутата України [PERSON] , в якому була викладена інформація щодо спортивних досягнень його доньки [PERSON] спортсменки синхронного плавання складу «комен», негативного відношення до неї тренерського складу, у тому числі і позивача, атмосфери, що панує в даному навчальному закладі. Своєю заявою , відповідач просить втрутитися та дати депутатські запити до Департаменту молоді і спорту Харківської облдержадміністрації з зазначенням причин відрахування доньки [PERSON] з секції синхронного плавання та номером наказу, затребувати видати всі протоколи змагань за участю [PERSON] на чемпіонатах та кубках України, починаючи з 01.01.2016 року по 01.07.2021 року, видати довідку про присвоєння всіх спортивних досягнень; взяти на особистий контроль, розслідування кримінального провадження за № 12021226260000897 за ст. 356 КК України за фактом неправомірних дій тренерського складу Федерації синхронного плавання України в Харківській області , яке перебуває у ВП 2 ХРУП 3 ; дати депутатський запит директору ХФКС щодо заяви від 20.10.2021 та взяти на особистий контроль її перевірку. Вважає, що [PERSON] впливає на хід перевірки, так як числиться співробітником ХФКС; створити спеціальну комісію та провести аудиторську перевірку федерації синхронного плавання України в Харківській області на предмет цільового використання державних коштів та посприяти в покаранні винних осіб, щодо незаконного відрахування доньки з секції синхронного плавання та систематичного знущання над тренерським складом. Народним депутатом України [PERSON] направлено до заступника голови Харківської обласної державної адміністрації Скакуну О. депутатське звернення та направлено безпосередньо звернення [PERSON] щодо проведення повної, всебічної та об`єктивної перевірки викладених фактів, вжиття відповідних заходів реагування згідно законодавства, інформування про результати розгляду депутатського звернення. Наказом Харківського фахового коледжу спорту № 22/1 від 08 листопада 2021 року «Про проведення внутрішнього розслідування» створено комісію щодо проведення розслідування для перевірки фактів, викладених в заяві [PERSON] . Відповідно до акту внутрішнього розслідування, затвердженого директором Харківського фахового коледжу від 18.11.2021 року фактів щодо знущань , цькувань чи будь-яких інших проявів боулінгу по відношенню до учениці [PERSON] з боку тренерського складу відділення плавання синхронного не підтверджено жодним належним та допустимим доказом; фактів щодо упередженого ставлення викладачів відділення плавання синхронного до учениці [PERSON] не підтверджено жодним належним та допустимим доказом; фактів щодо вимагання тренерами від батьків учнів відділення плавання синхронного хабарів чи будь-якої іншої грошової винагороди не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Позивач працює на посаді вчителя зі спорту, а тому має бути більш відкритою для критики щодо професійних, ділових якостей. У зверненні відповідача до народного депутата йшлося насамперед про критичну оцінку професійних і ділових якостей тренерського складу Харківського фахового коледжу спорту, у тому числі і позивача [PERSON] та загалом про незадовільний, на думку ініціатора звернення, стан справ у навчальному закладі. При цьому, одночасно містилися судження, які можна віднести безпосередньо до оцінки особи позивача та інші, що їх можна віднести до оцінки стану справ у коледжі. Звернення скеровано офіційно, з метою перевірки дій тренерського складу коледжу, стану справ у навчальному закладі та подальшого виправлення недоліків, що відповідає як наведеним вище нормам законодавства, так і суті положень ст.ст. 6, 24, 54, 55, 58, 62, 69 та інших норм Закону України «Про освіту». Таким чином, звертаючись до народного депутата щодо дій тренерського складу навчального закладу, у тому числі і дій позивача відповідач реалізував своє право, передбачене Конституцією і Законами України на звернення до посадової особи із повідомленням, інформацією про неналежні, на його переконання, дії та поведінку вищевказаних осіб з метою їх перевірки та правової оцінки відповідно до компетенції цієї посадової особи. Та обставина, що в ході перевірки відповідна інформація, що була повідомлена відповідачем у наведений спосіб, може не знайти свого підтвердження (повністю чи частково), сама по собі не може бути підставою для задоволення позову, що ґрунтується на факті такого звернення особи. У контексті справи та з урахуванням встановленого, зокрема, щодо змісту звернення, визначальним є саме факт реалізації відповідачем права на відповідне звернення, що підлягає перевірці та оцінці адресатом, а не власне його зміст. Особа не може бути притягнута до цивільно-правової відповідальності за реалізацію права на звернення до уповноваженої особи, що мало місце в даному випадку і перевірялося у встановленому порядку. Відповідно до частини першої\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до\~\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від\~28 березня 2013 року у справі «Нова газета» та Бородянський проти Росії», що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки. Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими;\~\~2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження. Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав. У частині другій\~статті 30 Закону України «Про інформацію»\~ визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості Таким чином, згідно\~статті 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень\~статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вирішуючи спір, суд враховує,що у розумінні\~\~статті 277 ЦК України\~висловлювання, які озвучені відповідачем не є недостовірною інформацією, що підлягає судовому захисту шляхом її спростування, а є суб`єктивною думкою, що\~виражає ставлення того, хто звертається, й\~оцінити правдивість чи правильність такого висловлювання будь-яким шляхом неможливо. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до\~ [PERSON] про\~спростування неправдивих\~відомостей слід відмовити.

Outcome: dismissed