Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 09 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 2509. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з березня 2019 року стосунки між сторонами почали погіршуватись, що в результаті призвело до того, що з серпня 2020 року сторони проживають окремо один від одного. На думку позивача, саме з цього часу і припинились сімейні відносини між сторонами. У позовній заяві також вказано, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, сімейні цінності та несумісність характерів. За час спільного проживання відносини між сторонами поступово погіршувались, ставали холодними, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим, оскільки суперечить інтересам сторін. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , та який зареєстрований 09 жовтня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, за актовим записом № 2509. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 24 травня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.21). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.23). При цьому позивач надала до канцелярії суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.28). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку (а.с.24). При цьому відповідач надав до канцелярії суду заяву, в якій просить суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення (а.с.31). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 09 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] », про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про шлюб серії № [NUMBER] від 09 жовтня 2014 року, актовий запис № 2509 (а.с.6). [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народився син [PERSON] , про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції видано свідоцтво про народження серії № [NUMBER] від 27 лютого 2009 року, відповідний актовий запис № 290 (а.с.16). [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві видано свідоцтво про народження серії № [NUMBER] від 18 червня 2014 року, актовий запис № 1355 (а.с.15). Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбні стосунки, не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, приймаючи до уваги, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, незважаючи на зусилля суду до примирення сторін, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому шлюб необхідно розірвати. За правилами ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову до суду, а саме, у розмірі 536 грн. 80 коп., згідно квитанції № 0.0. 3000811023.1 від 16.05.2023 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк», оригінал якої міститься у матеріалах справи (а.с.5). Крім того, відповідно до положень п.1) ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] залишок судових витрат у вигляді судового збору за пред`явлення позову до суду, а саме у сумі 536 грн. 80 коп., які були понесені позивачем та документально підтверджені відповідною квитанцією № 0.0. 3000811023.1 від 16.05.2023 року, виданою АТ КБ «ПриватБанк», оригінал якої міститься у матеріалах справи (а.с.5). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved