Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача на його користь 811565 грн. 34 коп. завданої шкоди. Мотивував свої вимоги тим, що 27 квітня 2021 року о 09 год. 40 хв. на 6 км + 800 м автодороги М-10-01 «Західнйи обхід м. Львова» відбулася ДТП за участю автомобіля марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] та транспортного засобу марки «Пежо» моделі «508» номерний знак [NUMBER] під керуванням відповідача. Автомобіль марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] був застрахований на підставі додатку № 28-0199-00219/0799 до генерального договору добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-00219 від 22 вересня 2016 року, страховиком згідно якого є позивач. Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року по справі № 450/1602/21 відповідача визнано винуватим у вказаній ДТП. Страхувальник автомобіля марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. 07 липня 2021 року на підставі звіту № 84195 від 23 травня 2021 року складено страховий акт № ЗСКА-12709 та розрахунок страхового відшкодування, яке в розмірі 811565 грн. 34 коп. виплачено страхувальнику. Зауважив, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована. Таким чином, виплативши страхувальнику суму страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу, страховик набув право вимоги до відповідача. Скерована відповідачу вимога про добровільну сплату суми страхового відшкодування залишена ним без задоволення. Враховуючи викладене, просив позовні вимоги задовольнити, а судові витрати покласти на відповідача. До позовної заяви долучено клопотання про витребування в органів Державної фіскальної служби України інформації щодо ідентифікаційного номера відповідача. Ухвалою від 21 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою від 31 травня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві, просила такі задовольнити. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Клопотання про витребування доказів, яке долучено до позовної заяви, не підтримала. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, явку повноважного представника не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав. Зі згоди представника позивача суд постановляє ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасника судового розгляду, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27 квітня 2021 року о 09 год. 40 хв. 6 км + 800 м автодороги М-10-01 «Західний обхід м. Львова» водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Пежо» номерний знак [NUMBER] , порушив вимоги пунктів 2.3 «Б», 10.1, 10.3 ПДР України, та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Вольво» номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якого автомобілі отримали механічні пошкодження. У зв`язку з наведеним, постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 червня 2021 року у справі № 450/1602/21 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова не оскаржувалася та набрала законної сили 15 червня 2021 року. Генеральним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 28-0199-00219 від 22 вересня 2016 року та додатком № 28-0199-00219/0799 від 02 липня 2020 року до нього стверджується, що автомобіль марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] є забезпеченим транспортним засобом згідно даного договору страховиком ПрАТ «Страхова компанія «УСГ», а страхувальником є ТзОВ «Віннер Лізинг». Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] є ТзОВ «Віннер Лізинг». З заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування № ЗСКА-12709 від 28 квітня 2021 року вбачається, що [PERSON] повідомив позивача про настання страхового випадку за участю автомобілів марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] та марки «Пежо» моделі «508» номерний знак [NUMBER] . Звітом № 84195 від 23 травня 2021 року про оцінку колісного транспортного засобу стверджується, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] становить 1009474 грн. 12 коп. Як вбачається зі страхового акту № ЗСКА-12709 від 07 липня 2021 року та розрахунку суми страхового відшкодування від 07 липня 2021 року, сума страхового відшкодування становить 811565 грн. 34 коп. Платіжним дорученням № 17699 від 07 липня 2021 року встановлено, що позивач сплатив на користь ТзОВ «Віннер Лізинг» 811565 грн. 34 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Верховний Суд у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц зазначив, що під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. За ч. 1 ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи те, що ПрАТ «Страхова компанія «УСГ» виплатило страхове відшкодування за пошкодження транспортного засобу марки «Вольво» моделі «ХС40» номерний знак [NUMBER] у розмірі 811565 грн. 34 коп., таке набуло право вимоги до особи, діями якої завдано шкоду, а саме до відповідача. Відповідач, в свою чергу, будь-яких доказів на підтвердження сплати на користь позивача вищевказаних грошових коштів не надав, не подав відзиву на позовну заяву з запереченнями щодо обставин, які встановлені судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що мотиви, якими позивач обґрунтовував свої позовній вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому такі слід задовольнити, з відповідача на користь позивача слід стягнути 811565 грн. 34 коп. матеріальної шкоди. Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 12173 грн. 48 коп.

Outcome: approved