Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] 13 квітня 2023 року звернулася до суду із позовом до Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості КСГП «Малобілинське», яка розташована на території с. Мала Білина Великобілинської сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) ЛВ-14 № 059238, виданого [PERSON] на підставі розпорядження голови Самбірської РДА від 23 квітня 1996 року № 223, зареєстрованого у книзі записів сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 607 від 15 квітня 1997 року, яке він набув в порядку спадкування за законом майна після смерті його матері, [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка звернулася в Старосамбірську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на спадщину, але їй було відмовлено у зв`язку із тим, що нею не подано оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить суд визнати на нею право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 23). Із листа Самбірської державної нотаріальної контори № 918/01-16 від 24 травня 2023 року вбачається, що спадкова справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведена у Старосамбірській державній нотаріальній конторі (№ 32/2023) (а.с. 29). Ухвалою суду від 1 червня 2023 року витребувано з Старосамбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 32). На адресу суду надіслано копію справи № 32/2023 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] (а.с. 36-55). Ухвалою суду від 20 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду (а.с. 57). Позивачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, представник позивачки адвокат Бобак О.Б. подала до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивачки (а.с. 60). Представник відповідача Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не прибув; подав до суду клопотання про розгляд справи без участі його представника та додатково зазначив, що позов визнає в повному обсязі (а.с. 26). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим виконавчим комітетом Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області від 15 жовтня 2020 року, [NUMBER] (а.с. 6). Із довідки Новокалинівської міської ради № 44 від 21 лютого 2022 року відомо, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , до дня смерті був зареєстрований по [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався у Новокалинівській міській раді (а.с. 8). Спадкування майна [PERSON] здійснюється за законом. Із рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2019 року вбачається, що за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , зареєстрованим та проживаючим: Львівська область Самбірський район с. Мала Білина, визнано право на земельну частку (пай) розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в КСГП «Малобілинське» на території с. Мала Білина Великобілинської сільської ради, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ14 №059238, виданого [PERSON] на підставі розпорядження голови Самбірської РДА від 23.04.1996 року №223, зареєстрованого у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №607 від 15.04.1997 року, - в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] (а.с. 9). Після визнання за [PERSON] права на земельну частку (пай), відповідного сертифікату, який посвідчує це право чи рішення уповноваженого органу на виділення земельної частки (пай) в натурі [PERSON] при житті не отримував. [PERSON] звернувся в Старосамбірську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва на спадщину. Листом від 8 березня 2023 року № 189/02-14 державний нотаріус Старосамбірської державної нотаріальної контори відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай), у зв`язку із тим, що нею не подано оригіналу правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) (а.с. 5). Із витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) відомо, що [PERSON] мала право на земельну частку (пай), розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) ЛВ-14 № 059238, виданого [PERSON] на підставі розпорядження голови Самбірської РДА від 23 квітня 1996 року № 223 (а.с.11). Згідно спадкової справи № 32/2023, що заведена після смерті [PERSON] вбачається, що позивачка звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом 3 лютого 2023 року (а.с. 38). Інші спадкоємці відсутні. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно частини 3 статті 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до приписів статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як встановлено судом, позивачка та [PERSON] є чоловіком та дружиною, що підтверджується наданим позивачкою копією свідоцтва про одруження. Суд вважає, що належними та допустимими доказами по справі доведено, що за [PERSON] при житті визнано право на земельну частку (пай) розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в КСГП «Малобілинське» на території с. Мала Білина Великобілинської сільської ради, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , котра померла [INFO] (а.с. 9). На теперішній час позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки прийняла спадщину, інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 32/2023. Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті чоловіка [PERSON] , так як [PERSON] при житті не отримав правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), згідно рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2019 року. Таким чином на теперішній час позивачка позбавлена права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на земельній частки (пай), є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположень свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право позивачки на спадкове майно [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с. 4). Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачці при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved