Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач АТ Комерційний банк «Приватбанк» 02.12.2021 звернувся в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 11.07.2008 між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір 237998-cred, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 4500 доларів США в термін до 09.07.2010, а відповідач зобов`язався повернути кредит. Позивач вказував, що банк зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кошти, а відповідач в порушення умов договору не здійснював погашення заборгованості. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.12.2010 стягнуто з відповідача заборгованість в розмірі 34826,02 грн станом на 05.11.2010. Позивач вказував, що за період з 06.11.2010 по 22.09.2021 відповідач має заборгованість за договором в розмірі 879,03 долари США, що складається з розрахунку 3 % річних. Позивач зазначав, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір поруки. В поданій до суду позовній заяві просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 11.07.2008 в розмірі 879,03 доларів США та понесені судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.12.2021 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 06.02.2023 справа прийнята до провадження суду. Відповідач [PERSON] 22.02.2023 подав до суду відзив на позову заяву, який обґрунтований тим, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з припиненням поруки. Також вважає, що позовні вимоги заявлені з пропуском трирічного строку позовної давності. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав вимоги позовної заяви, посилаючись на викладені в ній обставини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог до [PERSON] з підстав, які наведені в поданому до суду відзиву на позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 11.07.2008 (а.с. 28-32) між позивачем АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] кредитний договір № 237998-cred, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 4500 доларів США в термін до 09.07.2010, а відповідач зобов`язався повернути кредит. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов`язання виконав належним чином, надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти. Встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повертав. У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.12.2010 в справі № 2-4462/10, позов АТ КТ «Приватбанк» задоволено частково, стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 237998-cred від 11.07.2008 в розмірі 34626,02 грн станом на 05.11.2010. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а тому її приписи поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем зобов`язання не виконано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] про стягнення 3 % річних є обґрунтованими. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Верховний Суд зазначав, що якщо відповідачів у справі два чи кілька, суд вправі відмовити в задоволенні позову за наявності заяви про застосування строків позовної давності лише одного з них, оскільки позовну давність законом визначено саме для позивача у справі як строк, у межах якого він може звернутися до суду. Тому суд приходить дог висновку, що з відповідача [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за ст. 625 ЦК України в межах строків позовної давності в розмірі 161,37 доларів США, що станом на час вирішення справи складає 5901,07 грн. При вирішенні позовних вимог до відповідача [PERSON] судом враховується таке. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як встановлено судом, позивач АТ КБ «Приватбанк» в 2010 році звертався в суд з позовом до відповідача [PERSON] про заборгованість за кредитним договором № 237998-cred від 11.07.2008, який було судом задоволено. Відтак, позивач АТ КБ «Приватбанк» скористався своїм правом, змінив строк виконання основного зобов`язання, пред`явивши позов до кредитора, але з позовними вимогами до поручителя не звертався. З даним позовом, який є предметом розгляду, позивач звернувся до суду 02.12.2021, тобто, поза межами строку, визначеного нормами ст. 559 ЦК України. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що договір поруки, укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] , є припиненим на момент звернення до суду з даним позовом, тому позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до відповідача [PERSON] заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 431,30 грн. Також судом встановлено, що відповідачем [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Тому суд, враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати відповідача [PERSON] на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню повністю в розмірі 6000 грн. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Outcome: partial