Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

ПАТ АБ «Укргазбанк», в особі Черкаської обласної дирекції АБ «Укргазбанк», звернулося до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних, нарахованих на суму простроченого боргу за Кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 року в загальній сумі 792.99 дол. США. Свої вимоги мотивує тим, що 03.10.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», відповідно до діючого статуту АБ «Укргазбанк» та [PERSON] (прізвище було змінено на [PERSON] ) був укладений Кредитний договір №00-212/08, згідно якого Позичальник ( [PERSON] ) отримав кредит в сумі 65000.00 дол. США на строк з 03.10.2008 року по 02.10.2028 року на придбання житлової нерухомості, а саме однокімнатної квартири, загальною площею 33,5 кв.м., розташованої за адресою [ADDRESS] . В забезпечення повернення кредиту було укладено Договір іпотеки №ДІ-00-212/08 від 03.10.2008 року, згідно якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, яке було придбано за кредитні кошти. Також позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено між позивачем та [PERSON] договір поруки №ДП-00-212/08 від 03.10.2008 року, а також договір поруки укладено між позивачем та [PERSON] №ДП 2-00-212/08. Умовами договору поруки передбачено, що поручитель несе солідарну відповідальність разом з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором. В зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору «Укргазбанк» звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 в солідарному порядку з позичальника [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] .. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року у справі №711/12038/14-ц позовні вимоги АБ «Укргазбанк» були задоволені в повному обсязі, стягнуто заборгованість за кредитним договором з позивальника [PERSON] та поручителів [PERSON] , [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» в сумі 17 161.29 дол. США і 42 754.05 грн. пені. Також стягнуто з позичальника [PERSON] штраф за порушення умов кредитного договору в сумі 16000.00 грн. Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 09.12.2016 року рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16.03.2016 року змінено в частині стягнення з відповідачів пені, а саме зменшено суму пені до 2000.00 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Таким чином, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року по справі №711/12038/14-ц залишається не виконаним, а заборгованість в повному обсязі не є погашеною. Зазначає, що зобов`язання Позичальником не виконуються вже тривалий період, тобто таке прострочення є триваючим порушенням і право на стягнення 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З урахуванням часткового погашення заборгованості, згідно рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.03.2016 року по справі №711/12038/14-ц, заборгованість [PERSON] перед АБ «Укргазбанк» станом на 23.02.2022 року становила 5380.57 дол. США. У зв`язку з чим, в межах трирічного строку позовної давності, визначеної ст. 257 ЦК України, Банком було нараховано, виходячи із загальної суми непогашеної заборгованості 3% річних у розмірі 792.99 дол. США за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року, що підлягають сплаті відповідачем за прострочення виконання зобов`язання. Тому, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Акціонерного банку «Укргазбанк» три відсотки річних, нарахованих на суму простроченого боргу за Кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 року в загальній сумі 792.99 дол. США., а також стягнути суму понесених судових витрат. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25 травня 2023 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачами відзив на позовну заяву поданий не був. В судове засідання представник позивача АБ «Укргазбанк» - Котенко С., не з`явився але 05.07.2023 року подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якій він одночасно вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст. ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідачів, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, не подав відзиву проти позову, та зі згоди позивача щодо такого порядку розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 03.10.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», та [PERSON] (прізвище було змінено на [PERSON] ) був укладений Кредитний договір № 00-212/08, згідно якого Позичальник [PERSON] отримав кредит в сумі 65000.00 дол. США на строк з 03.10.2008 року по 02.10.2028 року на придбання житлової нерухомості, а саме однокімнатної квартири площею 33.5 кв.м., розташованої за адерсою [ADDRESS] . В забезпечення повернення кредиту будо укладено Договір поруки №ДІ-00-212/08 від 03.10.2008 року, згідно якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку банку нерухоме майно, яке було придбано за кредитні кошти. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було укладено між позивачем та [PERSON] договір поруки №ДП-00-212/08 від 03.10.2008 року , відповідно до умов якого поручитель 1несе солідарну відповідальність разовим з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п.1.3 Договору поруки-1 поручитель-1 відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі , що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штраф, пені) за невиконання або не неналежне виконання зобов`язань у повному об`ємі. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором було укладено між позивачем та [PERSON] договір поруки №ДП 2 -00-212/08 від 03.10.2008 року , відповідно до умов якого поручитель 1несе солідарну відповідальність разовим з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором. Відповідно до п.1.3 Договору поруки-2 поручитель-2 відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі , що і позичальник - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штраф, пені) за невиконання або не неналежне виконання зобов`язань у повному об`ємі. В зв`язку з невиконанням Позичальником умов кредитного договору «Укргазбанк» звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 березня 2016 року у справі № 2-12038/14-ц позовні вимоги АБ «Укргазбанк» задоволені та стягнуто заборгованість за Кредитним договором з позичальника [PERSON] та фінансових поручителів [PERSON] та [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» в сумі 17161.29 дол США і 42754.05 грн. Стягнуто з позичальника [PERSON] штраф за порушення умов кредитного договору в сумі 16000.00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 09.12.2016 року рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16.03.2016 року змінено в частині стягнення з відповідачів пені, а саме зменшено суму пені до 2000.00 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість [PERSON] перед ПАТ АБ «Укргазбанк» не погашена . Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином - ст. 599 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Підписуючи договори поруки, боржники [PERSON] та [PERSON] поручилися відповідати перед Кредитором за порушення [PERSON] зобов`язань за Договором кредиту. За таких обставин, вимоги позивача до поручителів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.554 ЦК України особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконували своїх зобов`язань за Кредитним договором від 03.10.2008 року, в зв`язку з чим позивач і звертався до суду про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №00-212/08. Однак ухвалене судом рішення щодо стягнення солідарно з відповідачів існуючої заборгованості за Кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 року, відповідачами не виконані. На даний час заборгованість за Кредитним договором № 00-212/08 від 03.10.2008 року, складає 792.99 дол. США. Таким чином, з ухваленням вищезгаданого судового рішення, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося. Відтак, кредитор має право на стягнення з відповідачів сум, передбачених статтею 625 ЦК України , за увесь час прострочення. Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові - ч. 4 ст. 267 ЦК України. В даній справі ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду з даним позовом 08.05.2023 року та просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 3% річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року (за три роки). З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що розмір нарахованих банком 3% складає 792.99 дол. США. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком 3% річних та вважає, що дана сума підлягає стягненню солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача. За таких підстав, враховуючи вищевикладене, суд приходить до задоволення позову та стягнення в солідарному порядку із відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача 3% річних за період з 24.02.2019 року по 23.02.2022 року в загальній сумі 792.99 дол. США. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684.00 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved