Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про звільнення спадкового майна з-під арешту. Позов обгрунтовує наступним. 07.10.2003 р. між [PERSON] та позивачкою, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений договір міни квартир. [INFO] помер [PERSON] , який є батьком сина позивачки, [PERSON] , [INFO] . З [PERSON] позивачка проживала у незареєстрованому шлюбі. Батьком сина позивачки в свідоцтві про народження зазначений [PERSON] . Останній має 2 групу інвалідності. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] (присвоєно будинковий номер 5-в згідно розпорядження Галицької районної адміністрації). Через хворобу сина у позивачка не мала можливості займатись оформленням спадщини. Коли з*явилась така можливість - позивачка звернулася до нотаріуса, де було встановлено факт арешту на вищезазначену квартиру. Обтяжувачем є відповідач. Вважає такий арешт необгрунитованим, оскільки вважає, що порушуються її права, як власника квартири. Ухвалою суду від 14.04.2023 року було відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з*явилася. Належним чином була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала клопотання про розгляд справи у її відсутності. Просила задоволити позов. В судове засідання представник відповідача не з`явився . Відповідача належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника. Суд, вважає за можливе слухати справу у відсутності представника позивача та відповідача, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що 07.10.2003 р. між [PERSON] та позивачкою , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] був укладений договір міни квартир. [INFO] помер [PERSON] , який є батьком сина позивачки, [PERSON] , [INFO] . З [PERSON] позивачка проживала у незареєстрованому шлюбі. Батьком сина позивачки в свідоцтві про народження зазначений [PERSON] . Останній має 2 групу інвалідності. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з однокімнатної квартири [ADDRESS] (присвоєно будинковий номер 5-в згідно розпорядження Галицької районної адміністрації). Через хворобу сина у позивачка не мала можливості займатись оформленням спадщини. Коли з*явилась така можливість - позивачка звернулася до нотаріуса, де було встановлено факт арешту на вищезазначену квартиру. Обтяжувачем є відповідач. У відповідача на виконанні перебувало виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого Франківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на корист ЛКП «Сонячне» 2878,92 грн. 10.07.2013 р. держвиконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 02.09.2013 р. держвиконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 09.09.2013 р. держвиконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. 11.11.2013 р. держвиконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Згідно з ч. 4,ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У пункті 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Станом на 11.11.2013 р., коли держвиконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, це питання регулювалось п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" в діючій на той час редакції. Разом з тим повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для зняття арешту з майна боржника, оскільки відповідно до частини третьої цієї статті арешт з майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що "повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу". Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту з майна боржника у разі винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи викладене, суд доходить висновку про необґрунтованість позову.

Outcome: dismissed