Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 10.10.2003 року виконавчим комітетом Кривопільської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області між сторонами зареєстровано шлюб. Спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Примирення та збереження сім`ї є неможливим. Вони не підтримують шлюбні відносини, шлюб існує формально, тому немає потреби його зберігати. Відповідачка не заперечує щодо розірвання цього шлюбу. У шлюбі [INFO] народилась дитина [PERSON] . На даний час це повнолітня особа, яка вправі самостійно організовувати своє життя та самостійно визначати своє місце проживання і прізвище. Також [INFO] у шлюбі народилась друга дитина [PERSON] . Позивачем зазначається, що відповідачка висловила бажання після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] ». Окрім того, із відповідачкою узгоджено та досягнуто згоди щодо спільного забезпечення та виховання дітей, а також щодо поділу спільного майна. Враховуючи наведене просить суд шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 10.10.2003 року виконавчим комітетом Кривопільської сільської ради Верховинського району Івано-Франківської області, розірвати; після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище « [PERSON] »; малолітню дочку - [PERSON] залишити проживати разом із матір`ю [PERSON] . Позивач подав до суду заяву, в якій позов підтримав. Просив суд розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи. Відповідач подала до суду заяву про визнання позову та просила розглянути справу у її відсутності. Однак, заява подана поштовим зв`язком та суд не приймає її до уваги. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 10.10.2003 року сторони зареєстрували шлюб 10.10.2003 року у Кривопільській сільській раді Верховинського району Івано-Франківської області, актовий запис №3. З копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 26.04.2004 року, вбачається, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 30.07.2014 року сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя. Сторони не змогли зберегти родину, а тому суд вважає встановленим, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та постановляє рішення про задоволення позовних вимог. Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що малолітня дитина сторін [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та після розірвання шлюбу залишається з нею на проживанні. Дані обставини сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягають. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved