Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з АТ «Альфа-Банк» безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 305 659,81 грн., процентів у розмірі 52 041,59 грн., 3 % річних у розмірі 16 500,10 грн., інфляційних втрат у розмірі 89 680,35 грн.; стягнення з Приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 30 861,85 грн., процентів у розмірі 5 261,04 грн., 3 % річних у розмірі 1 665,88 грн., інфляційних втрат у розмірі 9 054,32 грн. та стягнення з відповідачів судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 5 107,25 грн. і витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.08.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис № 2898 за яким з [PERSON] стягнуто на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № SME0020917 від 10.03.2010 за період часу з 01.06.2017 по 01.06.2020 у розмірі 2 133 796,38 грн. Зазначено, що 25 вересня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 63145681 про примусове виконання виконавчого напису № 2898 виданого 29.08.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. 15 березня 2016 року позивачка [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Вказано, що 23 серпня 2021 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 359/8217/20, яким задоволено позовні вимоги [PERSON] та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2898 від 29.08.2020 вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. Постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2022 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2021 у справі № 359/8217/20 залишено без змін. 03 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Русецьким П.С. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 63145861 з примусового виконання виконавчого напису № 2898 виданого 29.08.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. Зазначено, що згідно довідки АТ «ОТП Банк» від 10.11.2021 на рахунки [PERSON] 28.09.2020 накладено арешт відповідно виконавчого провадження № 63145861 на суму 2 359 419,57 грн., також 12.10.2020 приватним виконавцем Русецьким П.С. було списано кошти згідно виконавчого провадження. Відповідно до листа № 63145861/6431 від 05.11.2021, в межах виконавчого провадження № 63145861 з позивачки 12.10.2020 стягнуто грошові кошти у загальному розмірі 336 521,66 грн., з яких: 305 599,15 грн. та 60,66 грн. було перераховано на користь АТ «Альфа-Банк», а також 30 559,91 грн., 295,88 грн. та 6,06 грн. було перераховано на користь приватного виконавця Виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. Позивачка стверджує, що оскільки виконавчий напис від 29.08.2020 вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., зареєстрований у реєстрі за № 2898, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 63145861 та в межах якого було стягнуто грошові кошти у розмірі 336 521,66 грн. визнаний таким, що не підлягає виконанню, у АТ «Альфа-Банк» та приватного виконавця Русецького П.С. відпала правова підстава для набуття грошових коштів. Зазначено, що 15 листопада 2021 року представник позивачки звернувся до відповідачів з вимогою про перерахування отриманих грошових коштів, проте стягнуті грошові кошти повернуті не були. Враховуючи неповернення відповідачами стягнутих грошових коштів, позивачкою на підставі ст. ст. 536, 1048 ЦК України здійснено нарахування процентів, у зв`язку із чим вважає за необхідне стягнути з АТ «Альфа-Банк» проценти за період часу з 13.10.2020 по 31.07.2022 у розмірі 52 041,59 грн. та стягнути з приватного виконавця Русецького П.С. проценти за період часу з 13.10.2020 по 31.07.2022 у розмірі 5 261,04 грн. Також позивачкою, відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Так, 3 % річних які позивачка просить стягнути з АТ «Альфа-Банк» становлять у розмірі 16 500,10 грн., інфляційні втрати - у розмірі 89 680,35 грн. З приватного виконавця Русецького П.С. позивачка просить стягнути 3 % річних у розмірі 1 665,88 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 054,32 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.08.2022 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 54-56). 13 вересня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника відповідача АТ «Альфа-Банк» надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на наявність між сторонами зобов`язальних правовідносин, які не припинені, заборгованість за кредитним договором № SME0020917 від 10.03.2010 позивачкою не погашена, що виключають можливість задоволення позову в порядку ст. 1212 ЦК України (а.с. 64-70). 19 вересня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від відповідача приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні позову у зв`язку із відсутністю доказів щодо безпідставності набуття виконавцем основної винагороди та витрат виконавчого провадження в межах виконавчого провадження № 63145861 (а.с. 128-133). 19 вересня 2022 року від представника позивача [PERSON] [PERSON] до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла відповідь на відзив АТ «Альфа-Банк», у якій просить позовні вимоги задовольнити (а.с. 144-151). 08 грудня 2022 року на адресу Дніпровського районного суду м. Києва від представника позивача [PERSON] [PERSON] надійшла відповідь на відзив приватного виконавця Русецького П.С. з проханням задовольнити позовні вимоги. 19 грудня 2022 року від відповідача приватного виконавця Русецького П.С. на адресу Дніпровського районного суду м. Києва надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких просить в задоволенні позову до приватного виконавця Русецького П.С. відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Встановлено, що 29.08.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 2898, про стягнення з позивачки [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № SME0020917 від 10.03.2010 в сумі 2 133 796,38 грн. (а.с. 10). Відповідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , позивачка 15.03.2016 змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с. 12). Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького П.С. від 25.09.2020 відкрите виконавче провадження № 63145861 з примусового виконання виконавчого напису № 2898 від 29.08.2020 вчиненого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № SME0020917 від 10.03.2010 в сумі 2 133 796,38 грн. (а.с. 11-11 зв.). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2021 у справі № 359/8217/20 задоволено позовні вимоги [PERSON] до АТ «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Русецький П.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 29.08.2020, зареєстрований в реєстрі за № 2898 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № SME0020917 від 10.03.2010 в сумі 2 133 796,38 грн. (а.с. 13-15 зв.). 03 листопада 2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Русецьким П.С. в рамках виконавчого провадження № 63145861 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с. 21). Постановою Київського апеляційного суду від 23.06.2022 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2021 у справі № 359/8217/20 залишено без змін (а.с. 17-20). В обґрунтування вимог позивачка, серед іншого, посилається на статтю 1212 ЦК України, частиною 1 якої визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Вiдповiдно до частини першої, пунктів 1, 4 частини другої, частини 3 статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до вимог ЦК України та інших aктiв цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст. 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року по справі № 759/1206/17, від 14 квітня 2020 року по справі № 495/2442/16-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 904/2444/18, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22 березня 2016 року у справі № 6-2978цс15 та від 03 червня 2016 року у справі №6-100цс15. Вищевказані висновки щодо застосування приписів ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин відображені у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 по справі № 206/2212/18. Як убачається із листа від 05.11.2021 № 63145861/6431 приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького Д.М., в межах виконавчого провадження № 63145861 при примусовому виконанні виконавчого напису № 2898 виданого 29.08.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., згідно розпоряджень № 63145861 від 13.10.2021, від 23.10.2021 здійснено розподіл грошових коштів, що надійшли відповідно 12.10.2020 та 23.10.2020, зокрема, перераховано на користь АТ «Альфа-Банк» грошові кошти у розмірі 305 599,15 грн. та 60,66 грн. (а.с. 23). Таким чином, оскільки рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23.08.2021 у справі № 359/8217/20 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. від 29.08.2020, зареєстрований в реєстрі за № 2898, про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Альфа-Банк» заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення з АТ «Альфа-Банк» на користь [PERSON] безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 305 659,81 грн., адже підстава на якій вони були стягнуті відпала. Доводи АТ «Альфа-Банк» про те, що кредитний договір, на виконання якого було вчинено виконавчий напис, є дійсним, не спростовує факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивачки) таким, що не підлягає виконанню, що є підставою для повернення таких коштів. При цьому питання наявності та/або відсутності заборгованості позивачки перед АТ «Альфа-Банк» за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. У частині вимог про стягнення з АТ «Альфа-Банк» 3 % річних та інфляційних втрат позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За правилами частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що зобов`язання з повернення АТ «Альфа-Банк» грошових коштів отриманих ним на підставі виконавчого напису нотаріуса виникло з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, розрахунок сум 3 % річних та інфляційних втрат слід провести за період з 23.06.2022 (дати винесення постанови Київським апеляційним судом) по 31.07.2022. За нормою частини 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). Так, розмір 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивачки, становить 954,66 грн. (305 659,81 грн. (сума боргу) ? (3% (процентна ставка) : 365 (днів у році) : 100 (відсотків)) х 38 (днів прострочення). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», яка була чинна на час спірних правовідносин та на дату звернення до суду, індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індекс інфляції за липень 2022 р. становив 100,7 %. Отже, розмір інфляційних втрат з 23.06.2022 по 31.07.2022, які слід стягнути з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивачки, становить 2 139,62 грн. ((305 659,81 грн. (сума боргу) ? 100,70% (сукупний індекс інфляції) : 100%) - 305 659,81 грн. (сума боргу)). При цьому суд також враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, відповідно якої судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів. У частині позовних вимог про стягнення з відповідачів відсотків за користування грошовими коштами, з посиланням на ст. ст. 536, 1048 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Аналіз вищевказаних норм закону свідчить про те, що положення ст. 1048 ЦК України Глави 71 ЦК України «Позика. Кредит. Банківський вклад» застосовуються у разі наявності між сторонами договірних правовідносин пов`язаних із отриманням і користуванням грошовими коштами позичальником. Таким чином, норми ст. 1048 ЦК України на спірні правовідносини не поширюється, тому позов у частині стягнення процентів за користування грошовими коштами з відповідача АТ «Альфа-Банк» у розмірі 52 041,59 грн. та з відповідача приватного виконавця Русецького П.С. у розмірі 5 261,04 грн. задоволенню не підлягають. Щодо вимог про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 30 861,85 грн., 3 % річних у розмірі 1 665,88 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 054,32 грн. з відповідача Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького П.С., суд зазначає наступне. За повідомленням приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Русецького Д.М.№ 63145861/6431від 05.11.2021, в межах виконавчого провадження № 63145861 при примусовому виконанні виконавчого напису № 2898 виданого 29.08.2020 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В., на користь приватного виконавця Русецького Д.М. згідно розпорядження № 63145861 від 13.10.2021 перераховано 30 559,91 грн. основної винагороди та 295,88 грн. витрат виконавчого провадження, також згідно розпорядження № 63145861 від 23.10.2021 перераховано 6,06 грн. основної винагороди (а.с. 23). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. За змістом статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно частин 1, 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Згідно частин 3, 4, 5, 7 ст. 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). 25.09.2020 приватним виконавцем Русецьким П.С. у ході примусового виконання виконавчого провадження № 63145861 винесена постанова про стягнення з боржника основної винагороди, відповідно якої постановлено стягнути з [PERSON] основну винагороду у сумі 213 379,64 грн. на користь приватного виконавця Русецького П.С.; а також 25.09.2020 винесена постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника [PERSON] розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 295,88 грн. (а.с. 138, 139). Судом встановлено, що основна винагорода приватного виконавця Русецького П.С. у розмірі 30 559,91 грн. та 6,06 грн. стягнута на підставі відповідної постанови приватного виконавця Русецького П.С. від 25 вересня 2020 року; витрати виконавчого провадження у розмірі 295,88 грн. стягнуті на підставі відповідної постанови приватного виконавця Русецького П.С. про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 25 вересня 2020 року. Пунктом 5 частини 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди. З матеріалів справи убачається, що вищевказані постанова приватного виконавця Русецького П.С. від 25.09.2020 про стягнення з боржника основної винагороди та постанова від 25.09.2020 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП № 63145861 позивачкою у визначеному чинним законодавством порядку не оскаржувались і не скасовані та дії відповідача приватного виконавця щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними. Верховний Суд у постанові від 14.02.2022 по справі № 201/1311/19 зазначив: «суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом». Аналогічний висновок щодо застосування норми статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18 (провадження № 61-11748св19). Враховуючи вищенаведені норми закону, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача приватного виконавця Русецького П.С. безпідставно отриманих грошових коштів та нарахованих позивачем 3 % річних, інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами. Посилання сторони позивачки на постанову Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21), як на підставу для задоволення позову в частині вимог до приватного виконавця, суд до уваги прийняти не може, оскільки змістом позовних вимог у вказаній справі було визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягненого за виконавчим написом з відповідача АТ «Ідея Банк», як стягувача за спірним виконавчим написом, на користь позивача - фізичної особи. Натомість, судом касаційної інстанції не вирішувався спір про стягнення коштів з приватного виконавця за результатами примусового виконання виконавчого напису, який був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивачки безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 305 659,81 грн., 3% річних у розмірі 954,66 грн. та інфляційних втрат у розмірі 2 139,62 грн., а всього суми 308 754,09 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача АТ «Альфа-Банк» на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 087,54 грн. Також сторона позивача просить стягнути з відповідачів витрати на правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позов до суду був поданий представником позивачки [PERSON] адвокатом Кравцем Д.М., на підтвердження повноважень якого надано копії: ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1258868 виданого 30.07.2022 Адвокатським бюро «Кравець» на ім`я адвоката Кравець Д.М., посвідчення адвоката Кравець Д.М. та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю виданого на ім`я Кравця Д.М. (а.с. 47, 48). На виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, у позові зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн., при цьому вказано, що документи на підтвердження надання правничої допомоги адвоката будуть надані до суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК України). До відповіді на відзив АТ «Альфа-Банк» представник позивачки [PERSON] надав копії: Договору № 16/10 про надання правничої (адвокатської) допомоги від 16.10.2020, укладеного між позивачкою [PERSON] та Адвокатським бюро «Кравець», пунктом 1.2 якого визначено, що правничу допомогу клієнту надає адвокат Кравець Д.М.; Додаткової угоди № 1 від 15.11.2021 до Договору № 16/10 про надання правничої (адвокатської) допомоги, укладеної між [PERSON] та АБ «Кравець», за умовами якої сторони домовились, що клієнт доручає, а бюро приймає на себе зобов`язання надавати клієнту правничу (адвокатську) допомогу щодо представництва, захисту прав та інтересів клієнта в межах виконавчого провадження № 63145861, 3% річних та інфляційних втрат з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Русецького П.С., оплата послуги бюро становить 50 000,00 грн. за ведення вказаної справи - після завершення розгляду справи (а.с. 153, 154). Також надано Акт приймання-передачі послуг № 1 від 14.09.2022 та Звіт № 1 про надані послуги від 14.09.2022, підписані АБ «Кравець» та позивачкою, із зазначенням переліку послуг адвоката, виконані дії, опис робіт, витрачений час та вартість послуг на загальну суму 50 000,00 грн., що включають: 1). зустріч з клієнтом та усна правова консультація щодо способів та порядку вирішення вищевказаної справи - 1,5 год. вартістю 3 000,00 грн.; 2). підготовка, складання та відправлення вимоги (претензії) від 15.11.2021 про перерахування безпідставно отриманих грошових коштів до АТ «Альфа-Банк» - 1,5 год. вартістю 3 000,00 грн.; 3). підготовка, складання та відправлення вимоги (претензії) від 15.11.2021 про перерахування безпідставно отриманих грошових коштів до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. - 1,5 год. вартістю 3 000,00 грн.; 4). підготовка, складання та відправлення позовної заяви про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, 3% річних та інфляційних втрат для подачі до Дніпровського районного суду м. Києва; підготовка всіх необхідних додатків до позовної заяви в кількості відповідно до учасників справи - 15 год. вартістю 3 000,00 грн.; 5). підготовка, складання та відправлення відповіді на відзив АТ «Альфа-Банк» по справі № 755/7080/22 для подачі до Дніпровського районного суду м. Києва - 5 год. вартістю 10 000,00 грн.; 6). супровід справи № 755/7080/22, контроль прийнятих судових рішень, отримання необхідної кореспонденції по справі, тощо - 1 000,00 грн. (а.с. 155, 156). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). Надання суду таких документів є базовою та необхідною умовою для розподілу витрат на правову допомогу, а їх задоволення залежить від рівня деталізації та обґрунтованості. Згідно частини 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За правилами частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Стороною відповідача АТ «Альфа-Банк» у відзиві на позов зазначено, що доводи позивачки про стягнення витрат на правничу допомогу не мають законодавчо встановлених обґрунтувань, а тому не можуть підлягати задоволенню. Разом з тим, після подання представником позивачки відповіді на відзив АТ «Альфа-Банк» з доказами щодо судових витрат на правничу допомогу, які були надіслані на адресу АТ «Альфа-Банк» 16.09.2022, будь яких заперечень відповідачем АТ «Альфа-Банк», у тому числі стосовно доведення неспівмірності заявлених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, до суду подано не було. Розподіляючи заявлені до стягнення витрати позивачки на професійну правничу допомогу за відсутності клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат, суд дійшов висновку про часткове задоволення цих вимог, відповідно пропорційно розміру задоволеної ціни позову, що становить 60% від заявлених вимог (308 754,09 грн. (стягнута сума) х 100 % : 510 724,94 грн. (ціна позову)). Також суд бере до уваги, що в частині позовних вимог до відповідача Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Русецького П.С. відмовлено, тому загальну суму витрат на правничу допомогу 50 000 грн. необхідно зменшити на суму 3 000,00 грн., що розрахована за надання адвокатом послуг з підготовки, складання та відправлення вимоги (претензії) від 15.11.2021 про перерахування безпідставно отриманих грошових коштів до Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва РусецькогоП.С. Таким чином, враховуючи принцип пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, на користь позивачки з відповідача АТ «Альфа-Банк» слід стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 28 200,00 грн. ((50 000 грн. - 3 000 грн.) : 100% х 60%). У іншій частині позов не підлягає до задоволення.

Outcome: partial