Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» (далі - КП «Житло-сервіс») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з останнього заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 28 765,56 грн, 3% річних - 755,30 грн, інфляційні втрати - 1 127,32 грн. Свої вимоги мотивує тим, що наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31 травня 2017 року № 14 житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано на обслуговування КП «Житло-сервіс». Відповідач з 06 березня 2017 року є власником квартири [ADDRESS] , у якій проживає і користується житлово-комунальними послугами, проте договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з позивачем не уклав. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 211 від 12 лютого 2018 року «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» встановлений тариф на послугу для будинку за адресою: [ADDRESS] , а також строк оплати - до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. Враховуючи викладене, між сторонами виникло зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг, а тому відповідач зобов`язаний здійснювати оплату житлово-комунальних послуг за фактичне користування наданими послугами незалежно від наявності чи відсутності укладеного договору. Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем його зобов`язань, у нього з липня 2017 року по серпень 2020 року виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 28 765,56 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням оплати зазначених платежів, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у сумі 755,30 грн та інфляційні втрати - 1 127,32 грн за період з 01 липня 2017 року по 29 лютого 2020 року. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25 січня 2021 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали 09 березня 2021 року позивачем надано до суду засвідчені у встановленому чинним законодавством копії всіх документів, які необхідні для відправки відповідачеві. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін, в якій відповідачу в порядку статті 178 ЦПК України встановлено 15-денний строку для подання відзиву з викладенням заперечення проти позову. 03 лютого 2022 року ухвалою суду змінено порядок судового провадження та постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29 березня 2023 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява представника відповідача про залишення позову без розгляду, у задоволенні якої ухвалою суду від 30 березня 2023 було відмовлено. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак 27 червня 2023 року представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до пункту 5 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закону), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно із статтею 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Суд встановив, що [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 23 жовтня 2020 року. Наказом Департаменту будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 31 травня 2017 року № 14 наказано в строк до 01 липня 2017 року директору КП «Спецжитлофонд» передати, а директору КП «Житло-сервіс» прийняти на технічне обслуговування та експлуатацію житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] передано на обслуговування КП «Житло-сервіс». Відповідно до пункту 2.2.1. Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації 19 липня 2000 року № 1205 (нова редакція), предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам відповідно до укладених договорів. Згідно із частинами першою-другою статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) № 211 від 12 лютого 2018 року «Про внесення змін до тарифів та структури тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які надають виконавці цих послуг по кожному будинку окремо для здійснення розрахунків із споживачами залежно від оплати останніми не пізніше або після 20 числа місяця, що настає за розрахунковим» встановлений тариф на послугу для будинку за адресою: [ADDRESS] , а також строк оплати - до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим. З позову вбачається, що відповідач постійно користується житлово-комунальними послугами, але не сплачує за них. Водночас, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з позивачем відповідач не уклав. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, у відповідача за період з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2020 року виникла заборгованість у сумі 28 765,56 грн. Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 12 Закону визначено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Згідно з пунктами 1, 5 частини другої статті 7 Закону індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до частини п`ятої статті 13 Закону відмова споживача (іншої особи, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача) від укладання договору з виконавцем комунальної послуги не звільняє його від обов`язку оплати фактично спожитої комунальної послуги, наданої таким виконавцем. Відповідно до частини першої статті 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Враховуючи зміст наведених норм, споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів від оплати послуг в повному обсязі. Аналогічна правова позиція, викладена Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15. У зв`язку з вищевикладеним, беручи до уваги, що відповідачем не заперечується факт споживання житлово-комунальних послуг, заяв про відмову від їх отримання або претензій щодо їх якості до позивача не подавав, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання щодо надання житлово-комунальних послуг та оплати за житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтями 525, 526, 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Крім того, статтею 629 встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У порушення вищенаведених вимог чинного законодавства, відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати спожитих в період з 01 липня 2017 року по 31 серпня 2020 року житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 28 765,56 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] 3 % річних у розмірі 755,30 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 127,32 грн є правомірною. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши відзиву до суду, приведені позивачем обставини не спростував, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем не надав. Зважаючи на викладене вище, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, суд дійшов висновку, що позовні вимоги КП «Житло-сервіс» підлягають задоволенню. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 270 грн, підлягають стягненню на його користь з відповідача. Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 1 500 грн, то суд зазначає наступне. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. За статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Шенлі» в особі Голови об`єднання Братишенка Ю. О. 08 січня 2020 року був укладений Договір № 3-20 про надання правничої допомоги. З додатку № 1 до вищевказаного договору, детального опису робіт (наданих послуг), акта виконаних робіт за вересень 2020 року від 30 вересня 2020 року по договору про надання правничої допомоги № 3-20 від 08 січня 2020 року вбачається кількість виконаних Адвокатським об`єднанням послуг та їх вартість, яка в межах цієї справи, становить 1 500 грн. Сплата коштів підтверджується заключною випискою АТ КБ «ПриватБанк» по рахунку Адвокатського об`єднання «Шенлі» від 04 грудня 2021 року. Таким чином, оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами. Під час розгляду даної справи від відповідача не надходило заперечень щодо розміру визначеної позивачем вартості судових витрат. Співмірності судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач також не оспорював. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1 500 грн.

Outcome: approved