Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

І. Стислий виклад позицій учасників справи. У квітні 2023 р. [PERSON] (далі також - [PERSON] , позивач) звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON] (далі також - ФОП [PERSON] , відповідач) про розірвання договору, стягнення сплачених за договором коштів в розмірі 63 350 грн та пені за порушення строку виконання зобов`язання в розмірі 137 854,50 грн. На обґрунтування позову зазначив, що 21.11.2022 між ним як покупцем та відповідачем як продавцем було укладено договір, відповідно до умов якого продавець зобов`язувався виготовити та передати покупцю у строк 21.01.2023 індивідуальну шафу вартістю 63 950 грн. Укладення договору відбулося шляхом прийняття покупцем та оплати рахунку-фактури від 21.11.2022 № 0103 з додатком № 0103. З метою належного виконання умов договору позивачем в період часу з 21.11.2022 по 10.02.2023 було сплачено на рахунок відповідача повну суму замовлення в розмірі 63 950 грн. Ні у визначений договором строк, ні пізніше, товар поставлений не був, а тому 17.03.2023 позивач звернувся до відповідача з вимогою про відмову від договору та повернення сплачених за товар коштів. На цю вимогу відповідач не відреагував. Несвоєчасне виконання договору відповідачем створило для позивача незручності та завдало збитків, які призвели до того, що позивач змушений відмовитись від планів, пов`язаних з використанням замовленого товару, а також довелося звертатися до інших підприємств для замовлення шафи. Відповідно до частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач вважає за доцільне стягнути з відповідача пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи за кожен день прострочення за період з 22.01.2023 по 07.04.2023 в розмірі 137 854,50 грн. Відповідач ФОП [PERSON] позов не визнав та мотивував свої заперечення тим, що чіткі терміни виконання замовлення позивача у договорі не встановлювались, дата виготовлення товару, зазначена у наданому на підтвердження вимог позову додатку № 0103, явно суперечить даті здійснення позивачем передоплати за товар, цей додаток ним не затверджувався і не підписувався та не містить жодного ідентифікуючого реквізиту, а відтак не є належним, достатнім та допустимим доказом.Вказав також, що позивач не звертався із належною досудовою вимогою з метою врегулювання спору, натомість він неодноразово намагався зв`язатися з позивачем для відправлення шафи, яка готова з 16.03.2023, проте позивач ігнорував телефонні дзвінки та повідомлення. 10.04.2023 позивачу було надіслано лист з проханням отримати товар, 20.04.2023 - здійснено відправку товару через відділення перевізника «Нова Пошта», але товар не був прийнятий, у зв`язку з чим відповідач змушений був зробити повернення та забрати товар. Отже, зобов`язання згідно з договором купівлі-продажу товару (шафи) виконано вчасно, згідно домовленостей. Також відповідач зауважив, що позивач нарахував пеню у розмірі, яка більш ніж удвічі перевищує суму зобов`язання. ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи. Ухвалою від 13.04.2023 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання 09.05.2023. В судове засідання 09.05.2023 учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 06.06.2023 30.05.2023 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 05.06.2023 від позивача надійшла відповідь на відзив. В судовому засіданні 06.06.2023 позивач подав заяву про забезпечення доказів, яку суд повернув заявнику на підставі частини 4 статі 117 ЦПК України та оголосив перерву до 27.06.2023. 06.06.2023 від позивача надійшла повторна заява про забезпечення доказів, яка була задоволена ухвалою суду від цієї ж дати. В судовому засіданні 06.06.2023 суд оглянув вміст меседжера Telegram у належному позивачу мобільному телефоні. 19.06.2023 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 27.06.2023 від представника позивача [PERSON] надійшла заява про завершення розгляду справи за відсутності сторони позивача. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 22.11.2022 між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виготовити для позивача індивідуальну шафу вартістю 63 950 грн, що підтверджується рахунком-фактурою на виготовлення, доставку та збірку індивідуальної шафи № 0103 від 21.11.2022, підписаною відповідачем з проставленим на ній відбитком печатки ФОП [PERSON] , та додатком до неї - специфікацією, у якій зазначено, що датою готовності шафи є 21.01.2022. Оглядом вмісту меседжера Telegram у належному позивачу мобільному телефоні, проведеним в судовому засіданні на виконання ухвали суду про забезпечення доказів, установлено наявність вказаних електронних документів, які були надіслані позивачу 21.11.2022 працівником відповідача - персональним менеджером [PERSON] . На виконання умов даного договору позивач за чотири рази - 21.11.2022, 15.12.2022, 11.01.2023 та 10.02.2023, сплатив на рахунок відповідача кошти в загальному розмірі 63 950 грн, що підтверджується квитанціями та не заперечується відповідачем. Аналіз наявних у вказаних документах даних в сукупності зі змістом листування сторін у меседжері Telegram дає підстави для висновку, що погодженим сторонами строком виконання замовлення (датою готовності шафи) є 21.01.2023, а вказівка у специфікації на іншу дату - 21.01.2022, є технічною помилкою, що була допущена працівником відповідача при її формуванні. 17.03.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про відмову від договору та повернення сплачених на виконання умов договору коштів вказуючи, що з моменту настання строку готовності товару і до цього часу шафа не виготовлена та йому не доставлена. Факт надіслання вказаної вимоги на адресу відповідача підтверджується поштовими квитанціями та описом вкладення у цінний лист. Відповіді на вказану вимогу відповідач не надав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом. IV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів. Однією з загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості, яка знайшла своє вираження у статтях 3, 6, 626, 627, 628, 629, 638 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 628 цього Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін, погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 837 цього Кодексу наведено визначення договору підряду, відповідно до якої за таким договором одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (частина перша статті 843 ЦК України). Строки виконання роботи або окремих її етапів встановлюються у договорі підряду (частина перша статті 846 ЦК України). За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 865 ЦК України). Листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 ЦК (постанови Верховного суду від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17, від 13.10.2021 у справі № 923/1379/20). Отже, виходячи із загальних ознак зобов`язань, зафіксованих в наданих позивачем на підтвердження вимог позову електронних документах, які характеризуються особливостями об`єкта цих зобов`язань - виконання однією стороною (підрядником), який здійснює підприємницьку діяльність, за завданням другої сторони (замовника) певної роботи, призначеної для задоволення побутових потреб, за плату, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та ФОП [PERSON] виникли зобов`язання побутового підряду. Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України) За положенням статті 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Такими наслідками є, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (частина третя статті 612 ЦК України). За приписами статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Зі змісту електронного листування сторін у меседжері Telegram чітко вбачається погодження ними строку виконання підрядником зобов`язань за договором, а відтак є необґрунтованими ствердження відповідача про те, такий строк ними не погоджувався. З наведеної підстави суд відхиляє і доводи відповідача про наявність домовленості щодо строку виконання зобов`язання до кінця першого кварталу 2023 р. За принципом змагальності кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України), проте жодних доказів відсутності вини відповідача у невиконанні зобов`язання за договором підряду у встановлений строк суду не надано. Згідно з частиною 2 статті 849 ЦК України прострочення підрядника кореспондує праву замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої ним шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Частина перша статті 854 ЦК України передбачає загальне правило про оплату роботи замовником після остаточної її здачі. Водночас закон не забороняє сторонам домовитися про інший порядок розрахунків, що і мало місце у спірних правовідносинах. Судом установлено, що обов`язки за договором підряду відповідач у встановлений строк не виконав і кошти, сплачені на виконання умов договору, не повернув. Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону вимоги позивача про розірвання договору та стягнення з відповідача сплаченої за договором суми суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Вирішуючи вимоги позову про стягнення пені, суд виходить з наступного. За положеннями статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (частина перша статті 547 ЦК України). Відповідно до статті 549 цього Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами частин першої, другоїстатті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (частина перша статті 624 ЦК України). Отже за змістом наведених законодавчих норм неустойка(пеня, штраф) нараховується лише в тих випадках, якщо їх сплата або відшкодування передбачені законом або договором. В укладеному сторонами договорі відсутні умови, які б передбачали сплату неустойки за прострочення підрядника, проте такі положення містяться у спеціальному нормативно-правовому акті - Законі України «Про захист прав споживачів», застосування якого до відносин за договором побутового підряду передбачене нормою частини третьої статті 865 ЦК України. Так, частиною п`ятої статті 10 цього Закону визначено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Зважаючи на вищенаведене суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення пені за прострочення виконання зобов`язання, яке виникло на підставі договору підряду, в розмірі трьох відсотків від суми сплачених ним коштів. Згідно з наданим з наданим позивачем розрахунком розмір належної йому пені за 76 днів прострочення (за період з 22.01.2023 по 07.04.2023) становить 137 854,50 грн. Правильність нарахування позивачем суми пені відповідачем не спростована, разом з тим відповідач посилається на неспівмірність її розміру із сумою зобов`язання. Відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже ураховуючи, що розмір нарахованої позивачем неустойки значно перевищує вартість роботи, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вбачає підстави для зменшення розміру неустойки до розміру сплаченої позивачем та не повернутої відповідачем суми грошей, тобто до 63 950 грн. V. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач як споживач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», проте за подання заяви про забезпечення доказів ним було сплачено судовий збір в розмірі 536,80 грн. Отже з огляду на результат розгляду справи суд вбачає підстави для стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» для вимог майнового та немайнового характеру, в розмірі 2 340,60 грн (1 267 +1 073,60) та покладення на нього 63/100 частин судового збору, сплаченогоза заяву про забезпечення доказів, що становить 338,18 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial