Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

19.04.2023 року до Рівненського міського суду надійшла на розгляд позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2020 у м. Рівне сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів: VOLKSWAGENPASSAT, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та BMW530, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а [PERSON] зазнав ушкоджень здоров`я. Просить відшкодувати йому завдану здоров`ю шкоду в сумі 88 842, 63 грн, оскільки вважає, що ця шкода завдана з вини [PERSON] , а отже, ПрАТ «УПСК» , яка застрахувала відповідальність [PERSON] на підставі норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має відшкодувати йому завдану майнову шкоду. Ухвалою суду від 20.04.2023 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 12.05.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому представником, зокрема, вказується, що водій [PERSON] , який на момент ДТП керував забезпеченим транспортним засобом (поліс ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» № АР/0750337) є особою, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, а тому відповідно до приписів п. 32.10 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПрАТ «УПСК» були відсутні правові підстави для сплати позивачу страхового відшкодування за пошкодження здоров`я. Вважає, що позивачем не надано доказів вини [PERSON] у ДТП 05.12.2020 року, у той час, як під час зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки питання відповідальності водіїв один перед одним вирішується залежно від наявності вини. 26.05.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій вказує, що згідно відповіді Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області від 24.02.2023 за порушення [PERSON] п. 12.4. ПДР, працівниками поліції 05.10.2022 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №301942 за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вважає твердження представника відповідача про відсутність вини [PERSON] безпідставними. Представником відповідача 08.06.2023 подано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких відповідач заперечує щодо доводів позивача, та серед іншого вказує, що на [PERSON] було накладено стягнення постановою працівника поліції лише за сам факт перевищення швидкості, тобто за дію, яка не стала безпосередньою причиною ДТП. За ст. 124 КУпАП протокол на [PERSON] не складався та до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за наслідками зазначеного ДТП, він не притягувався. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 21.06.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні 12.07.2023 підтримав позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні 12.07.2023 представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Враховуючи позиції сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке. 05.12.2020 у м. Рівне сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів: 1) VOLKSWAGENPASSAT, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» № АР/0750337 з терміном дії з 15.08.2020 р. по 14.08.2021 р. (включно); 2) BMW530, р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ПрАТ «УПСК» № АР/8203639 з терміном дії з 22.05.2020 р. до 21.05.2021 р. (включно). Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а [PERSON] зазнав ушкоджень здоров`я. За фактом зазначеного ДТП було зареєстроване кримінальне провадження 12020180010004358 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 31.08.2022 слідчим відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділення Рівненського районного управління поліції ГУНП у Рівненській області старшим лейтенантом поліції Невідомським В. В. було винесено постанову про закриття кримінального провадження. 21.10.2022 [PERSON] звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, завдану його здоров`ю, вважаючи, що ДТП сталося з вини [PERSON] , відповідальність якого була застрахована в ПрАТ «УПСК». Листом від 30 грудня 2022 року ПрАТ «УПСК» відмовила [PERSON] у виплаті страхового відшкодування за пошкодження здоров`я на підставі пункту 32.10 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з яким відповідно до цього Закону страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. В подальшому позивач звернувся до суду з вимогою відшкодувати йому завдану здоров`ю шкоду, оскільки вважає, що ця шкода завдана з вини [PERSON] , а отже, ПрАТ «УПСК», яка застрахувала відповідальність [PERSON] на підставі норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ») має відшкодувати йому завдану майнову шкоду. Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми нього Закону. За приписами п. 1.4. статті 1 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно п. 1.7. ст. 1 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до положень п. 1.12. ст. 1 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Пунктом 22.1. ст. 22 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду заподіяну внаслідок дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи. Разом з тим пунктом 32.10 статті 32 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ» визначено, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Судом встановлено, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 листопада 2022 року у справі №569/15011/22 [PERSON] ,визнано винною у ДТП особою. Так, у вказаній постанові суд зазначив, що «...05.12.2020 року о 12 год. 59 хв. в м.Рівне, на перехресті нерівнозначних доріг вулиць Дубенська Іванова, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «VolkswagenPassat», номерний знак [NUMBER] , перед початком руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», не надав перевагу транспортному засобу «BMW530», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками та водій [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Своїми діями [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. [PERSON] свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення визнав та просив суд закрити провадження у справі, обмежившись усним зауваженням.» Крім того, судом під час розгляду справи №569/15011/22 встановлено, що вина [PERSON] у вчиненому правопорушенні за обставин, зазначених у постанові підтверджується матеріалами справи, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 080264 від 29 вересня 2022 року, постановою про закриття кримінального провадження від 31 серпня 2022 року, копією протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 грудня 2020 року, копією схеми до протоколу огляду місця події, яка мала місце 05 грудня 2020 року, поясненнями учасників ДТП, поясненнями свідків ...». Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, постановою судді у справі про адміністративне правопорушення вина [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, встановлена, постанова набрала законної сили, а тому ця постанова є обов`язковою для суду при вирішенні даної цивільної справи і факт вчинення дорожньо-транспортної пригоди саме з вини відповідача [PERSON] доведений. Таким чином, водій [PERSON] , який на момент ДТП керував забезпеченим транспортним засобом (поліс ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» № АР/0750337) є особою, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду. При цьому, суд зазначає, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів вини [PERSON] у ДТП 05.12.2020 року, у той час, як під час зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки питання відповідальності водіїв один перед одним вирішується залежно від наявності вини. Згідно зі статтею 6 ЗУ «Про ОСЦПВВНТЗ», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Тобто, підставою для відшкодування Страховиком шкоди, завданої потерпілій особі, є настання цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована. Питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки встановлює ст. 1188 ЦК України. У ДТП за участю [PERSON] та [PERSON] було завдано шкоди лише їх учасникам, а тому у даному випадку, мають застосовуватися норми ч. 1 ст. 1188 ЦК України: «Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення». Як було зазначено, вина [PERSON] у ДТП за ст. 124 КУпАП встановлена постановою суду. При цьому, як стверджується матеріалами справи на [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення після закриття кримінального провадження за ст. 124 КУпАП не складався. Крім того, слід зазначити, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 04.11.2022 у справі №570/3847/22 провадження по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст. 122-4 КУпАП (залишення місця ДТП) закрите за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Щодо постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ №301942 від 05.10.2022, якою [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП (перевищення швидкості), суд звертає увагу, що вказаною постановою встановлено лише сам факт перевищення швидкості [PERSON] , тобто за дію, яка не стала безпосередньою причиною ДТП. Таким чином, за ст. 124 КУпАП протокол на [PERSON] не складався та до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП за наслідками зазначеного ДТП, він не притягувався. За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed