Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

19 липня 2022 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] (далі: позивач) до [PERSON] (далі: відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 562279,18 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 46 963 грн 96 коп. та судового збору. В обґрунтування заявлених вимог позивач (за договором: Позикодавець) посилається на укладення з відповідачем (за договором: Позичальник) 22.10.2021р. письмового Договору позики грошей, предметом якого була передача у власність Позичальника грошових коштів у сумі 288320 (двісті вісімдесят вісім тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок, що за домовленістю сторін (1 долар США - 26,50 грн.), на день укладення цього Договору, було еквівалентно 10880 (сорок сім тисяч двісті) доларів США 00 центів.З метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за Договором позики, 22.10.2021 між Позикодавцем та Позичальником був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Онищенко С.В.. Відповідно до Договору іпотеки забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в іпотеку об`єкта нерухомості, а саме: 1-кімнатної квартиру [ADDRESS] , належній [PERSON] на праві приватної власності. Вартість предмету іпотеки становить 795000,00 грн. Відповідно до п.8 Договору Позики, він може бути пролонгований за домовленістю сторін. У зв`язку з отриманням Позичальником додаткових позик, сторонами було укладено Договори про внесення змін до Договору позики грошей від 22.10.2021. Відповідно до п.1 Договору про внесення змін №3 були внесені зміни до п.1 Договору позики грошей, згідно якого сторони домовилися, що Позикодавець передав Позичальнику грошові кошти в розмірі 550653 (п`ятсот п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят три) гривні 00 копійок, що за домовленістю сторін (1 долар США = 26,50 грн.), на день укладення цього Договору, еквівалентно 19220 (дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять) доларів США 00 центів. Кінцевий строк повернення Позичальником грошових коштів, відповідно до абз. 2 п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 1 даного Договору, становив 22 жовтня 2022 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розписками. Однак на час звернення до суду відповідач своїх зобов`язань щодо повернення коштів не виконує, що стало причиною звернення до суду за захистом своїх прав. 23 листопада 2022 року ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова Єфіменко Н.В. відкрито загальне позовне провадження у справі. 19 січня 2023 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 22.10.2021 зі змінами, внесеними договором №3 від 01.02.2022, у сумі 702 848 грн 49 коп, витрати на правову допомогу в розмірі 53 992 грн 42 коп. та судовий збір у сумі 7028 грн 48 коп. Заява обґрунтована тим, що, якщо у Договорі позики визначений грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про зміну розміру позовних вимог). Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» офіційний курс НБУ гривні до долара США станом на 05.01.2023 (дата подачі заяви про зміну позовних вимог) становить 36,5686 грн. Отже, сума основного боргу, станом на дату подачі заяви про зміну позовних вимог, становить 702848 (сімсот дві тисячі вісімсот сорок вісім) грн. 49 коп. (19220 доларів США*36,5686 грн), яка підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2023 року заяву про збільшення розміру позовних вимог прийнято, підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 травня 2023 року відповідачу продовжений процесуальний строк для надання відзиву на позовну заяву до 01 травня 2023 року. Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, який подано у строк, визначений судом, в якому просив позов задовольнити частково, з підстав викладених у відзиві, та стягнути суму заборгованості у розмірі 562 279 грн 18 коп., суму правової допомоги -10 000 грн та судовий збір пропорційно до задоволених вимог, в іншій частині відмовити. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якому він наполягає на задоволенні збільшених позовних вимог, з раніше викладених підстав. Сторони та їх представники у судове засідання 05.07.2023 не з`явились, ними подані заяви, відповідно до змісту яких, просять суд розглядати справу за їх відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, суд вважає можливим провести судовий розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлено, що 22 жовтня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладений письмовий Договір позики грошей, предметом якого була передача у власність Позичальника грошових коштів у сумі 288320 (двісті вісімдесят вісім тисяч триста двадцять) гривень 00 копійок, що за домовленістю сторін (1 долар США - 26,50 грн.), на день укладення цього Договору, було еквівалентно 10880 (сорок сім тисяч двісті) доларів США 00 центів.(а.с. - 13) Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 22.10.2021, власноруч написаною Позичальником.(а.с.-14) Кінцевий строк повернення Позичальником грошових коштів, відповідно до абз. 2 п.1 Договору позики та графіку повернення позичальником грошових коштів, закріпленому у п. 1 даного Договору, становив 22 жовтня 2022 року. Згідно п.3 Договору позики грошей остаточний платіж має бути підтверджено нотаріальною заявою. З метою забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань за Договором позики, 22.10.2021 між сторонами був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Онищенко С.В.(а.с. - 15-18) Відповідно до Договору іпотеки, забезпеченням виконання Позичальником зобов`язань була передача в іпотеку об`єкта нерухомості, а саме: 1-кімнатної квартири [ADDRESS] , належній [PERSON] на праві приватної власності. Вартість предмету іпотеки становить 795000,00 грн. У зв`язку з отриманням Позичальником додаткових позик, між сторонами укладені Договори про внесення змін №1,2,3 до Договору позики грошей від 22.10.2021. (а.с. -20, 22, 24) Факти передачі грошових коштів підтверджуються розписками (а.с. - 21,23, 25), з кінцевим строком повернення Відповідачем грошових коштів 22 жовтня 2022 року. Відповідно до п.1 Договору про внесення змін №3 від 01.02.2022 були внесені зміни до п.1 Договору позики грошей, згідно якого сторони домовилися, що Позикодавець передав Позичальнику грошові кошти в розмірі 550653 (п`ятсот п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят три) гривні 00 копійок, що за домовленістю сторін (1 долар США = 26,50 грн.), на день укладення цього Договору, було еквівалентно 19220 (дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять) доларів США 00 центів. Кінцевий строк повернення Відповідачем грошових коштів становив 22 жовтня 2022 року (а.с.-24) та надано відповідну розписку від 01.02.2022 (а.с. -25). Отже, судом встановлено, що сума грошей, що передана у позику складає 550653 (п`ятсот п`ятдесят тисяч шістсот п`ятдесят три) гривні 00 копійок за Договором позики від 22.10.2021 зі змінами, внесеними сторонами Договором про внесення змін №3 від 01.02.2022. Згідно п.2 Договору позики грошей від 22.10.2021 Позикодавець має право дострокового витребування всієї неповернутої суми позики - при простроченні Позичальником будь-якого з поточних повернень більш ніж на п`ять днів. 16.06.2022 Позикодавцем на адресу реєстрації та фактичного місця проживання Позичальника направлена вимога про дострокове повернення суми позики на підставі п.2 Договору Позики грошей від 22.10.2021 у зв`язку з простроченням зобов`язання. Однак, вказана вимог не отримана Позичальником в поштових відділеннях та повернулась за закінченням терміну зберігання.(а.с.-27-31) Згідно п.4 Договору позики грошей будь-яка кореспонденція на ім`я Позичальника надсилається листом з повідомленням на адресу його мешкання та реєстрації, зазначені у Договорі позики. Така кореспонденція вважається отриманою у день її надходження на поштове відділення. Неотримання позичальником з будь-яких причин поштової кореспонденції, зокрема вимоги про дострокове повернення позики, є доказом відмови Позичальника від виконання зобов`язань за Договором позики грошей. Надаючи правову оцінку обставинами у справі суд доходить наступного: Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як передбачено ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, судом виявлено справжню правову природу укладеного договору, що узгоджується з висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування ст.ст. 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України). Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина перша статті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16)». У цій справі судом встановлено, не спростовано матеріалами справи та позивачем те, що відповідно до договору позики від 22 жовтня 2021 року, зі змінами внесеними Договором про внесення змін №3 від 01.02.2022 до договору позики грошей від 22.10.2021 та розпискою від 01.02.2022, укладеного між сторонами, відповідач прийняв у власність від позивача 550653,00 грн, що еквівалентно 19220 доларів США за встановленим сторонами обмінним курсом 1,00 долар США дорівнює 28.650 грн (а. с. 24,25). Суд зауважує, що Договір про внесення змін №3 від 01.02.2022 до договору позики грошей від 22.10.2021 містить очевидні арифметичні помилки щодо зазначення у п. 1 нової редакції основаного договору курсу 1 долара США, а саме: 26,50 грн, замість 28,650. З огляду на волевиявлення сторін, закріпленого у договорі про внесення змін №3 від 01.02.2022 до договору позики грошей від 22.10.2021 та розписки від 01.02.2022, вірним сторони визначили курс 1 долара США на день укладання цього Договору - 28,650 грн, оскільки сума позики у гривні складала 550653,00 грн, що еквівалентно 19220 доларів США. Відповідно до умов укладеного між сторонами договору позики (зі змінами згідно договору про внесення змін №3 від 01.02.2022) суму позики визначено в еквіваленті за обмінним курсом 1 долар США дорівнює 28,650 грн на день укладання Договору про внесення змін №3 від 01.02.2022. Крім того, відповідно до положень пункту 1 договору позики суму позики позичальник зобов`язувався повернути позикодавцеві у такій самій сумі за встановленим графіком, однаковими платежами по 13 322,525 грн, що еквівалентно 465 доларів США, до 22 числа кожного наступного місяця, строком до 22 жовтня 2022 року, в порядку та умовах, передбачених цим договором. Таким чином, розмір періодичних платежів, що мали сплачуватись позичальником, також визначений за обмінним курсом 1,00 долар США дорівнює 28,650 грн на день укладання Договору про внесення змін №3 від 01.02.2022. Зазначені положення договору позики відповідають вимогам ст. 533 ЦК України. Суд вважає, що, ураховуючи умови договору (зі змінами) та положення ст. 533 ЦК України, вимоги позивача про стягнення суми у гривнях, яку слід визначати еквівалентно офіційному курсу відповідної валюти на день подання позову (заяви про зміну розміру позовних вимог), а саме: за офіційним курсом НБУ гривні до долара США станом на 05.01.2023 (дата подачі заяви про зміну позовних вимог) - 36,5686 грн., є неправомірними, оскільки предметом договору позики, зі змінами, внесеними сторонами, є 550653,00грн, що еквівалентно 19220 доларів США, за встановленим сторонами обмінним курсом 1,00 долар США = 28,650 грн, і саме таку суму грошових коштів позивач отримав протягом 2021-2022 років від відповідача. Тому посилання позивача на курс НБУ 1 долара США станом на 05.01.2023 (дата подачі заяви про зміну позовних вимог) - 36,5686 грн є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення на користь позивача суми позики у розмірі 550653,00 грн. Як передбачено ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи це питання, суд зазначає: Відповідно до Договору про надання правової допомоги від 10.09.2020, укладеного між Позивачем та адвокатом, з додатковою угодою №1 від 09.09.2021 та додатку до нього від 10.06.2022, орієнтовна вартість наданих послуг без участі у судових засіданнях становить 14000 грн (консультація Клієнта з вивченням відповідних документів за позовом, юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, підготовка та направлення вимоги про сплату заборгованості, підготовка та подача позовної заяви, підготовка та подача відповіді на відзив). Участь у судових засіданнях складає 3250 грн. за кожен судовий день (орієнтовно 2 судових засідання). Згідно акту наданих послуг від 19.07.2022, станом на дату подачі позовної заяви, виконано робіт на суму 12350 грн. Крім того, у разі ухвалення рішення у справі на користь Позивача, він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних. Сума позовних вимог складає 702848 грн 49 коп (5% від даної суми складає 35142,42 грн). Отже, попередня (орієнтовна) сума витрат на професійну правничу допомогу визначена у розмірі 53992 (п`ятдесят три тисячі дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 42 коп. (12350 грн + 6500 грн + 35142,42 грн). Відповідно до ст. 30 Закону № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Таку правову позицію виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку, дії, бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Факт надання правової допомоги підтверджується копіями договору про надання правової допомоги від 10.09.2020 та від 10.09.2022, додатковою угодою №1 від 09.09.2021, додатком до договору від 10.06.2022, попереднім розрахунком вартості однієї години надання послуг, актом наданих послуг від 19.07.2022 та рахунком-фактурою від 19.07.2022.(32-41) Враховуючи вищевикладене, складність справи, обсяг виконаної представником роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, а також доводи представника відповідача про зменшення судових витрат, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 14950 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що склалися з послуг за актом наданих послуг у сумі 12350 грн та подання письмових процесуальних документів у справі 2600. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог на 78,35%, то на користь позивача слід стягнути суму сплаченого ним судового збору у сумі 5506,81 грн.

Outcome: partial