Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач зазначила, що відповідач є батьком її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Від народження дитини сторони припинили проживання однією родиною, шлюб між ними розірвано 13.11.2017р., дівчинка знаходиться на утриманні та вихованні позивача. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, її життям, здоров`ям, розвитком не цікавиться. На підставі викладеного позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки. Відповідач подав заяву про визнання позову, зазначивши, що дочка від самого народження виховується позивачем, контакту з дитиною він не підтримує, і така його позиція є усвідомленою. Орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради подав заяву про розгляд справи без участі свого представника, і висновок № 6/11-167 від 30.06.2023р. про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] .. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Рішенням від 13.11.2017р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська шлюб між сторонами розірвано, рішенням 19.10.2017р. з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] (а.с.21-24). Відповідач має заборгованість зі стягнутих аліментів станом на 01.11.2022р. в сумі 36 725грн 25коп (а.с.26). Згідно довідки № 13 від 04.11.2022р. ОСББ «Надія Д», дитина постійно проживає разом із позивачем (а.с.28), згідно акту обстеження органу опіки та піклування (а.с.31) умови проживання дитини задовільні, батько більше 6 років із дитиною не спілкується. Згідно довідок-характеристик закладів дошкільної освіти, батько участі в житті [PERSON] не приймає, дитиною не цікавиться, стан дитячо-батьківських відносин незадовільний (а.с.33-35). Згідно інформації КНП «ДЦПМСД № 8» ДМР, на прийом до лікаря дитину супроводжує матір (а.с.38-39). Орган опіки та піклування надав суду висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, позаяк було встановлено, що відповідач самоусунувся та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до доньки будь-якої батьківської уваги та турботи, не займається її вихованням та утриманням, не піклується про її фізичний, духовний, моральний розвиток, не має батьківських почуттів до дитини, не має бажання із нею спілкуватись, налагоджувати стосунки, проживати з дитиною. Суд зазначає, що відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла 14-ти років. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, позиції відповідача, який позов визнав, подавши власноруч написану заяву із зазначенням, що він свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, а також приймаючи до уваги висновок органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, слід задовольнити позов. Судові витрати розподілити згідно положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved