Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~І. Стислий виклад позовних вимог. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення 97\~742, 44 грн., з яких: -за договором позики № 0999188472 від 28.01.2021: 2\~999, 94 грн. основного боргу та 33\~255, 00 грн. заборгованості за відсотками; -за кредитним договором № 3095406396/424219 від 15.05.2021: 7\~000, 00 грн. основного боргу та 21\~000, 00 грн. заборгованості за відсотками; -за кредитним договором № 3095406396/683873 від 17.05.2021: 9\~500, 00 грн. основного боргу та 23\~987, 50 грн. заборгованості за відсотками. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що між ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем були укладені вищевказані договори, за умовами яких відповідачу були надані кредитні кошти зі сплатою процентів, визначених умовами цих договорів. Проте, відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість. У подальшому, між ТОВ «Інфінанс», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем були укладені договори факторингу, на підставі яких позивач набув право вимоги до відповідача за кредитними договорами. Оскільки відповідачем взяті на себе зобов`язання належним чином не виконані, позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів. ІІ. Стислий виклад заперечень відповідача. Відповідач подав до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки додані до матеріалів справі договори не містять підписів сторін договору, а позивачем не надано доказів на підтвердження того, що наявні в матеріалів справи копії договорів створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. За таких обставин, надані позивачем копії договорів не можуть вважатися електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідають вимогам ст. ст. 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Таким чином, позивачем не доведено факту укладання сторонами кредитних договорів, що свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплату процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, внаслідок чого вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. ІІІ. Рух справи. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.04.2023 відкрито провадження у справі № 643/2699/23, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 11.05.2023 року. 11.05.2023 року розгляд справи відкладено на 27.06.2023 року у зв`язку з неявкою учасників справи. У судове засідання 27.06.2023 року представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач у судове засідання 27.06.2023 не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації його місця проживання: [ADDRESS] , яка була повернута органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній». Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою. До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 194/1422/19, від 23.09.2021 у справі № 757/56776/20-ц. У постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 зазначено, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання. Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України). При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи. Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 28.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та відповідачем було укладено Договір позики № 0999188472 шляхом подання відповідачем Заявки-анкети на отримання кредиту № 3456407, відповідно до змісту якої відповідач просив надати йому кредит у розмірі 3\~000, 00 грн. на 24 місяці шляхом переказу на платіжну картку, зі сплатою відсотків. За умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 3\~000, 00 грн. зі сплатою процентів та інших платежів, визначених умовами договору. 24.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та позивачем було укладено Договір факторингу № 24/11-22/2, за умовами якого позивач отримав право вимоги до боржника за договором позики № 0999188472 від 28.01.2021 у розмірі 36\~254, 94 грн., з яких 2\~999, 94 грн. основного боргу та 33\~255, 00 грн. заборгованість за відсотками. Крім того, 15.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 3095406396/424219, за умовами якого товариство надає відповідачу фінансовий кредит у розмірі 7\~000, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів до 13.06.2021 (п. 1.2. Договору). Положеннями 1.4. Договору визначено, що кредит надається відповідачу у безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної відповідачем. Відповідно до п. 1.3. Договору за користування кредитом відповідач сплачує товариству 912, 5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. Згідно з п. 2.1. Договору сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього договору. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (Оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/ (п. 1.5. Договору). Згідно з п. 2.3. Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. За умовами цього Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 7 000, 00 грн. зі сплатою процентів та інших платежів, визначених умовами договору. В подальшому, на підставі заявки відповідача строк дії договору було продовжено до 13.06.2021 року, про що сторони уклали Додаткову угоду № 2 від 13.06.2021. 19.04.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та позивачем було укладено Договір факторингу № 19042022-Г, за умовами якого позивач отримав право вимоги до боржника за кредитним договором № 3095406396/424219 від 15.05.2021 у розмірі 28\~000, 00 грн., з яких 7\~000, 00 грн. основного боргу та 21\~000, 00 грн. заборгованість за відсотками. 17.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (Товариство) та відповідачем (Клієнт) було укладено Кредитний договір № 3095406396/683873, відповідно до п. 1.1. якого Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 9\~500, 00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.06.2021 (п. 1.2. Договору). Відповідно до п. 1.3. Договору за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Тип процентної ставки фіксована. За умовами п. 1.4. Договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (Оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.eurogroshi.com.ua/ (п. 1.5. Договору). Згідно з п. 2.3. Договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. На виконання умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 9 500, 00 грн. зі сплатою процентів та інших платежів, визначених умовами договору. 19.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (Клієнт) та позивачем (Фактор) було укладено Договір факторингу № 19042022-Є, за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. За умовами вищевказаного Договору факторингу згідно з Актом прийому-передачі реєстру боржників від 19.04.2022, позивач отримав право вимоги до відповідача за Договором № 3095406396/683873 у розмірі 33\~487, 50 грн., з яких 9\~500, 00 грн. основного боргу та 23\~987, 50 грн. заборгованості за відсотками. V. Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. В силу положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з положеннями статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Після підписання Договорів позики та кредитних договорів у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у відповідача виникло зобов`язання повернути суму отриманого кредиту та сплатити проценти. Відповідно до ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами 1, 2 ст. 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Договори, укладені між відповідачем та первісними кредиторами, договори факторингу укладені між первісними кредиторами та позивачем у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності вказаних правочинів. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач має заборгованість: - \~ \~ \~ \~за договором позики № 0999188472 від 28.01.2021: 2 999, 94 грн. основного боргу та 33 255, 00 грн. заборгованості за відсотками; - \~ \~ \~ \~за кредитним договором № 3095406396/424219 від 15.05.2021: 7 000, 00 грн. основного боргу та 21 000, 00 грн. заборгованості за відсотками; - \~ \~ \~ \~за кредитним договором № 3095406396/683873 від 17.05.2021: 9 500, 00 грн. основного боргу та 23 987, 50 грн. заборгованості за відсотками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ані первісним кредиторам, ані позивачу як новому кредитору не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість: - \~ \~ \~ \~за договором позики № 0999188472 від 28.01.2021: 2 999, 94 грн. основного боргу та 33 255, 00 грн. заборгованості за відсотками; - \~ \~ \~ \~за кредитним договором № 3095406396/424219 від 15.05.2021: 7 000, 00 грн. основного боргу та 21 000, 00 грн. заборгованості за відсотками; - \~ \~ \~ \~за кредитним договором № 3095406396/683873 від 17.05.2021: 9 500, 00 грн. основного боргу та 23 987, 50 грн. заборгованості за відсотками. За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Надаючи оцінку аргументам відповідача, викладеним у відзиві на позов, суд зазначає наступне. Вказані договори позики та кредитні договори підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. За правилом ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом пере направлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом пере направлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит перебувають в загальному доступі, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайті Товариства за посиланням, наведеним у договорі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на викладене вище, враховуючи факт підписання відповідачем електронних договорів шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, суд дійшов висновку, що укладення договорів узгоджується із ст. ст. 6, 627 ЦК України та ст. ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також із вищевикладеного слідує, що відповідач із запропонованими умовами ознайомився та погодився з ними, оскільки, за протилежного, не відбулося би накладання електронного підпису. Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договори між відповідачем та первісними кредиторами не були би укладені. Враховуючи зазначене, доводи відповідача що позивачем не надано доказів на підтвердження факту підписання відповідачем договорів позики та кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, є безпідставними. Уклавши вищевказані договори на умовах, викладених у них, відповідач тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були закріплені в договорах. У відповідності до умов кожного з укладених договорів, кошти надаються позичальнику у безготівковій формі на банківську картку вказану власноручно позичальником при укладання договору. За нормами Закону «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорах електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки) були використані третіми особами для укладення кредитних договорів від його імені, відповідачем не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався. Електронні оригінали вищевказаних договорів знаходяться у позивача, про що було зазначено в додатках до позовної заяви, а відповідач, отримавши копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою, із клопотанням про витребування оригіналів електронних доказів до суду не звертався. Відповідно до умов кожного з договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладенні кредитних договорів. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайтах первісних кредиторів подав заявки на отримання позики та кредитних коштів за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позики та кредитів, після чого первісні кредитори надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразові ідентифікатори у вигляді смс-коду, які відповідач використав для підтвердження підписання вищевказаних договорів позики та кредитних договорів. Встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідача договори позики та кредитні договори не були б укладені сторонами, суд дійшов висновку, що зазначені правочини відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Чернівецького апеляційного суду від 21.06.2023 у справі № 715/839/23, Запорізького апеляційного суду від 08.06.2023 у справі № 332/2374/22. При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України). Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував взяті на себе обов`язки за Договорами, позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням наведеного. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Outcome: approved