Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

29 грудня 2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до Покровської міської ради Донецької області, визначивши третіми особами [PERSON] та [PERSON] , із вимогою про визнання права забудовника та права власності в порядку спадкування (а. с. 2-5). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після смерті її чоловіка залишилося спадкове майно, яке складається з: житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією ж адресою, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1599 га, кадастровий номер 1422782800:11:000:0974. Вказує, що правовстановлюючі документи на вказане майно оформлені на ім`я покійного [PERSON] . Разом з цим, зазначає, що спадкоємцями першої черги є вона та діти [PERSON] та [PERSON] , але останні не претендують на спадщину після смерті батька. Стверджує, що у встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Толочко А.Г. із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим, нотаріусом було заведено спадкову справу № 73/2020. 21 серпня 2021 року вона прийняла спадщину на вищевказану земельну ділянку та отримала відповідне свідоцтво про право на неї. Натомість, 12 серпня 2021 року, нею було отримано постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Так, у дані постанові приватним нотаріусом було зазначено про те, що згідно відомостей, викладених у технічному паспорті, що виданий ФОМ [PERSON] від 23 квітня 2021 року та довідки КП «БТІ» від 28 квітня 2021 року № 550/01-02 про технічний стан житлового будинку, веранда а1-1, тамбур б-1, сарай З-1, сарай И-1 збудовано без дозвільних документів, в результаті чого суттєво змінилася характеристика об`єкта житлового будинку. Позивачка вказує, що за життя чоловік не зареєстрував право власності на вищезазначені споруди, а тому до неї, як спадкоємиці переходять права забудовника, що належали померлому чоловіку, в тому числі права здачі та введення об`єкта нерухомого майна в експлуатацію, право державної реєстрації права власності на веранду а1-1, тамбур б-1, сарай З-1, сарай И-1 по [ADDRESS] . З цих підстав прохає суд визнати за нею право забудовника та право власності в порядку спадкування на вказане майно. Ухвалою суду від 30 грудня 2021 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове (а. с. 28 та на звороті), копія якої надіслана учасникам справи 30 грудня 2021 року за вихідним № 235/9226/21/27691/2021 (а. с. 30). 28 лютого 2023 року, на виконання розпорядження Верховного Суду від 08\~квітня 2022\~року №\~17/0/9-22 щодо зміни територіальної підсудності Красноармійського міськрайонного суду Донецької області на Красногвардійський районний суду м. Дніпропетровська до суду надійшла вищевказана справа. Ухвалою суду від 06 березня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання на 10 квітня 2023 року (а. с. 49), копія якої надіслана учасникам справи 06 березня 2023 року за вихідним № 7367/23-вих/2/204/1558/23 (а. с. 50). У судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити (а. с. 78). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 54-55), в якій прохав суд ухвалити рішення на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 79), в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 66), в якій проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12 жовтня 2020 року (а. с. 10). Позивачка є дружиною померлого [INFO] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 9). Єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] , що підтверджується відповіддю приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Толочко А.Г. від 11 січня 2022 року № 7/01-16 (а. с. 34), копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії НРВ № 453836 від 12 серпня 2021 року (а. с. 11) та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а. с. 12-13), зокрема, на земельну ділянку площею 0,1599 га, кадастровий номер 1422782800:11:000:0974, що розташована за адресою: [ADDRESS] та надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). За життя [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, що видане Красноармійською районною державною адміністрацією 04 червня 2002 року, зареєстроване в Красноармійському бюро технічної інвентаризації 12 червня 2002 року та записано у реєстрову книгу № 2 за № 286 належав житловий будинок [ADDRESS] , яке є спадковим майном. Крім того, за життя [PERSON] на належній йому земельній ділянці площею 0,1599 га, кадастровий номер 1422782800:11:000:0974, що розташована за адресою: [ADDRESS] та, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), де власне й знаходиться житловий будинок [ADDRESS] , який є спадковим майном, протягом 2010 року, без дозвільних документів додатково побудував: веранду (а1-1), тамбур (б-1) та сарай (З-1 й И-1), що підтверджується технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а. с. 18-20). Постановою приватного нотаріуса Покровського районного нотаріального округу Донецької області Толочко А.Г. від 12 серпня 2021 року № 195/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , через те, що веранда (а1-1), тамбур (б-1) та сарай (З-1 й И-1), збудовано без дозвільних документів, в результаті чого суттєво змінилася характеристика об`єкта житлового будинку (а. с. 14 та на звороті). Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України,\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог\~ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з приписами ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Приписами\~ст.\~1216\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, нормами ст.\~1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Приписами ст. 1261 ЦК України\~визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297\~ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України\~встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з вимогами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Одночасно із цим, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справі про спадкування», судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В даному випадку, судом встановлено, що через постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у позивачки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, у зв`язку із чим такий спір підлягає вирішенню шляхом ухвалення судового рішення в порядку цивільного судочинства. Згідно з вимогами \~ст. 376 ЦК України\~житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Пунктом 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 707/1803/16-ц (провадження № 61-1132св17), на який позивач покликається у касаційній скарзі. Подібні висновки Верховний Суд зробив також у постановах від 12 серпня 2019 року у справі № 607/9408/16-ц (провадження № 61-27922св18) та від 28 травня 2020 року у справі № 2-2317/11 (провадження № 61-13194св18). З огляду\~на викладене,\~зважаючи на\~те,\~що за\~життя [PERSON] \~на праві\~приватної власності,\~на підставі\~свідоцтва про\~право власності,\~що видане\~Красноармійською районною\~державною адміністрацією\~04\~червня 2002\~року,\~зареєстроване в\~Красноармійському бюро\~технічної інвентаризації\~12\~червня 2002\~року та\~записано у\~реєстрову книгу\~№ 2\~за №\~286\~належав житловий\~будинок [ADDRESS] ,\~до якого\~останнім,\~протягом 2010\~року,\~без дозвільних\~документів було\~побудовано веранду\~(а1-1),\~тамбур (б-1),\~сарай (З-1)\~та сарай\~(И-1),\~однак за\~життя останній\~не встиг\~належним чином\~оформити та\~зареєструвати своє\~право власності\~на них,\~приймаючи до\~уваги те,\~що [PERSON] ,\~є єдиною\~спадкоємицею після\~смерті чоловіка,\~враховуючи те,\~що державна\~реєстрація речових\~прав на\~нерухоме майно\~це офіційне\~визнання і\~підтвердження державою\~фактів виникнення,\~переходу або\~припинення прав\~на нерухоме\~майно,\~суд вважає,\~що за\~таких обставин\~відсутність державної\~реєстрації не\~може бути\~підставою позбавлення\~спадкоємців права\~на спадщину,\~а відтак\~дійшов висновку\~про обґрунтованість\~позовних вимог\~ [PERSON] \~та доцільність\~визнання за\~нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] та право забудовника з правом здачі в експлуатацію та отриманням відповідних документів на право власності на веранду (а1-1), тамбур (б-1), сарай (З-1) та сарай (И-1) по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Відповідно до вимог ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В той же час, враховуючи відсутність вини відповідача, приймаючи до уваги прохання позивача щодо покладення на нього судових витрат, суд доходить висновку, що судові витрати по справі повинні бути покладені на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved