Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін Позивач [PERSON] \~подав до\~суду позовну\~заяву до\~Радехівської міської\~ради Львівської\~області (відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державний нотаріус, завідувач Соснівської державної нотаріальної контори Льввівської області Медведюк Зоя Степанівна, у якій просить: визнати за [PERSON] , право власності в порядку спадкування за померлою [INFO] [PERSON] на 2/3 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що складається з: житлового будинку літ. А1-1: коридор 1 пл. 14.7 кв.м., житлова 2 пл. 16.8 кв.м., житлова 3 пл. 21.9 кв.м., коридор 4 пл 7.3. кв.м., житлова 5 пл. 22.6. кв.м., житлова 6 пл. 17.0 кв.м., коридор І пл. 2,9 кв.м., кладова II пл. 4.2. кв.м., кладова III пл. 3.9. кв.м., загальною площею 111.3 кв.м., житловою площею 78.3. кв.м., прибудова літ.а2, сарай літ. Б1, сарай літ. В1, огорожа №1, колодязь№2. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, зокрема, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті\~останньої відкрилася\~спадщина,\~яка складається\~в тому\~числі і\~з 2/3\~частин житлового\~будинку,\~господарських будівель\~та споруд,\~що знаходяться\~у [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким все належне їй на момент смерті майно заповіла [PERSON] . Останній прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Однак, при зверненні до нотаріальної контори позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно у зв`язку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Заяви та клопотання учасників справи Позивач подав на розгляд суду клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи(а.с.25, 66). Позивач подав на розгляд суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити (а.с.31). Відповідач подав на розгляд суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення (а.с.57). Третя особа скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.65). Враховуючи вищевикладене та зважаючи на вимоги частини 1, 3 статті 211, частини 1 статті 223 та частини 2 статті 247 ЦПК України суд доходить висновку про можливість проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Процесуальні дії суду у справі Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 13.04.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки позовної заяви (а.с.22-23). Ухвалою судді Радехівського районного суду Львівської області від 25.04.2023 прийнято справу до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.32-33). Ухвалою підготовчого засідання від 25.05.2023 підготовче засідання відкладено на 04.07.2023 (а.с.58). Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивача посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення повністю виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.07.1965 (а.с.8). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.03.2001 (а.с.9). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , про що останній видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадкове майно складається окрім іншого з 1/3 (однієї третьої) частин жилого дерев`яного будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] (а.с.12,13). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2016 (а.с.14). Відповідно до заповіту, складеного 21.07.2016 у с. Оглядів Радехівського району Львівської області, [PERSON] на випадок свої смерті зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки, земельний пай, і все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла онукові - [PERSON] (а.с.10). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.02.1985 (а.с.7). Згідно довідки №697 від 30.08.2021 [PERSON] постійно і до дня смерті [INFO] проживала і була зареєстрована у [ADDRESS] . Разом з нею в одному будинку проживав без реєстрації [PERSON] (а.с.16). Згідно довідки від 31.08.2021, виданої КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації», станом на 31.12.2012 житловий будинок [ADDRESS] , зареєстрований на праві власності за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 05.09.1989 року(а.с.11). Державний нотаріус постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.10.2022 № 372/02-14 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно у зв`язку із відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів на 2/3 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Зміст спірних правовідносин До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (даної ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин), Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Так, стаття 58 Конституції України визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року. Згідно з положеннями статті 4 Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року. Приписами частини 1 статті 120 ЦК УРСР передбачено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно з положеннями частини 1 статті 121 ЦК УРСР володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Нормою частини 2 статті 122 ЦК УРСР визначено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216 та 1218 ЦК України). Згідно з приписами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Нормою частини 1 статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно з частиною 1 та 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Крім цього, суд зважає на роз`яснення, викладені у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», згідно з якими положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору; г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону «Про власність» 885-12 загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок [ADDRESS] відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , про що останній видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. За життя 21.07.2016 [PERSON] зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким належний їй житловий будинок з господарськими будівлями, земельні ділянки, земельний пай, і все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що за законом матиме право заповіла онукові - [PERSON] . Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право [PERSON] (право власності на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами) не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернувся до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю. На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved