Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

17 травня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернуся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 11 січня 2021 року між сторонами було укладено договір про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» у вигляді Заяви-Анкети №40726951 від 08 січня 2021 року на приєднання до Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» (далі Заява-Анкета №40726951), Публічної пропозиції АТ «КБ «Глобус» на укладення Договору про надання комплексу послуг банківського обслуговування в АТ «КБ «Глобус» (далі Публічна пропозиція), Порядку надання та обслуговування споживчих кредитів (далі Порядок), Тарифів на банківські операції та послуги при обслуговуванні споживчого кредиту для фізичних осіб в рамках програми цільового роздрібного кредитування для фізичних осіб «Кредит на товари» (далі Тарифи), який містить у собі і положення кредитного договору (далі кредитний договір №40726951 від 08 січня 2021 року). За умовам такого кредитного договору відповідач отримала від позивача споживчий кредит на суму 25324,24 гривень строком на 36 місяців, зобов`язавшись його повернути до 10 січня 2024 року щомісячними ануїтетними платежами згідно графіку, сплативши 0,0001% за користування кредитом, 3% комісії за управління кредитом. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконує належним чином, дострокове повернення кредиту на вимогу позивача не здійснила, внаслідок чого в неї станом на 01 березня 2023 року утворилась кредитна заборгованість в загальному розмірі 33581,71 гривень, з яких: 5240,5 гривень строкова заборгованість за тілом кредиту, 17704,99 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 759,73 гривень\~ строкова заборгованість за процентами за користування кредитом, 9876,49 гривень прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 січня 2021 року між позивачем, як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №40726951, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику споживчий кредит на суму 25324,24 гривень строком на 36 місяців, а позичальник зобов`язалась повернути такий кредит згідно графіку погашення кредиту до 01 січня 2024 року щомісячними ануїтетними платежами, сплативши за користування кредитом 0,0001% річних, 3% комісії за управління кредитом, а також інші обов`язкові платежі. Викладені обставини підтверджуються копією Заяви-Анкети №40726951, яка містить наведені умови кредитування, однак не містить положень щодо права кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, а також порядку його реалізації. Також в Заяві-Анкеті №40726951 зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця Заява-Анкета разом із Публічною пропозицією, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту та іншими документами, що розміщені на сайту globusbank.com.ua, а також те, що відповідач ознайомилась та погодилась із зазначеними в них умовами укладеного між сторонами договору. При цьому до позову позивач додав непідписаних відповідачем Публічної пропозиції, Тарифів, Порядку. Як слідує з виписки по особовому рахунку відповідача за період з 11 січня 2021 року по 01 березня 2023 року, відповідач отримала від позивача обумовлені укладеним між сторонами кредитним договором №40726951 від 08 січня 2021 року кредитні кошти в повному обсязі та користується ними протягом зазначеного періоду. Дана виписка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5, а також є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована, що підтверджується і змістом п.62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75. 13 січня 2023 року позивачем направлено на адресу відповідача лист із зазначенням про допущення останньою порушень своїх зобов`язань за укладеним між сторонами кредитним договором №9875262840 від 24 лютого 2021 року та вимогою погашення виниклої станом на 30 грудня 2022 року кредитної заборгованості в загальному розмірі 25185,94 гривен протягом 30 днів з моменту відправлення вказаного листа. В іншому випадку банк може звернутись до суду із позовом про стягнення всієї суми заборгованості. Докази отримання зазначеного листа відповідачем в матеріалах справи відсутні. Викладене підтверджується копією листа та поштових документів. Відповідно до розрахунку заборгованості позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем її кредитних зобов`язань здійснено нарахування відповідачу станом на 01 березня 2023 року кредитної заборгованості за кредитним договором №9875262840 від 24 лютого 2021 року в загальному розмірі 33581,71 гривень, з яких: 5240,5 гривень строкова заборгованість за тілом кредиту, 17704,99 гривень прострочена заборгованість за тілом кредиту, 759,73 гривень\~ строкова заборгованість за процентами за користування кредитом, 9876,49 гривень прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом, які з огляду на зміст позову нараховані позивачем за ставкою 50% річних, що не передбачено підписаною сторонами Заявою-Анкетою №40726951. Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування». Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»). Правочин вважається\~таким,\~що вчинений\~у письмовій\~формі,\~якщо його\~зміст зафіксований\~в одному\~або кількох\~документах (у\~тому числі\~електронних),\~у листах,\~телеграмах,\~якими обмінялися\~сторони (ст.207 ЦК України). Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до норми ст.1050 ЦК України, в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, якщо кредитним договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась зі сплатою процентів. В свою чергу, наведені вище підстави та порядок реалізації права кредитодавця вимагати дострокового повернення споживчого кредиту знайшли своє подальше уточнення у нормі ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року), якою передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому відповідно до норми ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог, ґрунтуючи своє рішення на наступному. Так, як встановлено в ході розгляду даної цивільної справи між кредитодавцем, правонаступником якого є позивач, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №40726951 від 08 січня 2021 року, який за своїм характером, розміром виданого кредиту, строком кредитування, а також метою отримання кредитних коштів (цільове призначення) є споживчим кредитом, оскільки не пов`язаний з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням позичальником обов`язків найманого працівника (ст.ст.1, 3 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, на правовідносини сторін розповсюджується дія і норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Як вбачається зі змісту матеріалів цивільної справи, докази саме отримання відповідачем листа позивача від 13 січня 2023 року із вимогою дострокового повернення кредиту суду подані не були, є лише докази направлення такої вимоги, чого, вочевидь, за законом недостатньо. Крім того, зміст укладеного між сторонами кредитного договору, який (зміст) фактично утворює лише підписана сторонами Заява-Анкета №40726951, не містить умов про наявність у кредитодавця/позивача права вимагати у відповідача здійснення дострокового повернення кредиту. Таким чином, наразі в суду немає достатніх законних підстав вважати наявними обов`язкові умови, визначені ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та ст.1050 ЦК України в контексті положення ст.1054 ч.2 ЦК України, для застосування процедури дострокового повернення кредиту, зокрема його примусового дострокового стягнення в судовому порядку. Передбачений же кредитним договором строк повернення кредиту ще не настав та спливає лише 01 січня 2024 року. Вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог, строк виконання яких за умовами укладеного між сторонами кредитного договору №40726951 від 08 січня 2021 року ще не настав, тобто в частині вимог про стягнення строкової заборгованості за тілом кредиту на суму 5240,5 гривень та строкової заборгованості за процентами за користування кредитом на суму 759,73 гривень. Таким чином, правомірною, обґрунтованою, доведеною, а тому такою, що підлягає задоволенню, є лише позовна вимога про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту (строк виконання якої настав з огляду обов`язок повернення кредиту періодичними платежами) на суму 17704,99 гривень, у решті позовних вимог слід відмовити. Щодо позовної вимоги про стягнення простроченої заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, то хоча за логікою наведених вище правових висновків суду така вимога мала б бути задоволена, оскільки строк виконання зобов`язання в цій частині настав, враховуючи обов`язок повернення кредиту періодичними ануїтетними платежами, однак в суду відсутні підстави для задоволення позову в цій частині. Правова позиція суду щодо такого результату розгляду означеної вимог зумовлена тим, що прострочена заборгованість за процентами нарахована позивачем, з огляду на мотивування позову, за процентною ставкою 50% річних, можливість нарахування якої (саме в такому розмірі) не передбачена підписаною сторонами Заявою-Анкетою №40726951, виключно якою у передбачені умови укладеного між сторонами кредитного договору. При цьому суд не може прийняти до уваги Тарифи, яким і передбачена зазначена процентна ставка 50% річних на суму простроченої заборгованості по кредиту, оскільки такі Тарифи не підписані відповідачем, а тому не можуть сприйматись судом як невід`ємна частина укладеного між сторонами кредитного договору. Вирішуючи позовні вимоги наведеним чином, оцінюючи подані стороною позивача докази як підставу для формулювання наведених вище правових висновків, які покладені в основу такого результату розгляду справи, суд не в останню чергу спирається на те, що позивач, мотивуючи і доводячи правомірність своїх позовних вимог, посилається на зміст наданих ним копій Публічної пропозиції, Порядку, Тарифів та Паспорту споживчого кредиту, як невід`ємних складових частини укладеного між сторонами кредитного договору №40726951 від 08 січня 2021 року. Разом з тим, Паспорт споживчого кредиту не може бути прийнятий судом в якості належного доказу умов укладеного між сторонами кредитного договору, зокрема, але не виключно, погодженої між сторонами ціни договору у вигляді розміру процентів, які зобов`язався сплатити позичальник за користування отриманим кредитом. Такий висновок суду ґрунтується на тому, що у відповідності до норм Закону України «Про споживче кредитування» (ст.9), Закону України «Про захист прав споживачів» (ст.ст.11, 15) вказаний документ є лише підтвердженням виконання позивачем встановленого законом для кредитодавця обов`язку з надання позичальнику, як споживачу, інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Більш того, в тексті самого паспорту споживчого кредиту вказується, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у цьому паспорті споживчого кредиту, а отже останній не може підмінювати собою зміст умов кредитного договору, фактично укладеного між сторонами. Наведена вище оцінка суду паспорту споживчого кредиту узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23 травня 2022 року по справі №393/126/20, в якій суд касаційної інстанції дійшов наступного правового висновку. Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Даний правовий висновок Верховного Суду знайшов своє подальше закріплення і застосування у судовій практиці суду касаційної інстанції, зокрема у постановах Верховного Суду від 15 червня 2022 року по справі №333/5483/20, від 15 червня 2022 року по справі №383/418/20. Стосовно Публічної пропозиції, Порядку, Тарифів, то суд також позбавлений можливості оцінити їх та прийняти до уваги як невід`ємну частину укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки такі документи не підписані відповідачем, як позичальником, а отже в суду немає достатніх підстав вважати, що відповідач, підписуючи Заяву-Анкету №40726951, розумів саме надані суду стороною позивача означені Публічну пропозицію, Порядок, Тарифи, ознайомився та погодився саме із цими документами, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем та визнана недоведеною судом вище. Таким чином, твердження позивача, які ґрунтується на змісті наданих ним і не підписаних відповідачем Публічній пропозиції, Порядку, Тарифів, можуть сприйматись судом лише як припущення, на яких у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення. Наведені абзацом вище висновки суду, зокрема в частині оцінки в якості доказу наданих стороною позивача непідписаних позичальником документів, повністю узгоджуються із правовими висновками Великої Палати у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17-ц, а також із правовими висновками Верховного Суду у постановах від 25 вересня 2019 року у справі №704/1023/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №322/1220/16, від 07 серпня 2019 року по справі №182/1806/17, від 27 серпня 2020 року по справі №188/1815/17. Решта наявних в матеріалах справи документів не спростовують висновків суду, наведених вище. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: partial