Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 26.09.2006 відповідач уклала з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» кредитний договір №39-06-ИЛ02, за умовами якого їй було відкрито невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 300000 доларів США з терміном повного погашення кредитної заборгованості та відсотків до 25.09.2021. Цей кредитний договір був забезпечений заставою житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та порукою [PERSON] (договір поруки від 26.09.2006 №39-06-П02). 11.02.2015 між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та Державною іпотечною установою укладено договір про відступлення прав вимоги №17/4-В, відповідно до якого остання набула прав вимоги до відповідача за кредитним договором № 39-06-Ил/02 від 26.09.2006, Іпотечним договором б/н від 29.06.2006 та іпотечним договором б/н від 25.06.2007 та договором поруки № 39-06-П/02 від 26.09.2006. У справі №2601/23191/12 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №39-06-Ил/02 від 26.09.2006 Київським апеляційним судом Державну іпотечну установу було залучено, як правонаступника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та винесено постанову, згідно з якою стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», правонаступником якого є Державна іпотечна установа, заборгованість за кредитним договором №39-06-ИЛ02 від 26.09.2006, яка складається з тіла в розмірі 299562,98 доларів США, що по курсу НБУ станом на 20.04.2010 еквівалентно 2374306,22 грн. та відсотків у сумі 93792 доларів США, що еквівалентно 743390,45 грн. На час звернення до суду з даною позовною заявою постанова Київського апеляційного суду від 16.12.2020 у справі №2601/23191/12 не виконана, а тому відповідач повинна сплатити компенсаційні виплати за весь час прострочення за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 відповідно до ст. 625 ЦК України, які складаються з 3% річних в сумі 284749,63 грн. Просила стягнути з [PERSON] на свою користь 3% річних в сумі 284749,63 грн. та судові витрати. 27.01.2022 судом постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю. 23.01.2023 судом постановлено ухвалу про передачу справи за підсудністю. 29.03.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначення справи до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 22.06.2023 представник відповідача адвокат Курило В.Г. надала заяву про зміну прізвища відповідача та заяву про застосування строків позовної давності. Представник позивача [PERSON] підтримала позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Своїм правом на подачу відзиву не скористалась. Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. 26.09.2006 Київським апеляційним судом у справі №2601/23191/12 винесено постанову, згідно з якою стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ «Банк «Фінанси і кредит», правонаступником якого є Державна іпотечна установа, заборгованість за кредитним договором №39-06-ИЛ02 від 26.09.2006, яка складається з тіла в розмірі 299562,98 доларів США, що по курсу НБУ станом на 20.04.2010 еквівалентно 2374306,22 грн. та відсотків у сумі 93792 доларів США, що еквівалентно 743390,45 грн. Відомості про виконання вищезазначеного судового рішення відповідачем суду не надані. За розрахунком позивача за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 3% річних на прострочену суму заборгованості 2374306,22 грн. складають 284749,63 грн. У заяві від 17.06.2023 представник відповідача адвокат Курило В.Г. зазначила, що відповідач перестала виконувати свої зобов`язання за кредитом з травня 2010 року та просила застосувати до вимог позивача строки позовної давності. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконала своє зобов`язання та не сплатила заборгованість за кредитним договором від 26.09.2006 №39-06-ИЛ02, яка була стягнута з неї відповідно до судового рішення від 16.12.2020 у справі №2601/23191/12. За таких обставин суд вважає, що позивач обґрунтовано вимагає стягнення з відповідача 3% річних, оскільки як кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України. Зважаючи на те, що представник відповідача адвокат Курило В.Г. підтвердила, що відповідач перестала виконувати свої зобов`язання за кредитом з травня 2010 року, а також враховуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 01.11.2018 по 31.10.2021 в сумі 284749,63 грн. Наданий позивачем розрахунок відповідач не оспорювала. Доводи про те, що позивач мав право нараховувати 3% річних з 22.02.2021, коли було виправлено описку в постанові суду апеляційної інстанції від 16.12.2020, є незмістовними, оскільки таке право виникло у позивача, як у кредитора у зобов`язанні, з моменту пред`явлення до позичальника вимог про повернення кредиту. Звернення в травні 2020 року з позовом про стягнення кредиту змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі, а рішення суду про стягнення заборгованості засвідчує такі зміни. Щодо заяви про застосування до вимог позивача строків позовної давності суд відзначає наступне. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (частина 1 ст. 256 ЦК України). Відповідно до частини 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. В силу частин 1, 5 ст. 261, частин 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" встановлено на всій території України карантин з 12.03.2020 року. Зазначене дає підстави для висновку, що строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідача заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину. 17.10.2022 (під час дії норм карантинних заходів) позивач звернувся до суду з позовом, в якому заявлено до стягнення 3% річних за період з 01.11.2018 по 31.10.2021, Зазначене свідчить про те, що позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності з урахуванням продовження строку їх дії на період карантину, який досі триває. Строки позовної давності Державна іпотечна установа не пропустила, а тому з відповідача підлягають стягненню 3% річних за період з 01.11.2018 по 31.10.2021. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог, що має наслідком їх задоволення в повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у сумі 4271,25 грн., оскільки судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Outcome: approved