Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач ТзДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування в порядку регресу. Свої вимоги позивач мотивує тим, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована у ТзДВ СК «Альфа-Гарант», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ/0009923612). 12.01.2020 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів DAEWOO LANОS, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням Відповідача та автомобіля HONDA HR-V, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень. Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/508/20, дорожньо-транспортна пригода сталась у зв`язку з порушенням Відповідачем Правил дорожнього руху, наслідком чого стало встановлення виш Відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Крім того, як встановлено постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/508/20 від 26.02.2020, Відповідач, будучи причетним до вищевказаної ДТП, самовільно залишив місце ДТП. Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ТзДВ «Страхова компанія «Альфа - Гарант», то позивач призначив страхове відшкодування потерпілій особі у розмірі 6 882,78 грн., яке було виплачене страховою компанією. Враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просить стягнути [PERSON] в порядку регресу виплачене страхове відшкодування в розмірі 6 882,78 грн., 2684,00 грн. сплаченого судового збору та 4000 грн. за надання професійної правничої допомоги. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Ухвалою суду від 11.05.2023 року справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, при зверненні до суду надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з`явився, відзив на позов не подавав, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада України», заяву про розгляд справи у його відсутність не подавав, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи, що від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, представник позивача при зверненні до суду просила про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 03.04.2019 року між Товариством з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений Полісом АМ/0009923612. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2020 по справі №335/508/20 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП. Як встановлено судом у вказаній постанові, 12.01.2020 о 12:30 год. в м. Запоріжжі по пр. Соборному, 218а, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н. [NUMBER] , під час руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечно та здійснив наїзд на транспортний засіб «Honda HR-V», д.н. [NUMBER] , водій [PERSON] , який був припаркований. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 10.9 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, травмованих немає. Після скоєння ДТП водій [PERSON] , являючись учасником вказаної дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце ДТП, чим порушив вимоги пункту 2.10 (а) Правил дорожнього руху. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 ЦК України). Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин. Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла [PERSON] та надала всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт № ЦВ/21/4606. ТДВ СК «Альфа-Гарант» було складено Аварійний сертифікат 62-D/64/9 з розрахунку вартості матеріального збитку завданого транспортного засобу «HONDA HR-V, д.н.з. [NUMBER] та здійснено розрахунок страхового відшкодування. На підставі вищезазначеного страхового акту ТДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 6 882,78 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 05.03.2020 №7079. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Пункт 22.1 ст. 22 вищевказаного Закону передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У зв`язку із тим, що [PERSON] вчинив дорожньо-транспортну пригоду та самовільно залишив місце пригоди, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) до винної особи. Правові підстави пред`явлення регресної вимоги до винної у ДТП особи щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування ґрунтуються на законі, є доведеними та вмотивованими. Відповідачем в свою чергу позовні вимоги не спростовано. Таким чином, з врахуванням наведеного, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги, а тому суд вважає за необхідне позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 6 882,78 грн. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір\~2684,00 грн., який, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Окрім того позивачем понесені витрати на правову допомогу в сумі 4 000 грн. Позивачем надано документи про понесені ним витрати: завдання-доручення до договору про надання правової допомоги, платіжну інструкцію від 16.06.2022. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1ст. 137 ЦПК України). Розмір понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч.2ст. 137 ЦПК України). Окрім того, відповідно до п. 2 ч. 3 ст.\~141\~ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи, та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що підтверджено документально, ціною позову, вважає за необхідне заяву задовольнити.

Outcome: approved