Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

До Нетішинського міського суду Хмельницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , на час її навчання у розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку відповідача з дня подачі позову і до закінчення навчання або до досягнення донькою 23 років. На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона від спільного з відповідачем шлюбу, який було розірвано 16.09.2009, має двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 09.09.2009 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки від заробітку відповідача. Дочці [PERSON] [INFO] виповнилося 18 років, та з цього моменту припинено стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки. Проте дочка [PERSON] продовжує навчатися у Київському національному університеті імені Тараса Шевченка на денній формі навчання, термін навчання з 01.09.2022 по 30.06.2026, вартість навчання на рік складає 38000,00 грн. Окрім цього на утримання доньки, а саме на харчування, витрати на навчальні засоби, оплата мобільного зв`язку, засоби гігієни та інше, позивач витрачає приблизно 6500,00 грн щомісячно, а витрати на придбання одягу та взуття на рік сягають приблизно 8000,00 грн на рік. Донька в залежності від вимог воєнного стану проживає з позивачем, перебуває на її повному утриманні, але при цьому вона сплатила вартість проживання доньки у гуртожитку. На свою заробітну плату, яка у середньому складає 18215,00 грн на місяць, позивач не має змоги утримувати доньку та потребує матеріальної допомоги відповідача, який в свою чергу має стабільний дохід у вигляді пенсії та може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від свого доходу на утримання їх спільної доньки. Враховуючи вищевикладене просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх повнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку. 03 липня 2023 року ухвалою суду прийнято до розгляду зазначену позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін повідомлені належним чином. У строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив не надав. Надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Від сторін до суду не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. За відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Згідно з ч. 1\~ст. 174 ЦПК України\~при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що подана позовна заява є обґрунтованою і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом досліджуються саме представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалися сторони. Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого. Судом установлено,\~що відповідно\~до свідоцтва\~про народження\~серії [NUMBER] ,\~виданого 07.06.2005,\~сторони є\~батьками [PERSON] \~(а.с.\~3,\~11,\~12). Позивач та відповідач мешкають окремо, що сторонами не заперечується, а проживання повнолітньої дочки [PERSON] за реєстровано разом з позивачем (а.с. 5, 11). Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 09.09.2009 у справі № 2-766-09 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу) щомісячно та до повноліття дітей (а.с. 14). Наданою позивачем довідкою підтверджено, що [PERSON] є студенткою І курсу освітнього ступеня бакалавр спеціальності «Психологія» денної форми здобуття освіти факультету психології Київського національного університету імені Тараса Шевченка з 01.09.2022. Закінчує навчання 30 червня 2026 року (а.с. 6). Позивачем 09.09.2022 укладено договір з Київським національним університетом імені Тараса Шевченка про надання [PERSON] платної освітньої послуги для підготовки фахівців, плата за навчання складає 38000,00 грн на рік. Також позивачем було внесено плату за проживання дочки [PERSON] у гуртожитку та за її навчання у КНУ ім. Т.Шевченка (а.с. 7-8, 9). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі\~ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до\~ст. 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно зі\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. З аналізу наведених норм необхідно дійти висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На підставі викладеного, враховуючи те, що відповідач визнав позовні вимого в повному обсязі, а дочка сторін\~ [PERSON] досягла повноліття, навчається в Київського національного університету імені Тараса Шевченка на денній формі навчання, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, та потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, зокрема, оплата навчання, найм житла, придбання продуктів харчування, методичних матеріалів, проїзду тощо, враховуючи спільний обов`язок батьків щодо утримання дитини, необхідно дійти висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, що забезпечить [PERSON] рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 гривень. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Проте, положеннями\~статті 142 ЦПК України\~передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена і в ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, а позивач звільнений від сплати судового збору то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про На підставі\~викладеного,\~оскільки до\~початку розгляду\~справи по\~суті від\~відповідача надійшла\~заява про\~визнання позову,\~при подачі\~позову до\~суду позивачем\~повинен був\~бути сплачений\~судовий збір\~у розмірі\~1073,60\~грн,\~при цьому\~позивач в\~свою чергу\~звільнений від\~сплати судового\~збору,\~а суд\~дійшов висновку\~про задоволення\~позовної заяви,\~необхідно дійти\~висновку про\~наявність підстав\~для стягнення\~з відповідача\~50\~відсотків судового\~збору,\~який повинен\~був бути\~сплачений за\~подання цього\~позову,\~а \~інші 50\~відсотків судового\~збору компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Outcome: approved