Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

14 лютого 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спільною частковою власністю, а саме житловою кімнатою - 9, площею 18,5 кв.м., лоджією - 13, площею 2,4 кв.м., вбудованою шафою - 3, площею 0,5 кв.м. та місцями загального користування: кухнею, ванною кімнатою, коридором, коморою та туалетом у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді від 02 березня 2023 року позовну заяву [PERSON] було повернуто позивачці. Свої уточнені позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками трикімнатної квартири [ADDRESS] . В квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та донька відповідачів - [PERSON] , [INFO] , відповідачка [PERSON] зареєстрована за іншою адресою, хоча проживає разом з чоловіком та донькою за вищезазначеною адресою. Між позивачем та іншим співвласником [PERSON] склалися складні стосунки, відповідач вчиняє постійні сварки, та тиск на позивача, завдає йому тілесні ушкодження та вчиняє домашнє насильство. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року встановлено порядок користування квартирою за вищевказаною адресою, відповідно до якого [PERSON] виділено в користування житлову кімнату - 9, площею 18,5 кв. м., лоджію -13, площею 2,4 кв. м., вбудовану шафу - 3, площею 0,5 кв. м., а у користування [PERSON] , виділено житлову кімнату - 8, площею 9,1 кв.м., лоджію - 14, площею 1,4 кв. м, житлову кімнату - 11, площею 11,1 кв. м., лоджію - 12, площею 2,4 кв.м., вбудовану шафу -2, площею 0,5 кв. м., а також визначено, що кухня, ванна кімната, коридор, комора, туалет, та інші приміщення залишити в спільному користуванні. Оскільки відповідачі чинять позивачу перешкоди у користуванні та проживанні спільною квартирою, зокрема закривають вхідні двері на внутрішню защілку, не відкривають вхідні двері, не дозволяють користуватися квартирою, хоча в квартирі є речі та меблі, які належать позивачу, влаштовують сварки, висловлюються нецензурними словами, застосовують фізичну силу, тому позивач не може проживати в даній квартирі і з липня 2022 року мешкає за іншою адресою в місті Одесі. 02 березня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 30 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник - адвокат Аруцева І.Г. у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, із клопотаннями до суду не зверталися. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод», ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради 09 листопада 1994 року за реєстровим № 16-1779, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності матері - [PERSON] та членам її сім`і - синам [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Після смерті матері [PERSON] її 1/3 частина вказаної квартири у порядку спадкування за законом перейшла до позивача та відповідача [PERSON] у рівних частках по частині спадкового майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2019 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. Отже, позивач та відповідач [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 листопада 1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 березня 2019 року. Відповідно до довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні/ будинку осіб № Ж3-13840-ф/л у даній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та донька відповідачів - [PERSON] , [INFO] . Відповідачка [PERSON] - дружина відповідача [PERSON] зареєстрована за іншою адресою, хоча проживає разом з чоловіком та донькою за вищезазначеною адресою. Квартира [ADDRESS] , загальною площею 71,2 кв. м., складається з трьох житлових кімнат, площею 38,7 кв. м. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 березня 2021 року, встановлено порядок користування квартирою за вищевказаною адресою, відповідно до якого [PERSON] виділено в користування житлову кімнату - 9, площею 18,5 кв. м., лоджію - 13, площею 2,4 кв. м., вбудовану шафу - 3, площею 0,5 кв. м., а у користування [PERSON] , виділено житлову кімнату - 8, площею 9,1 кв.м., лоджію - 14, площею 1,4 кв. м, житлову кімнату - 11, площею 11,1 кв. м., лоджію - 12, площею 2,4 кв.м., вбудовану шафу - 2, площею 0,5 кв. м., а також визначено, що кухня, ванна кімната, коридор, комора, туалет, та інші приміщення залишити в спільному користуванні. Проте, відповідачі [PERSON] та [PERSON] чинять позивачу перешкоди у користуванні та проживанні спільною квартирою, зокрема закривають вхідні двері на внутрішню защілку, не відкривають вхідні двері позивачу, не дозволяють користуватися квартирою, хоча там знаходяться його речі та меблі, влаштовують сварки, висловлюються нецензурними словами, застосовують фізичну силу. Так, вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України стосовно позивача за фактом того, що 29 травня 2021 року [PERSON] , знаходячись за місцем свого мешкання у квартирі [ADDRESS] , де мешкає та веде спільний побут разом зі своїм братом [PERSON] , на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту, діючи систематично, умисно та цілеспрямовано, вчинив стосовно [PERSON] психологічне насильство у вигляді словесних образ та приниження його гідності. При цьому [PERSON] неодноразово вчиняв відносно свого брата домашнє насильство, яке полягає у спричиненні останньому моральних страждань, внаслідок чого притягувався до адміністративної відповідальності, а саме 15.10.2020р., 15.12.2020р., 18.12.2020р., 23.12.2020р., 21.01.2021р., 18.03.2021р. за вчинення 13.08.2020р., 19.10.2020р., 5.11.2020р., 16.12.2020р., 12.12.2020р., 5.01.2021р. відповідно адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.173-2 КУАП у вигляді накладення штрафу в дохід держави. 19 вересня 2017 року було відкрите кримінальне провадження №12017160490004801 стосовно [PERSON] за фактом того, що 18 вересня 2017 року [PERSON] , під час словесного конфлікту на ґрунті тривалих неприязних відносин із рідним братом [PERSON] , діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою спричинення останньому тілесних ушкоджень, від`єднав з ванної кімнати залізну сушарку для рушників, підійшов зі спини до потерпілого, після чого навмисно наніс останньому удар залізною сушаркою в тім`яну область задньої частини голови, від чого останній втратив рівновагу та впав на підлогу. Продовжуючи свій намір, [PERSON] , наніс ще не менше трьох ударів залізною сушаркою для рушників в область обличчя та торсу потерпілого, віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року [PERSON] , підозрюваного у вчиненні діяння, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі п. 3 та п. 4 ч.1 ст. 49 КК України, ч. 2 ст. 284 КПК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до даного виду відповідальності, а кримінальне провадження №12017160490004801 від 19 вересня 2017 року закрито. У зв`язку із систематичним психологічним та фізичним насильством позивач не може проживати в даній квартирі, та з липня 2022 року змушений мешкати за іншою адресою в місті Одесі. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). За нормами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідачів також підлягають стягненню в рівних частках на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved