Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. [PERSON] звернулася до суду з позовом шляхом пред`явлення позовної заяви до [PERSON] , яким просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, - [PERSON] , [INFO] , у вигляді встановленої твердої грошової суми у розмірі 10000 (десяти тисяч) гривень, щомісяця, починаючи стягнення з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною 23-х років, за умови продовження навчання сином. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Київського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2016 року розірвано. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , який наразі досяг повноліття, є студентом другого курсу Національного аерокосмічного університету ім. М.Є.Жуковського «Харківський авіаційний інститут» денної форми навчання, проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, а тому є всі підстави для стягнення аліментів на його утримання на час навчання. У зв`язку з різким зростанням цін на продукти харчування, сплату комунальних послуг та інших необхідних речей для дитини - одягу, взуття, канцелярських засобів, гігієнічних засобів, позивачу стало важко самостійно утримувати сина. Навчаючись у навчальному закладі на денній формі, син не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати дохід та забезпечувати себе, а тому потребує утримання від батьків. Сину необхідні кошти на оплату послуг з навчання, одяг, проїзд до місця навчання, харчування, підручники тощо. В добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає. Так, щомісячні витрати на сина складаються з наступного: витрати на харчування - від 7000 гривень, витрати на купівлю одягу та взуття, ремонту взуття та одягу, купівлю форми для навчання, спортивного одягу, шкарпеток, нижньої білизни - від 10000 гривень; витрати на гігієнічні засоби - 1000 гривень, витрати на інтернет та мобільний зв`язок - 500 гривень. Крім того, позивач несе витрати на придбання підручників, зошитів та інших канцелярських засобів, необхідних для навчання, перукарські послуги та на дозвілля. Щомісячні витрати сина в середньому складають 20000 гривень. Весь тягар фінансового забезпечення сина лежить на позивачеві. На даний час відповідач, працюючи в ТОВ «АГРАРНІ СИСТЕМНІ ТЕХНОЛОГІЇ», має гарний дохід, працює в місті Києві та винаймає там житло в ЖК «Паркленд» за 17000 гривень щомісячно. Також відповідач є засновником ТОВ «УКК» та додатково отримує дивіденди, має у своїй власності дві машини: Subaru Outback , середня вартість вторинного ринку якої складає 15500 доларів США та Kia Sportage, середня вартість вторинного ринку якої складає 23500 доларів США. Крім того, у відповідача у праві користування знаходиться транспортний засіб Subaru Forester, на якому він потрапив в ДТП. Відповідач має дві двокімнатні квартири в Харкові. Відповідач завжди мав гарний дохід і в добровільному порядку сплачував аліменти на утримання сина, тому позивач раніше не зверталась до суду із позовом про стягнення аліментів. Так, після припинення сімейних відносин з відповідачем, останній надавав на утримання сина стабільно по 9000 гривень щомісячно до 22 червня 2020 року, у липні 2020 року відповідач не сплатив аліменти, потім від нього надійшло декілька платежів по 4000 гривень (21 жовтня 2020 року та 20 листопада 2021 року) та 06 серпня 2021 року - знову 4000 гривень. Останній платіж відповідач здійснив на день народження сина у розмірі 3000 гривень. Однак, після придбання відповідачем квартири в ЖК «Пролісок» у серпні 2020 року, він припинив сплачувати аліменти на утримання сина в добровільному порядку. Син є інвалідом з дитинства та звільнений від військової служби за станом здоров`я. Отже, на думку позивача, відповідач має змогу забезпечувати сина, оскільки є працездатною особою, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних осіб, враховуючи наявність у нього рухомого та нерухомого майна, зокрема 2 квартири та 2 машини. Отже, у зв`язку із навчанням сина у вищому навчальному закладі, враховуючи зміну матеріального становища відповідача, яке поліпшилось у зв`язку з отриманням гарного доходу, що підтверджується придбанням останнім квартири у новобудові, тощо, а також у зв`язку зі збільшенням вартості витрат позивача на утримання дитини, які повністю здійснює позивач, на думку останньої є всі підстави для стягнення аліментів з відповідача у вказаному розмірі. 21 квітня 2023 року представником позивача надана відповідь на відзив на позов, в якому останній зазначає, що дитина сторін у зв`язку з навчанням потребує більш значної матеріальної допомоги не тільки на навчання, але і для організації нормальних умов життя (харчування, їжа, одяг, взуття, зв`язок, інтернет, предмети гігієни та інше). Так, продовжуючи навчання, [PERSON] навчається дистанційно за денною формою навчання, адже через воєнний стан інші форми навчання не застосовуються, але програма навчання відповідає з точки зору максимальної кількості годин навчання та дисциплін денній (стаціонарній) формі навчання. Тож він не має можливості працювати, не має відповідної професії, фаху, присвячує увесь вільний час навчанню, а отже не має заробітку. Навчання з таким завантаженням позбавляє можливості дитину працевлаштуватися та одержувати певний дохід, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. При цьому, [PERSON] потребує матеріальної допомоги в тому числі від батька, бо стипендія та допомога позивача не покриває цих витрат. Так, його стипендія на 22.02.2022 складала 2000 гривень, як і наступного семестру. Тільки з лютого 2022 року і по травень 2022 року стипендія збільшилась і складає 2910 гривень, тимчасово перевищуючи прожитковий мінімум. З червня 2022 року по січень 2023 року стипендія складала 1980 гривень. З лютого 2023 року стипендія знову складає 2910 гривень. Тобто коливання розміру стипендії складає близько 30%. Врахування стану здоров`я та матеріального становища повнолітньої дитини є необхідним, адже [PERSON] є інвалідом з дитинства 3 групи безстроково, наслідки перенесеної хвороби постійно супроводжують його у повсякденному житті та заважають звичайному життю, як у інших людей. [PERSON] систематично супроводжують головний біль, головокружіння, тремтіння рук, хиткість під час ходи, оніміння правих кінцівок, носові кровотечі, посилене серцебиття, іноді підвищення артеріального тиску, він знаходиться на диспансерному обліку в онкогематології з 2006 року, має невиліковну хворобу після тотальної резекції пухлини кісток черепу, гістіоцитоз клітин Лангерганса . Для повноцінного навчання дитині необхідне матеріальне забезпечення. Так, позивач оплатила за курси програмування 6200 гривень та за освітню ІT платформу SIGMA SOFTWARE UNIVERSITY, купувала дитині ноутбук для навчання та багато іншого, однак через часткове руйнування будинку платіжні документи не зберіглися. Відповідач зазначив у відзиві дату свого звільнення - вересень 2021 року, при цьому не зазначивши причину свого звільнення згідно приписів КЗППУ та не надавши копію трудової книжки з записом щодо дати та причини звільнення. Таким чином, відповідач вже на момент його звільнення мав всі гарантії та можливості, в тому числі на тривалі відпустки та зміну умов та графіку роботи, вказані вище, але не зрозуміло, з якої причини звільнився. Крім того, відповідач вже після звільнення мав всі гарантії та можливості щодо працевлаштування та отримання допомоги, встановлені законодавством, але не скористався ними. Надання відповідачем довідок про хвороби не є фактом того, що він не може та, відповідно, не зобов`язаний допомагати синові. З довідки МСЕК, наданій відповідачем, не вбачається висновків про неможливість працювати.. Крім того, [PERSON] стверджує, що на його утриманні знаходиться хвора мати, при цьому не надає виписку по пенсійному рахунку матері, і це, на думку позивача, не випадково, адже Позивачу достеменно відомо про те, що пенсія у матері відповідача велика і перевищує вказані сьогоденні доходи відповідача, відомості про які він надав. Станом на 2020 рік пенсія матері відповідача складала більше 8 000 гривень. Відповідач не надав доказів знаходження матері на його утриманні, витрат, які він на неї нібито здійснює, недостатності для її потреб доходів (пенсійних виплат) та потреби в допомозі. Також відповідач зазначає про те, що знаходиться у шлюбі та утримує [PERSON] , але жодних доказів на підтвердження такого не надає. Відповідач зазначив про те, що передав позивачеві гроші на навчання свого сина в сумі 5 000 доларів США, однак жодних доказів таких уявних дій не надав. У наданій виписці наявні суми від 150 до 500 гривень, які не були адресовані дитині, а були компенсацією за витрати на мобільний зв`язок бабусі, матері відповідача, які сплачував особисто [PERSON] , адже часто приїздив до бабусі та допомагав їй. Відповідач підтвердив наявність у нього на праві особистої власності чи праві сумісної власності подружжя нерухомого та рухомого майна, витрати на його придбання. Представник позивача просив звернути увагу на суперечливі пояснення відповідача з огляду на те, що він скаржиться на кардинальну зміну його доходів у 2021 році через важку хворобу, втрату постійного заробітку, але після втрати роботи він придбав Subaru Outback (2014 року), ціна якого перевищує 10 000 доларів США, і хоча автомобіль і придбаний у іншому шлюбі, однак є співвласністю відповідача і суд має це врахувати. При цьому, до купівлі автомобіля відповідач вже мав в особистій приватній власності автомобіль Kia Sportage (2017), який куплений новим в автосалоні та вартість якого перевищує 16 000 доларів США, цей автомобіль належить відповідачу. Відповідач пояснює у відзиві, що двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44.7, кв.м. належить не йому, а його матері і лише формально оформлена на нього. Однак, з наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу вказаної квартири, вбачається, що її власником є саме відповідач. Щодо іншої двокімнатної квартири, яку відповідач, як він стверджує, придбав 25.08.2020 року разом з дружиною, то, навіть, якщо вона і знаходиться у спільній сумісній власності подружжя (ані окремим договором, ані рішенням суду не встановлено, що вона придбана за спільні кошти подружжя), то це підтверджує факт належності принаймні половини такого об`єкта нерухомості відповідачу, що і має врахувати суд при визначенні розміру аліментів. Також відповідач зазначає, що проживає у своєї матері, адже квартира за адресою: [ADDRESS] знаходиться у будівельному стані, однак позивачу та третій особі достеменно відомо, що ця квартира повністю у житловому стані, комунальні послуги сплачуються кожного місяця, передаваються показання лічильників. Відповідач надав судові документи щодо доходів, які зменшилися, щодо наявності заборгованості по сплаті за комунальні послуги. Однак фінансовий стан позивача під час воєнних дій також змінився. Позивач з третьою особою не можуть на цей час проживати у м. Харкові за адресою своєї реєстрації через стан війни та пошкодження будинку ворожою ракетою, існує заборгованість по сплаті за комунальні послуги, на цей час позивач з дитиною вимушені тимчасово проживати в чужому житлі, при цьому позивач вимушена самостійно забезпечувати дитину, адже батько не бажає цього робити. Аргументи інших учасників справи 10 березня 2023 року представник відповідача - адвокат Корнєв О.В. надав суду відповідь на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено, що син потребує матеріальної допомоги, обумовленої навчанням, а також у зв`язку з тим, що відповідач не має матеріальної можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.Так, Верховний суд України та Верховний суд у своїх постановах звернули увагу на те, що у повнолітніх дочки, сина має виникнути потреба у допомозі, яка пов`язана безпосередньо з навчанням, а саме: викликана необхідністю оплати за навчання, за купівлю підручників, за оплату проїзду до навчального закладу, за проживання за місцем його знаходження. Крім того, суди зауважили, що у батька (матері) має існувати можливість надавати матеріальна допомогу, пов`язану з навчанням.Разом з тим, позивач не надала суду доказів, що свідчать про те, що син [PERSON] несе витрати на навчання, підручники, проїзд до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження i тим більше, що така вартість складає 10 000 гривень щомісячно. Позивачем не надано суду жодного письмового документу, який свідчить про вартість навчання та пов`язаних з ним витрат.В свою чергу стороною відповідача отримана відповідь на адвокатський запит від 24.02.2023 року, надана Національним аерокосмічним університетом м. M.В. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», зі змісту якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається за денною формою навчання з 15.09.2020 року та має завершити навчання 30.06.2024 року, за підсумками зимової сесії 2022-2023 навчального року йому призначена підвищена академічна стипендія у розмірі 2910 гривень. Також [PERSON] здобуває освіту за кошти державного бюджету. В університеті передбачена виключно безоплатна тимчасова видача підручників та навчальної літератури. [PERSON] здобуває освіту за денною формою навчання за допомогою дистанційної технології навчання, [PERSON] не користується послугами гуртожитку. Отже, у [PERSON] не icнує потреба у матеріальній допомозі, яка пов`язана з навчанням, а саме: він не сплачує за навчання, оскільки здобуває освіту за бюджетні кошти, не сплачує за купівлю підручників, оскільки вони видаються безоплатно, не сплачує за оплату проїзду до навчального закладу, оскільки навчається дистанційно, не сплачує за проживання за місцем його знаходження, оскільки не користується гуртожитком, крім того, отримує підвищену стипендію, яку може витрачати у разі виникнення потреби і яка перевищує прожитковий мінімум для працездатних осіб.Таким чином, стипендія [PERSON] забезпечує йому прожитковий мінімум для працездатної особи i в сукупності з інформацією про відсутність у нього витрат на навчання свідчить про відсутність потреби у матеріальній допомозі, пов`язаній з навчанням. Позивач в обґрунтування позову вказала, що щомісячно витрати [PERSON] складаються iз витрат на харчування - 7000,00 гривень, витрат на одяг, взуття та одяг - 10 000,00 гривень, витрат на гігієнічні засоби - 1000,00 гривень, витрат на телефон та інтернет - 500,00 гривень. 3 такими твердженнями відповідач не погоджується, оскільки вказані суми документально не підтверджені. Крім того, такі суми є значно завищеними та не пов`язані з навчанням, а тому у відповідача не виникає обов`язку їх сплачувати. Окрему увагу відповідач просив звернути на відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на навчання, що є одним з обов`язкових факторів, які мають бути враховані під час стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Відповідач стверджує, що в нього немає такої можливості, що обумовлено погіршенням стану здоров`я та втратою роботи. Так, до жовтня 2021 року відповідач мав високий заробіток та добровільно сплачував аліменти на утримання сина. До досягнення сином повноліття розмір аліментів складав 9000,00 гривень щомісяця, що було еквівалентно приблизно 350 доларам США. Коли [PERSON] почав навчатися в університеті з вересня 2020 року до жовтня 2021 року відповідач добровільно сплачував аліменти на навчання на банківську картку сина в poзмірі 4000,00 гривень щомісячно. Так, за цей період навчання сума виплат склала 77300,00 гривень. Крім того, в період вступної компанії відповідач передав позивачу грошові кошти в розмірі 5000,00 доларів США для оплати [PERSON] навчання в ВУЗі, але останній поступив на бюджетну безоплатну форму навчання, при цьому 5000,00 доларів США залишилися у позивачки, тому, якщо сину потрібні гроші на навчання, вона може використати дану грошову суму. У вересні 2021 року, зв`язку з суттєвим погіршенням стану здоров`я відповідач втратив роботу, втратив заробіток, тому більше не зміг матеріально допомагати сину на навчання. Так, з жовтня 2020 року відповідач має статус інваліда 2-ї групи за загальним захворюванням, переніс оперативне xipypгічне втручання на серці, має ряд захворювань.На теперішній час відповідач вимушений постійно витрачати гpоші на придбання ліків, періодично проходити медичні обстеження. Також у відповідача на утриманні перебуває непрацездатна матір [PERSON] , [INFO] , яка хвора на діабет II типу, середньої тяжкості варикозна хвороба вен, трофічні виразки гомілок, хронічна хвороба нирок, стадія 3. Отже мати теж потребує постійного догляду, періодичного проходження медичного обстеження прийому ліків, на що відповідач вимушений витрачати значні кошти. Відповідач з 11 травня 2018 року перебуває в шлюбі з [PERSON] , яка на теперішній час також втратила роботу та перебуває на утриманні відповідача. Відповідач не проживає в м. Києві, не орендує житло, не сплачує за нього 17000,00 гривень за оренду щомісячно. 22 листопада 2017 року здійснено продаж за суму, еквівалентну 40 000,00 доларів США, житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав матері відповідача - [PERSON] . В той же день за ці гроші 22 листопада 2017 року для матері вони купили квартиру [ADDRESS] за суму, еквівалентну 37 000,00 доларів США. При цьому, остання вирішила одразу оформити право власності на цю квартиру на відповідача, оскільки він є єдиним спадкоємцем. 11.12.2017 місце проживання матері було зареєстроване у вказаній квартирі. Отже, квартира [ADDRESS] була придбана для матері, за її кошти, і саме вона в ній проживає на теперішній час. З 11 травня 2018 року відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] і вони вирішили придбати житло для себе в новобудові на етапі будівництва, при цьому право власності вирішили оформити на відповідача. 30.07.2018 був укладений попередній договір корпоративним інвестиційним фондом «Будівельник», щодо придбання квартири [ADDRESS] на суму у розмірі 649 430,00 гривень. По даному договору відповідач 30.07.2018 сплатив цю забезпечувальну суму вартості квартири, що на той час складало 24 270,00 доларів США. Після того, як квартира була збудована, 25 серпня 2020 року був оформлений договір купівлі-продажу квартири на відповідача за згодою з його дружиною. При цьому, після будівництва було присвоєно адресу - квартира [ADDRESS] . Отже, вказана квартира є спільно нажитим майном подружжя, придбана за спільні кошти, та відповідач витратив на придбання цієї квартири лише біля 13000 доларів США власних коштів, а не 70 000,00 доларів США, як вказує позивач. Зазначена квартира до сих пір перебуває в нежитловому стані, потребує ремонту, на який у відповідача немає коштів, у зв`язку з чим тимчасово мешкає у квартирі матері. Також, представник відповідача зазначив, що обидві квартири мають заборгованість з оплати комунальних послуг, які виникли після втрати відповідачем роботи: в сумі 5 519,96 гривень за квартиру [ADDRESS] , та в сумі 14631,95 гривень за квартиру [ADDRESS] . Щодо автомобілів, то відповідач придбав їх, коли мав роботу та заробіток, автомобілем Kia володіє та користується дружина відповідача, а автомобілем Subaru Outback користується сам відповідач. Таким чином, наявність оформлених на ім`я відповідача нерухомості та автомобілів не свідчить про наявність у відповідача матеріальної можливості утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання. Відповідач не працевлаштований, єдиним його доходом з жовтня 2021 року по теперішній час були - соціальна виплата з Київського міського центру зайнятості (до липня 2022 року) та одноразові благодійні виплати. [PERSON] має нормальний стан здоров`я, не перебуває на диспансерному обліку, не має інвалідності, мешкає разом з позивачем, тобто не потребує витрат на оплату оренди житла. 25 квітня 2023 року представником відповідача надані заперечення на відповідь на відзив, в яких він зазначив наступне. Так, посилаючись на висновки Верховного Суду зазначив, що при розгляді вказаних справ судами акцентована увага на тому, що аліменти на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, за своєю природою відрізняються від аліментів на неповнолітніх дітей. Основна відмінність - такі аліменти, їх розмір визначаються потребами, пов`язаними саме з навчанням. Законодавством України не передбачена можливість стягнення додаткових витрат на повнолітніх дочку, сина. Таким чином, витрати позивача на оплату курсів програмування в розмірі 6200 гривень, лікування вугрів на обличчі, різноманітні лабораторні дослідження, інші витрати на лікування - не підлягають відшкодуванню. Також не можуть бути враховані при визначенні розміру аліментів на повнолітнього сина благодійні внески позивача, внесені добровільно на рахунки медичних закладів, так як вони не є обов`язковими і були сплачені на власний розсуд позивачем. Таким чином, позивач зобов`язана була подати разом з позовом докази потреби у аліментах на навчання, однак жодного такого доказу до теперішнього часу не надала. Як вбачається з довідки, наданої Університетом, син сторін навчається на бюджетній основі (тобто відсутня потреба у сплаті вартості навчання), отримує високу стипендію, він не витрачає кошти на підручники, які видаються йому безкоштовно, він не має потреби нести витрати на проїзд до учбового закладу, так як навчається дистанційно, він не несе витрати на оплату житла за місцем знаходження учбового закладу. Представник позивача вказує на необхідність сплати відповідачем харчування, одягу, взуття, зв`язку, інтернету, предметів гігієни, однак при цьому не враховано, що стягнення таких витрат не передбачено діючим законодавством України. Крім того, не надано жодного документа на підтвердження таких витрат. Син сторін отримує підвищену академічну стипендію щомісяця у розмірі 2910,00 гривень, яка перевищує прожитковий мінімум на працездатну особу, встановлений Державним бюджетом України на 2023 рік. Саме прожитковим мінімумом передбачається можливість забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, придбання набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Тобто син сторін самостійно забезпечує себе базовими потребами за рахунок отримання стипендії. З вищевикладеного необхідно зробити висновок, що позивачем не доведена потреба сина в аліментах на навчання. Доводи представника позивача зводяться до перерахування гарантій, наданих державою інвалідам. Однак ці норми права жодним чином не відносяться до сторін і не можуть бути застосовані, як підстава для стягнення аліментів на повнолітнього сина. Відповідач є інвалідом 2 групи, переніс операцію на серці, йому необхідні повторні операції, періодично проходить лікування, відповідач не працевлаштований та не має заробітку. єдиним джерелом доходу відповідача є соціальні виплати, середньомісячний розмір яких складав 6 475,00 гривень, відповідач хоч і має у власності нерухоме майно, однак не отримує від нього доходу, тобто сам факт його наявності жодним чином не впливає на можливість відповідача сплачувати аліменти, а навпаки, майно накладає певні обов`язки на відповідача по утриманню та сплаті комунальних послуг. Крім того, частина майна є спільною сумісною власністю відповідача та його дружини. Відповідач має на утриманні престарілу мати і дружину, яка втратила роботу, однак докази надання утримання відсутні, оскільки допомога надається без укладення письмового договору або судового рішення, в добровільному порядку. Також просив врахувати стан здоров`я відповідача, який погіршується, у зв`язку з чим останній вимушений нести щомісячні витрати на ліки. Крім того, відповідачу кожні 8 років необхідно проводити дуже складне оперативне втручання щодо заміни аортального клапану, що потребує значних грошових витрат (вартість клапану складає близько 100000 гривень) Щодо майна, яке перебуває у власності відповідача, відповідач зазначив, що кількість наявного у власності відповідача майна суттєво не відрізняється від кількості майна, яке знаходиться у власності позивача. Тобто відсутні підстави стверджувати, що матеріальне становище відповідача є набагато кращим, ніж матеріальне становище позивача, що може вплинути на можливість батьків виконувати обов`язок по матеріальному утриманню повнолітнього сина. Так, в одноособовій власності позивача перебуває квартира [ADDRESS] , дана квартира не пошкоджена. Позивачем долучені фотографії пошкоджень сусіднього під`їзду, чим намагається ввести суд в оману. Щодо автомобілів, то відповідач придбав їх під час шлюбу, коли мав роботу та заробіток, тобто вони перебувають у спільній сумісній власності подружжя. Автомобілем Kia Sportage володіє та користується дружина відповідача, а автомобілем Subaru Outback користується сам відповідач. В свою чергу у одноособовій власності позивача перебуває автомобіль Мазда 6, 2006 року випуску. Автомобіль Субару Форестер - це службовий автомобіль, яким відповідач користувався у період роботи головним інженером в сільськогосподарському підприємстві ТОВ "Трайгон Фармінг Харків". Обставини справи дають підстави сумніватись у погіршенні матеріального стану позивача, так як вона і син мешкають в коштовному орендованому житлі на [ADDRESS] , син відвідує спортивний зал, користується коштовною технікою Apple і згідно з позовом щомісячні витрати позивача тільки на сина складають 20 000 гривень на місяць. Участь у справі сторін та інших учасників справи. В судове засідання позивач та його представник адвокат Заруцький Р.М. у судове засідання не з`явились, останній надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за їх відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Корнєв О.В. у судове засідання не з`явились, останній надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності сторін та винести судове рішення на підставі наявних в справі письмових матеріалів. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими, оскільки відповідач не приймає участі в його утримані, просив задовольнити позовні вимоги . Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Рух справи. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04 липня 2022 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року №30 (відповідно до Наказу голови Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л. №02-03/213 від 23 вересня 2022 року «Про надання відпустки по догляду за дитиною судді Лях М.Ю.)», зазначена справа була передана в провадження судді Київського районного суду м. Харкова Бобко Т.В. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19 жовтня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження судді Київського районного суду м.Харкова Бобко Т.В. та призначено судове засідання. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2022 року до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучений [PERSON] . Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Сторони знаходились у шлюбі, який був зареєстрований 05 серпня 2000 року Київським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Харкова (свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 05 серпня 2000 року) та який рішенням Київського районного суду міста Харкова від 22 серпня 2016 року розірваний. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , батьком дитини є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22 жовтня 2002 року. На цей час [PERSON] є повнолітнім. Факт проживання сина [PERSON] разом з позивачем визнається відповідачем. Як вбачається зі змісту довідки №500-дов/035/22 від 31 січня 2022 року, виданої деканом факультету Національного аерокосмічного університету ім. М.Є.Жуковського «Харківський авіаційний інститут», [PERSON] є студентом Національного аерокосмічного університету ім. М.Є.Жуковського «Харківський авіаційний інститут» факультету радіоелектроніки, комп`ютерних систем та інфокомунікацій денної форми навчання, закінчує навчання у червні 2024 року. [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданого 17 квітня 2023 року. ААБ №221433 від 15 травня 2006 року (строк дії з 23 березня 2006 року по 31 березня 2011 року). Позивачем надані виписки із медичної карти стаціонарного хворого від 07.02.2023 та від 17.02.2023, з яких вбачається, що [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: вегетативна дистонія, перманентно-пароксизмальний перебіг з цефалічним синдромом, стан після оперативного лікування - тотального видалення пухлини, післяопераційний кістковий дефект кісток черепа в лобно-тім`яній області зліва, стан після пластики післяопераційного кісткового дефекту титановим трансплантатом. Мотиви, з яких виходив суд, та застосовані судом норми права Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Отже, із вищезазначеного вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Суд зауважує, що обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Конвенція ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, яка має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23 січня 2019 року в справі № 346/103/17, дитина, яка навчається на денній формі, не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. Так, судом встановлено, що повнолітній син сторін [PERSON] є студентом денної форми навчання Національного аерокосмічного університету ім.. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут», закінчує навчання у червні 2024 року, тобто не має можливості працювати та заробляти гроші на своє утримання. З наданої представником відповідача відповіді на адвокатський запит за підписом ректора Національного аерокосмічного університету ім.. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут» від 24.02.2023 вбачається, що студенту [PERSON] призначена підвищена академічна стипендія у розмірі 2910 гривень. Із зазначеної відповіді також вбачається, що в університеті передбачена виключно безоплатна тимчасова видача підручників та іншої навчальної літератури, а також що навчання проводиться із застосуванням дистанційних технологій навчання. З наданої представником позивача довідки про доходи студента [PERSON] вбачається, що останнім була отримана стипендія за період травень 2022 року - квітень 2023 року у розмірі 30897,52 гривні, при цьому, з лютого 2023 року розмір стипендії складає 2910 гривень на місяць. Надаючи оцінку зазначеним обставинам, на які також посилається представник відповідача, заперечуючи проти позовних вимог, суд зазначає, що перебування дитини на державному забезпеченні на період навчання та отримання стипендії, не забезпечують необхідні потреби для життєдіяльності дитини, такі як придбання необхідного одягу, підручників та канцелярських товарів для навчання, її харчування, та забезпечення інших потреб. При цьому суд також приймає до уваги, що дитина [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, має ряд захворювань (вегетативна дистонія, перманентно-пароксизмальний перебіг з цефалічним синдромом, стан після оперативного лікування - тотального видалення пухлини, післяопераційний кістковий дефект кісток черепа в лобно-тім`яній області зліва, стан після пластики післяопераційного кісткового дефекту титановим трансплантатом) та потребує подальшого лікування, про що позивачем надані відповідні медичні документи. Дані щодо стану здоров`я дитини вочевидь свідчать про наявність додаткових грошових витрат та неможливість дитини самостійно забезпечувати свої потреби за рахунок стипендії. Є неприйнятними і посилання відповідача про те, що син перебуває на дистанційному навчанні, оскільки дистанційне навчання є тимчасовим та не звільняє учасників освітнього процесу від обов`язку виконувати передбачені учбовим планом завдання, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. Відповідачем не надано суду доказів, що навчання за рахунок бюджету та тримання стипендії забезпечує дитину життєво необхідними мінімальними потребами. За таких обставин, суд дійшов висновку, що повнолітній [PERSON] в зв`язку з продовженням навчання потребує матеріального забезпечення з боку батьків, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання аліментів є необхідним, оскільки обов?язок з утримання дитини покладається на обох батьків. Згідно частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З наданих сторонами доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] має ІІ групу інвалідності з 26 жовтня 2021 року в зв`язку з загальним захворюванням, дата чергового переогляду 26.10.2023 (довідка МСЕК Серії 12 ААВ від 324439 від 03.11.2021), отримує соціальні виплати в Київському міському центрі зайнятості (червень 2022 року - в розмірі 6495,83 гривень, липень 2022 року - 3396,80 гривень, листопад 2022 року - 5,83 гривень). З наданих відповідачем медичних документів вбачається, що він має ряд захворювань, періодично проходить лікування, останній раз знаходився на лікуванні з 23.02.2023 по 07.03.2023 по 11.08.2022 з діагнозом: вторинна артеріальна гіпертензія ІІІ стадія, перстистуюча форма фібріляції передсердь, оперована комбінована вада аортального клапана з переважанням недостатності 3 ст., аневризма висхідної аорти та інше. Судом не встановлено наявності у відповідача офіційних джерел доходу, крім соціальних виплат, які б надавали можливість відповідачу брати участь в утриманні повнолітнього сина, який продовжує навчання. Разом з тим, надаючи оцінку наявності можливості у відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання, в зв`язку з чим потребує такої допомоги, суд враховує майновий стан відповідача, який має на праві власності рухоме та нерухоме майно. Так, згідно витягу №5003262142798 від 08 лютого 2022 року щодо нерухомого майна, за відповідачем [PERSON] зареєстровані на праві власності квартира [ADDRESS] загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 33,8 кв.м. (дата державної реєстрації права власності 25 серпня 2020 року) та квартира [ADDRESS] загальною площею 44,7 кв.м., житловою площею 25,7 кв.м. (дата реєстрації права власності 23 листопада 2017 року). Відповідно до договору купівлі -продажу від 25.08.2020 квартира за адресою: [ADDRESS] придбана відповідачем [PERSON] за 649430,00 гривень. Також [PERSON] 30 липня 2018 року укладено попередній договір про придбання квартири [ADDRESS] , вартість квартири буде складати 649430 гривень. Згідно довідки РСЦ ГСЦ МВС в Харківській області №31/20-571 від 14.02.2022, [PERSON] належать на праві власності автомобілі Subaru Outback (2014 року) (на обліку з 12 жовтня 2021 року) та Kia Sportage (2017 року) (на обліку з 25 листопада 2017 року). Надаючи оцінку джерелу походження зазначеного майна, суд погоджується з доводами відповідача, що квартира [ADDRESS] придбана ним за кошти його матері [PERSON] , що повністю доводиться наданими відповідачем доказами. Так, Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.11.2017 [PERSON] продала належний їй на праві власності житловий будинок за адресою: [ADDRESS] за 1072000, 00 гривень, що складає еквівалент 40000 доларів США. 22 листопада 2017 року [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] за 991600,00 гривень, що є еквівалентом 37000 доларів США. В зазначеній квартирі на цей час зареєстрована мати відповідача [PERSON] . Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо наявності на його утриманні дружини [PERSON] (шлюб зареєстрований 11 травня 2018 року) та матері [PERSON] [INFO] , яка має ряд захворювань та періодично проходить лікування, оскільки відповідачем не надано до суду жодних доказів щодо майнового стану зазначених осіб та перебуванні їх на утриманні відповідача. Наявність заборгованості за комунальні послуги, про що відповідачем надані відповідні докази, також жодним чином не свідчить про скрутне матеріальне становище відповідача, оскільки відсутні відомості про причини не оплати останнім таких послуг. Відповідачем не надано також жодних доказів передачі позивачу грошових коштів в сумі 5000 доларів США на навчання сина, факт отримання яких позивач заперечує. Отже, на думку суду, наявність у відповідача на праві власності вищезазначеного рухомого та нерухомого майна, яке вочевидь вимагає значних коштів на його утримання, свідчить, що майновий стан відповідача не є скрутним та дозволяє надавати допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання. Відповідачем не надано до суду жодних доказів, які б свідчили про здійснення ним дій, пов`язаних з відшуканням коштів для утримання такого майна (дії щодо його реалізації, передачу в оренду, тощо). Але з урахуванням всіх вищезазначених обставин щодо особи та майнового стану відповідача, який має інвалідність, не працює, суд вважає за можливе визначити розмір аліментів з урахуванням прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» для працездатних осіб, який становить 2684 гривні, та обов`язок обох батьків утримувати дитину, в сумі 1300 гривень, що не буде непомірним для відповідача. При визначенні розміру аліментів суд також враховує майновий стан позивача, яка працює на посаді завідувача відділу Національного аерокосмічного університету « ХАІ» та отримує заробітну плату у розмірі 8208,75 гривень щомісячно. Згідно наданої позивачем довідки про доходи, загальна сума її доходу за період з жовтня 2022 року по березень 2023 року склала 50851,53 гривень. Суд не приймає до уваги надані сторонами фотографії щодо технічного стану належного їм нерухомого майна, оскільки такі фотографії не містять жодних відомостей, які б дозволяли ідентифікувати зображені на них об`єкти. Позивачем жодним чином не обґрунтована та не доведена необхідність стягнення аліментів саме у розмірі 10000 гривень, позивачем не надано жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному нею розмірі. Надані позивачем відомості щодо наявності корпоративних прав відповідача в ТОВ «УКК» та щодо зайняття відповідачем посади керівника в ряді компаній станом на 05.02.2020 та 23.07.2021, жодним чином не підтверджують факт отримання відповідачем доходу станом на час подачі позову та розгляду справи судом. Надані позивачем виписки з карткового рахунку за періоди з 01 січня 2020 року по 30 червня 2020 року по 03 лютого 2022 року на підтвердження грошових переказів, здійснених відповідачем в якості аліментів, також не свідчать про можливість відповідача продовжувати надавати матеріальну допомогу сину у вказаному позивачем розмірі, та повністю узгоджуються з поясненнями відповідача щодо зміни його матеріального стану на цей час. Позивачем також не спростовано доводи відповідача про те, що автомобілем Субару Форестер, реєстраційний номер [NUMBER] , який на праві власності належить ТОВ «Трайгон Фармінг Харків», він користувався в період його роботи на вищевказаному підприємстві, на цей час автомобіль в його користуванні не перебуває. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, враховуючи всі вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, на час її навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 1300 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо посилання представника відповідача на пропущення позивачем строку подання відповіді на відзив на позов та додаткових доказів, доданих до відповіді, в зв`язку з чим відповідь на відзив та додані до неї докази підлягають поверненню, суд зазначає наступне. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04.07.2022 року про відкриття провадження по даній справі позивачу був встановлений п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Відповідачем надані до суду відомості (трекінг щодо доставлення поштового відправлення) щодо отримання позивачем відзиву на позов 04 березня 2023 року. Відповідь на відзив на позов була складена позивачем 20 квітня 2023 року та подана до суду 21 квітня 2023 року, тобто з пропуском встановленого судом строку. Як вбачається зі ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Беручи до уваги важливість подання кожною стороною процесу письмових заяв по суті справи, оскільки саме на підставі таких заяв та поданих доказів буде розглядатися справа по суті, враховуючи, що відповідь на відзив відповідає вимогам чинного законодавства та надійшла до суду до розгляду справи по суті, суд приймає вказані документи до розгляду. У пункті 6 рекомендацій Ради суддів України «Щодо роботи в умовах воєнного стану», зазначено про виважений підхід до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Верховний Суд у своєму повідомленні щодо особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан зазначив також, що «запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків». 04.03.2022 видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Згідно з даним наказом Верховний суд акцентував судам, що варто ураховувати, що запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Окрім того Судам рекомендовано виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення процесуальних строків та, по можливості, продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану. Із даних рекомендацій слідує, що введення воєнного стану фактично визнається поважною причиною пропуску строку. Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). Гарантії, пов`язані із реалізацією права на справедливий суд, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до суду (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11.11.2001р.). Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції. З огляду на зазначене, суд також вважає за потрібне зауважити, що протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, суворе застосування судами процесуальних строків щодо звернення до суду із процесуальними заявами та іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого ст. ст. 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відтак, враховуючи незначний проміжок часу пропуску строку представником позивача на подання відповіді на відзив та додаткових доказів, суд вважає за доцільне прийняти всі подані сторонами документи по даній справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України. Відповідно пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Врахувавши підстави звільнення позивачки від сплати судового збору відповідно до закону та часткове задоволення позовних вимог (13%),

Outcome: partial