Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди.\~В позовній\~заяві позивач\~вказує,\~що 23.03.2019\~року о\~20\~год.\~00\~хв.\~в м.\~Ірпінь Київської\~області,\~по вулиці\~Павленка,\~64\~сталася ДТП\~за участі\~автомобіля «Hyundai\~Sonata»\~д.н.\~ [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] \~та автомобіля\~«Jeep\~Patriot»\~д.н.\~ [NUMBER] під\~керуванням [PERSON] .\~Постановою Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~по справі\~№ 367/4009/19\~від 16\~липня 2019\~року визнано\~відповідача винним\~у вчиненні\~адміністративного правопорушення\~за ст.\~124\~КУпАП.\~Постановою Київського\~апеляційного суду\~від 15\~січня 2020\~року рішення\~Ірпінського міського\~суду Київської\~області залишено\~без змін.\~Цивільно-правова\~відповідальність власника\~автомобіля «Hyundai\~Sonata»\~д.н.\~ [NUMBER] [PERSON] \~на момент\~ДТП була\~застрахована в\~ПрАТ "УАСК\~АСКА"\~полісом обов`язкового\~страхування АМ/4693981.\~Після звернення\~до ПрАТ\~"УАСК\~АСКА"\~із заявою-повідомленням\~про ДТП\~та заявою\~на виплату\~страхового відшкодування,\~ПрАТ «УАСК\~АСКА» здійснила\~виплату страхового\~відшкодування в\~розмірі 99\~000\~грн.\~00\~коп. Відповідно до\~Звіту про\~оцінку вартості\~збитку нанесеного\~власнику пошкодженого\~КТЗ №\~55.03.2019\~від 31.03.2019р.\~завданого власнику\~транспортного засобу\~«Jeep\~Patriot»\~д.н.\~ [NUMBER] \~вартість матеріального\~збитку складає\~147\~779\~грн.\~85\~коп.,\~а вартість\~відновлювального ремонту\~складає 296\~792\~грн.\~05\~коп. З врахуванням\~наведеного,\~відповідач зобов`язаний\~сплатити вартість\~відновлювального ремонту\~автомобіля за\~вирахуванням страхового\~відшкодування в\~розмірі 296\~792\~грн.\~05\~коп.\~-\~99\~000\~грн.\~00\~коп.\~=\~197\~792\~грн.\~05\~коп. Так як відповідач не здійснив виплату в добровільному порядку в розмірі 197 792 грн. 05 коп. за шкоду, яку він завдав внаслідок свої протиправних дій, то зобов`язаний сплатити додатково 3 % річних і інфляційні збитки, що становить 7104 грн. 00 коп. - 3% річних та інфляційні втрати в розмірі - 8226 грн. 40 коп. Просить суд стягнути з [PERSON] на його користь різницю між вартістю відновлюваного ремонту КТЗ та страховим відшкодуванням в сумі 197 792 грн. 05 коп., 3 % річних в сумі 7104,00грн., інфляційні втрати в розмірі 8226 грн. 40 коп. та понесені судові витрати по справі: судовий збір в розмірі 2131, 22грн та витрати на юридичну допомогу в розмірі 9\~900,00грн. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду представник позивача адвокат Олексієнко М.М. подав заяву про розгляд справи без його участі, просив задовольнити вимоги у повному обсязі, не заперечував щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутності не надав, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2019 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Закрито провадження по справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно даної постанови, 23.03.2019 року о 20год 00хв, в м. Ірпінь, Київської області, [PERSON] , керуючи автомобілем «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] , по вул. Павленка, 64, яка є другорядною, на перехресті з вул.. Університетською, виїжджаючи на головну дорогу, не надав дорогу автомобілю «Jeep Patriot» д.н.з. [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення транспортних засобів, які отримали механічні пошкодження, а водій порушив вимоги п. 16.11ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Київського апеляційного суду від 15 січня 2020 року апеляційну скаргу захисника Соломіна В.О. в інтересах [PERSON] залишено без задоволення, а постанову Ірпінського міського суду Київської області від 16 липня 2019 року, якою [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення його до адміністративної відповідальності без змін. Згідно Звіту ФОП [PERSON] № 55.03.2019 від 31.03.2019р про оцінку вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ вартість матеріального збитку складає 147 779 грн. 85 коп., а вартість відновлювального ремонту складає 296 792 грн. 05 коп. Згідно роздруківки руху коштів по картці № QEVR-20200528-82603_2 від 28.05.2020 року [PERSON] за період з 01.03.2020 31.05.2020 ПрАТ «УАСК АСК» було перераховано 99000грн. по заяві [PERSON] від 07.06.2019 року на виплату страхового відшкодування. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] [PERSON] є власником автомобіля «Jeep Patriot» д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, порушення відповідачем ПДР України, що спричинило виникнення ДТП, та винуватість відповідача встановлено постановами суду, тому ці обставини є встановленими та доведенню не підлягають. Таким чином матеріальна шкода спричинена [PERSON] , яка підлягає стягненню з відповідача складає різницю між вартість відновлювального ремонту автомобіля за вирахуванням страхового відшкодування в розмірі 296 792 грн. 05 коп. - 99 000 грн. 00 коп. = 197 792 грн. 05 коп. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, а п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню, а саме слід стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 197 792 грн. 05 коп. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Суду не надано жодного доказу щодо звернення позивача до відповідача [PERSON] щодо відшкодування шкоди, завданої ДТП до моменту звернення з позовною заявою. Таким чином відповідач [PERSON] не знав та не міг знати, про наявність у нього про обов`язку з відшкодування шкоди, а отже і покладання на нього обов`язку з відшкодування збитків (інфляційних втрат, пені, 3% річних) є безпідставним. Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналізуючи наведене, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності, враховуючи всі аспекти та складність справи, яка не представляє складності, позов, поданий позивачкою невеликого змісту, не потребує значного часу для його виготовлення, на думку суду такі витрати позивача не були неминучими. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги у розмірі 9900,00грн., при цьому додає копію квитанції до прибуткового касового ордера від 14.03.2020 № 14/03/20-1 про прийняття ФОП [PERSON] від [PERSON] за надання юридичних послуг згідно договору 14/03/20-ЦС від 14.03.2020р. 7 500,00грн. В матеріалах справи міститься договір про надання юридичних послуг від 14 березня 2020 року № 14/03/20-ЦС укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] щодо надання юридичних послуг щодо відшкодування шкоди у зв`язку з ДТП, що мала місце 23.03.2019 року за адресою: м. Ірпінь, вул. Павленка, 64 за участю автомобілів «Jeep Patriot» д.н.з. [NUMBER] та «Hyundai Sonata» д.н.з. [NUMBER] в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно п. 4.1. договору оплата послуг виконавця здійснюється замовником в готівковій формі після підписання даного договору, про що замовнику надається квитанція. Згідно п. 4.2. Базова вартість юридичних послуг визначається сторонами в Додатку № 1 до договору, що є невід`ємною частиною договору. Згідно додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг від 14.03.2020 року від 14 березня 2020 року вартість послуг виконавця становить 7500, 00 грн. за складання процесуальних документів в суді І інстанції; вартість послуг виконавця становить 7500, 00 грн. за надання складання процесуальних документів в Київському Апеляційному суді; участь представника в судовому засіданні в межах м. Києва - 1200,00 грн. Замовник зобов`язаний оплатити виконавцю за участь в судовому засіданні, якщо виконавець забезпечив свою явку чи явку іншого представника, в т.ч. якщо судове засідання не відбулось (зокрема, але не виключно, з причин перебування судді в нарадчій кімнаті, неявки іншої сторони, перебування судді на лікарняному тощо). Згідно акту виконаних робіт від 01 червня 2019 року виконавець ФОП [PERSON] надав, замовник [PERSON] прийняв юридичні послуги у формі: складання позовної заяви. Виконано повністю, замовник претензій та зауважень щодо надання юридичних послуг відповідно до Договору № 14/03/20-ЦС про надання юридичних послуг від 14.03.2020 року не має. В матеріалах справи не міститься жодного документу, що посвідчує адвокатську діяльність [PERSON] , та не надано жодних даних щодо діяльності ФОП [PERSON] ( виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб , фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) Крім того, не надано і акту самого розрахунку понесених витрат на юридичну допомогу на суму 9900грн. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що зазначені [PERSON] витрати на юридичну допомогу в розмірі 9900,00грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, а тому слід відмови у задоволенні вимоги про відшкодування витрат на юридичні послуги в сумі 9900,00грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial