Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 08.06.2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] , але з 2014 року відповідач не проживає з сім`єю та не підтримує жодного зв`язку. 13 грудня 2022 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя їх шлюб розірвано. Від шлюбу у них є спільна дитина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 11.11.2022 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . На сьогоднішній день, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дочки свідомо не приймає, при цьому відповідачем було подано позов про розірвання шлюбу з нею до Артемівського районного суду міста Луганська, що підтверджується копією рішення суду Луганської Народної Республіки у справі №2/04/922/19. Наскільки їй відомо, відповідач проживає на території російської федерації, тому жодного зв`язку з ним немає. Дитина проживає разом з нею, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Вона самостійно несе усі витрати по утриманню доньки. У зв`язку із введенням воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти суверенітету України, вона має намір створити для доньки безпечні умови життя та розвитку у Канаді. Так, у відповідь на повномасштабне вторгнення російської федерації в Україну почесний міністр з питань імміграції, біженців і громадянства [PERSON] повідомив про початок дії Канадсько-українського дозволу на екстрені поїздки (Canada- Ukraine authorization for emergency travel. CUAET). CUAET - це спеціальна програма пришвидшеного надання тимчасового місця проживання українцям, що шукають безпечного місця в Канаді, тікаючи від війни, що триває в їхній рідній країні. Завдяки CUAET українцям і безпосереднім членам їхніх сімей будь-якої національності дозволено перебувати на території Канади у статусі тимчасових резидентів упродовж до 3 років. Заявники, які знаходяться за кордоном, повинні подати онлайн-заяву на отримання гостьової візи в Канаду й надати свої біометричні дані (відбитки пальців і фото). Разом із заявою на візу заявникам рекомендовано подавати заяву на отримання 3-річного відкритого дозволу на роботу. Цей дозвіл дає право працювати в Канаді. У межах цієї програми скасовано низку стандартних вимог для отримання звичайної гостьової візи або дозволу на роботу. Учні початкової і старшої інколи можуть зареєструватися для навчання у школі й починати її відвідувати відразу після прибуття до Канади, а будь-яка особа, що бажає здобувати післяшкільну освіту, має право подати заяву на отримання дозволу на навчання, щойно вона опинилась на території країн и. Вказана обставина підтверджується копією заявки на отримання візи для всієї сім`ї. Так, її сім`я має намір скористатись зазначеною програмою, вона вже отримала візу до 07.09.2025 року. Крім того, вона отримала дозвіл на роботу у Канаді та можливість повністю фінансово забезпечувати свою дитину. Однак, для отримання візи її дитиною, потрібен лист-доручення, заповнений відповідачем, про надання дозволу на виїзд їх дитини до Канади. Зв`язатись з відповідачем вона не має можливості, оскільки він знаходиться на території країни агресора, ніяким чином не приймає учать у здійснення батьківських прав та обов`язків, тому отримання дозволу батька є неможливим. Вважає, що виїзд дитини за кордон забезпечить перш за все її безпеку на період воєнних дій та жодним чином не порушать право батька на участь у вихованні власної дитини, оскільки вона має за мету перш за все захист прав дитини. Вона та її дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, дитина знаходиться на її утриманні, доступ батька до дитини не обмежений, але він не реалізовує цю можливість, тому вона бере на себе всю відповідальність за дитину під час її поїздок за кордон. Просить суд надати їй дозвіл, на виїзд неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , до Канади, для захисту інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків, а саме створення безпечних умов проживання та розвитку дитини та захисту від збройної агресії російської федерації, без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини [PERSON] , [INFO] , на строк три роки. У ході судового розгляду позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шелудько Оксана Олександрівна позовні вимоги підтримали у повному обсязі та прохали суд їх задовольнити. Позивачка [PERSON] пояснила суду, що вона з відповідачем [PERSON] на даний час зв`язок не підтримує, так як останній знаходиться на території Луганської області, яка є тимчасово окупованою, та проходить службу у військовому формуванні Луганської Народної Республіки. Їх шлюб розірвано, отримати дозвіл на виїзд доньки за кордон вона не має можливості, так як з відповідачем не має зв`язку. До Канади вони мають виїхати всією сім`єю, а саме: її батьки, сім`я її брата та вона з дітьми. Всі члени сім`ї, крім її доньки отримали візи Канади. На теперішній час вона є фізичною особою підприємцем та отримує дохід, на який може утримувати неповнолітню дитину. Неповнолітня [PERSON] у ході розгляду справи, виявила бажання виїхати з родиною до Канади. У судове засідання 11 липня 2023 року позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шелудько Оксана Олександрівна не з`явились, адвокат Шелудько О.О. надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на Інтернет порталі «Судова влада України». Представник третьої особи органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 08 червня 2006 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №91. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . З 2014 року сторони у справі проживають окремо. Дитина проживає разом з позивачкою, та перебуває повністю на її утриманні. Відповідач не з`являється в житті доньки та жодним чином не підтримує відносин з нею. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 11 листопада 2022 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 13 грудня 2022 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На даний час, позивачка разом донькою планує виїхати до Канади за програмою Canada- Ukraine authorization for emergency travel. CUAET, яка є безпечною країною для перебування дитини, оскільки в Україні тривають бойові дії. На момент розгляду справи в суді, позивачка отримала візу для виїзду до Канади по 07 вересня 2025 року та дозвіл на роботу. Отримати візу для дитини позивачка не має можливості, так як потрібен лист-доручення заповнений батьком дитини - відповідачем [PERSON] . До відповідача [PERSON] з проханням про надання дозволу на виїзд неповнолітньої доньки за кордон, позивачка не зверталась, так як останній перебуває на території Луганської області, яка є тимчасово окупованою. Тому отримати згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, вона не має можливості. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка набрала чинності для України 27.09.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини третьої статті 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Також пунктами 3, 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків, за відсутності згоди другого з батьків, на підставі рішення суду, може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. У Постанові від 04.07.2018 у справі №712/10623/17 (провадження №14-244цс18) Велика Палата Верховного Суду відійшла від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц (№6-15цс17), згідно з якою пріоритетними в цій категорії справ є дотримання принципу рівності прав батьків щодо дитини. У своїй Постанові від 04.07.2018 року Велика Палата Верховного Суду зазначила, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Неможливість отримання дозволу на виїзд за кордон неповнолітній дочці сторін на переконання суду суперечать законним правам і інтересам дитини. Будь - яких обмежень для реалізації права на виїзд за межі України неповнолітньої дочки сторін не має. Враховуючи наведені обставини, зокрема те, що дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, враховуючи, що при розгляді даної справи судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд дитини за межі України для тимчасового перебування за кордоном, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Жодних доказів того, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити інтересам дочки, чи буде порушувати її права, відповідач суду не надав. На підставі викладеного,

Outcome: partial