Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

01 листопада 2018 року до Святошинського районного суду міста Києва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації в якій вона просила ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь частини ринкової вартості автомобіля марки «Шкода» модель «Октавія А7», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , Ідентифікатор ТЗ: [NUMBER] , станом на дату продажу - 12 грудня 2017 року в сумі 111 256, 50 грн, стягнути з [PERSON] на її користь понесені витрати на сплату судового збору [PERSON] в розмірі 1125, 60 грн. При цьому зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 жовтня 2011 року, що стверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Святошинського районного суду міста Києва в справі №759/18907/17 від 24.09.2018 року шлюб було розірвано. В шлюбі 02.06.2015 року у сторін народилося двоє дітей близнюків: - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві. - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м.Києві. Доньки проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . 03 серпня 2013 року, в період шлюбу, напередодні дня народження позивачки ( [INFO] ), ними за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Шкода» модель «Октавія А7», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , Ідентифікатор ТЗ: [NUMBER] вартістю еквівалентною 13 000 доларів США, та був зареєстрований на ім`я позивачки, видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . В Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу було вказано, що відповідач має право користуватись вказаним автомобілем. Також зазначила, що вона позивачка, надала довіреність на право користування та розпорядження вказаним автомобілем відповідачу. Однак дозволу на його продаж відповідачу не надавала. 12.12.2017 року, відповідач - [PERSON] продав вказаний автомобіль [PERSON] та вказав вартість вказаного автомобіля 45 000 грн., що на думку позивача не відповідає дійсній ринковій вартості вказаного авто. Зазначає, що 19 грудня 2017 року, через 7 днів, вказаний автомобіль було повторно перепродано громадянину [PERSON] начеб - то за ту ж саму ціну - 45 000 гривень. При цьому, з відкритих джерел, а саме з сайту продажу вживаних та нових авто "RST.ua" станом на 20.12.2017 року, копію знімку інтернет сторінки додала, а посилання на сторінку знаходиться нижче: [INFO] є фотографії та оголошення про продаж їх автомобіля марки «Шкода» модель «Октавія А7», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та зображений той же автомобіль з тими ж державними номерними знаками та тими ж характеристиками за ціну 240 800 грн., або 8 500 доларів США. Продавши без дозволу та згоди позивачки автомобіль, відповідач не повернув половину коштів за вказаний автомобіль. При цьому, відповідачу було відомо, що в позивачки на утриманні знаходяться діти - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких матеріальної допомоги в добровільному порядку відповідач не надає, що змусило її звернутися до суду про стягнення аліментів в примусовому порядку. Визнавши частково заявлені позовні вимоги в сумі 22 500, 00 грн., відповідач, 10 червня 2019 року заявив зустрічний позов, в якому просить ухвалити рішення, яким визнати за позивачкою право власності на наступне майно: 1. Шафу Купе вартістю 15 000 грн. 2. Кухонні меблі вартістю 32 500 грн. 3. Комп`ютер - ноутбук Асер вартістю 4000 грн. 4. Пральну машинку Електролюкс вартістю 6 000 грн. 5. Двері в кількості 6 шт. на загальну суму 26 475, 50 грн. 6. Газову поверхню та електродуховку вартістю 5 000, 00 грн. 7. Диван з кріслом вартістю 22 000 грн. 8. Бойлер для підігріву води Фероллі вартістю 2000 грн. 9. Меблі спальної кімнати вартістю 18 000 грн. Всього майна на суму 130 975,00 грн. Просить залишити у безспірному користуванні поліпшення, які були проведені в квартирі [ADDRESS] на суму 116 000 грн. та стягнути з позивачки на його користь [PERSON] грошову компенсацію в рахунок його частки у праві спільної власності на зазначене майно в сумі 123 487, 50 грн. та судовий збір. Заявою від 29 жовтня 2020 року, [PERSON] збільшила розмір позовних вимог зазначивши, що квартира [ADDRESS] , де вона мешкає разом із дітьми після розірвання шлюбу, є її особистою приватною власністю, так як 11 вересня 2014 року її мати - [PERSON] подарувала належну їй, а вона прийняла в дар двокімнатну квартиру [ADDRESS] , жилою площею 31, 7 кв. м, а загальною площею 55, 60 кв. м. Вказаний договір був нотарільно посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком Валерієм Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за номером 3719. Того ж дня вказана квартира, як її особиста приватна власність була зареєстрована за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 451509580000. Зазначала, що будь -якого відношення до вказаної квартири, відповідач не має взагалі, а якщо відповідач вважає, що в квартирі відбувались якісь поліпшення, то він повинен був би надати відповіді докази щодо придбання ним якихось будівельних матеріалів чи оплату виконаних робіт. Заявивши вимоги про залишення у її безспірному користуванні поліпшень на суму 116 000 грн., відповідач вдається до припущень, а залишивши позивачці з дітьми старі, вживані речі, намагається збагатитися за рахунок позивачки та за рахунок їх дітей на суму 123 487, 50 грн. Зважаючи на те, що з позивачкою після розірвання шлюбу з відповідачем, що відбулося за його ініціативною та позовом, залишилися проживати двоє малолітніх дітей - близнюків, виходячи саме з їх інтересів та створення нормальних умов для їх фізичного та духовного розвитку, позивачка вважає, що суд повинен відповідно до приписів статі 70 СК України відступити від засад рівності часток подружжя та провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя в натурі та виділити [PERSON] , враховуючи інтереси дітей: 1. Шафу Купе вартістю 15 000 грн. 2. Кухонні меблі вартістю 32 500 грн. 3. Двері в кількості 6 шт. на загальну суму 26 475, 50 грн. 4. Електродуховку вартістю 5 000 грн. 5. Бойлер вартістю 2 000 грн. Всього майна на суму 80 975,00 грн. Відповідачу [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя виділити в натурі: 1. Комп`ютер - ноутбук Асер вартістю 4 000 грн. 2. Пральну машинку Електролюкс вартістю 6 000 грн. 3. Газову поверхню вартістю 5 300, 00 грн. 4. Диван з кріслом вартістю 22 000 грн. 5. Меблі спальної кімнати вартістю 18 000 грн. Всього майна на суму 55 300,00 грн. З врахуванням проведеної судової автотоварознавчої експертизи, яка визначила ринкову вартість автомобіля на день продажу 230 060,00 грн., який без дозволу позивачки продав [PERSON] , позивачка просить стягнути частину вартості вказаного автомобіля в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, яка складає 115 030, 00 грн. Також позивачка просить відмовити в задоволенні заявлених вимог щодо залишення їх у безспірному користуванні поліпшень, які були проведені в квартирі [ADDRESS] на суму 116 000,00 грн., так як квартира є її особистою приватною власністю, а [PERSON] не надано будь - яких належних та допустимих доказів щодо підтвердження вартості поліпшень, оскільки спільне майно подружжя може бути поділено в натурі та враховуючи інтереси сторін та інтереси неповнолітніх дітей , просить відмовити у задоволенні зустрічного позову та задовольнити первісний позов з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник підтримали зустрічні позовні вимоги, первісний позов визнали частково. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши надані письмові докази суд приходить до наступного. Судом вставлено, що [PERSON] , перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 29 жовтня 2011 року. Рішенням Святошинського районного суду міста Києва в справі №759/18907/17 від 24.09.2018 року шлюб було розірвано. В шлюбі 02.06.2015 року у них народилося двоє дівчаток близнюків: - [PERSON] та [PERSON] . Доньки проживають разом з позивчкою за адресою: [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом копіями свідоцтва про шлюб, про народження дітей, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 24.09.2018 року про розірвання шлюбу в справі №759/18907/17 та не спростовуються відповідачем. В період шлюбу сторонами було придбано наступне майно: 1. Шафу Купе вартістю 15 000 грн. 2. Кухонні меблі вартістю 32 500 грн. 3. Комп`ютер - ноутбук Асер вартістю 4000 грн. 4. Пральну машинку Електролюкс вартістю 6 000 грн. 5. Двері в кількості 6 шт. на загальну суму 26 475, 50 грн. 6. Газову поверхню та електродуховку вартістю 5 000, 00 грн. 7. Диван з кріслом вартістю 22 000 грн. 8. Бойлер для підігріву води Фероллі вартістю 2000 грн. 9. Меблі спальної кімнати вартістю 18 000 грн. Всього майна на суму 130 975,00 грн. Також, сторонами під час шлюбу, 03 серпня 2013 року, за спільні кошти було придбано автомобіль марки «Шкода» модель «Октавія А7», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , Ідентифікатор ТЗ: [NUMBER] . На час розгляду справи, сторони не оспорювали об`єму придбаного спільного рухомого майна, що знаходиться в квартирі та його вартості. Після проведення судової автотоварознавчої експертизи було визначено дійсну ринкову вартість автомобіля «Шкода» модель «Октавія А7», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , Ідентифікатор ТЗ: [NUMBER] в розмірі 230 060, 00 грн. на час розгляду справи, яка також сторонами не оспорюється. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавленні своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 2 статті 70 СК України унормовано, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дітей, приховав, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з ним/нею проживають діти а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року №6-486цс16. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , сестра відповідача дала покази, що дійсно сторонами в шлюбі набувалось майно, яке знаходилось в квартирі, а в 2015 році спільно проводився ремонт, в той період позивачка була вагітна двійнею, в проведенні ремонту допомогали їх з відповідачем батьки, а також були наймані працівники. Вона також допомагала власними силами в проведенні ремонту. Про об`єми та вартість проведених робіт свідок не зазначила. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] дав покази щодо обставин проведення ремонтних робіт в квартирі [ADDRESS] , де він був свідком як після придбання здійснювався монтаж шафи купе, покладення ламінату, плінтусів, він також приймав безпосередню участь у цьому. Про об`єми та вартість проведених робіт свідок також не зазначив, та будь-яких письмових доказів суду не надав. Свідок [PERSON] підтвердив, що в квартирі [ADDRESS] на початку 2015 року, перед Великоднем, він, будучи майстром проводив ремонтні роботи, однак, не зазначив, скільки було витрачено коштів на проведення ремонтних робіт, як і не зазначив скільки він отримав за виконану роботу. При цьому всі троє свідків пояснили: що їм було відомо, про те, що в період проведення ремонтних робіт, позивачка була вагітна двійнею, та в 2015 році сторони заселилися в квартиру (до цього жили у квартирі матері позивачки). При цьому [PERSON] проживав у вказаній квартирі до 2017 року та користувався нею, як жилим приміщенням. Оцінюючи пояснення сторін та покази свідків, суд приходить до висновку, що [PERSON] не доведено, які саме ремонтні роботи були проведені ним особисто та його родичами та знайомими в квартирі та яка їх вартість, як не доведено здійснення ним поліпшень на суму 116 000, 00 грн. Суд враховує, що квартира [ADDRESS] є особистою приватною власністю [PERSON] , так як 11 вересня 2014 року її мати - [PERSON] подарувала належну їй, а вона прийняла в дар двокімнатну квартиру [ADDRESS] , жилою площею 31, 7 кв. м, а загальною площею 55, 60 кв. м. Вказаний договір був нотарільно посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком Валерієм Вікторовичем та зареєстрований в реєстрі за номером 3719. Того ж дня вказана квартира, як її особиста приватна власність була зареєстрована за нею в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 451509580000, та згідно приписів цивільного законодавства є річчю неподільною, а поклеїні шпалери, кахлі, стяжка, вікна, ламінат, паркет є згідно статті 187 Цивільного кодексу України є складовими частинами речі та не можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження або істотного знецінення. Судом встановлено, що після проведених ремонтних робіт, [PERSON] разом з двома дітьми та дружиною до 2017 року проживав та користувався квартирою позивачки, а від так, суд приходить до висновку, що поліпшення зроблені як ним так і іншими членами родини, не можуть бути відокремлені від квартири та не є об`єктом поділу спільного сумісного майна подружжя. При цьому суд враховує, що належних та допустимих доказів понесених витрат на суму 116 000, 00 грн. позивачем по зустрічному позову не надано, а рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, у зв`язку із чим, вказана вимога задоволенню не підлягає. Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 71 СК України, а також ч. 2 ст. 70 СК України те, що з позивачкою після розірвання шлюбу, залишилися проживати двоє малолітніх дітей - близнюків, виходячи саме з їх інтересів та створення нормальних умов для їх фізичного та духовного розвитку, суд вважає, відповідно до приписів статі 70 СК України можливо відступити від засад рівності часток подружжя та провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя в натурі та виділити [PERSON] , враховуючи інтереси дітей: 1. Шафу Купе вартістю 15 000 грн. 2. Кухонні меблі вартістю 32 500 грн. 3. Двері в кількості 6 шт. на загальну суму 26 475, 50 грн. 4. Електродуховку вартістю 5 000 грн. 5. Бойлер вартістю 2 000 грн. Всього майна на суму 80 975,00 грн. Відповідачу [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя виділити в натурі: 1. Комп`ютер - ноутбук Асер вартістю 4 000 грн. 2. Пральну машинку Електролюкс вартістю 6 000 грн. 3. Газову поверхню вартістю 5 300, 00 грн. 4. Диван з кріслом вартістю 22 000 грн. 5. Меблі спальної кімнати вартістю 18 000 грн. Всього майна на суму 55 300,00 грн. Крім того, зважаючи, що [PERSON] без згоди позовачки, здійснив відчуження автомобіля марки «Шкода» модель «Октавія А7», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , Ідентифікатор ТЗ: [NUMBER] , ринкова вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи складає 230 060, 00 грн., на підставі ст. ст. 61, 69, 70, 71 СК України суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] 115 030, 00 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати на сплату судового збору [PERSON] в розмірі 1 125, 60 грн. за подачу первісного позову, 6 000 грн. витрат на проведення судової товарознавчої експертизи, 840, 80 грн. за подання заяви про збільшення заявлених позовних вимог, а всього 7 966, 40 грн.

Outcome: approved