Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом до відповідачки, в якому просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка визначена державним виконавцем Подільського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Василюшком В.В., у розмірі 69377,75 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,0 грн та понесені ним судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 квітня 2021 року Городнянським районним судом Чернігівської області було винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.04.2021 по 08.12.2037. 24 травня 2021 року вказаний судовий наказ було пред`явлено відповідачкою до виконання до Городнянського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). У жовтні 2021 року сторони примирилися та проживали разом у м.Києві, вели спільне господарство та виховували сина [PERSON] , позивач матеріально забезпечував як відповідачку, так і їхнього спільного сина. У грудні 2021 року відповідачка звернулась до Городнянського ВДВС з відповідною заявою про повернення виконавчого документа, на підставі якої 28.12.2021 державним виконавцем згідно з п.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. У жовтні 2022 року сторони припинили спільне проживання. Проте, як стверджує позивач, він продовжував перераховувати кошти на рахунок позивачки на утримання сина. У лютому 2023 року позивач дізнався про те, що державним виконавцем Подільського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Василюшком В.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання судового наказу про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.04.2021 по 08.12.2037. За заявою позивача державним виконавцем надано довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №58039460/15 від 14.02.2023, згідно з якою заборгованість позивача зі сплати аліментів на користь відповідачки за період 01.01.2022 по 01.02.2023 складає 69377,75 грн. За твердженням позивача, з огляду на те, що з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року сторони проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільний побут, виховували разом спільного сина, позивач весь цей час забезпечував матеріально і відповідачку, і їхнього малолітнього сина, нарахування заборгованості зі сплати аліментів за цей період є безпідставним. Ураховуючи це, позивач просить звільнити його від сплати нарахованої заборгованості. Окрім цього, позивач вказує, що, дізнавшись про факт нарахування заборгованості, він переніс нервовий стрес, внаслідок чого істотно погіршився стан його здоров`я. Він змушений був лікуватися з приводу нервового захворювання, внаслідок чого йому була завдана моральна шкода. Вважає, що такий його стан був викликаний неправомірною поведінкою відповідачки, яка бажає отримати від нього зайві виплати шляхом обману та повідомлення неправдивих відомостей державному виконавцю. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав та з наведених у ньому підстав просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Пояснив, що протягом 2022 року вони з відповідачкою проживали разом, остання та їхній син повністю знаходилися на його утриманні. І хоч офіційно він у цей час не працював, однак він допомагав у веденні бізнесу своїй матері, яка на початку 2022 року відкрила в м.Києві бар-караоке. Таким чином, матір підтримувала його сім`ю матеріально, коштів вистачало для забезпечення потреб сім`ї. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала та просила в його задоволенні відмовити. Пояснила, що дійсно з жовтня 2021 року вона примирилася та спільно проживала з позивачем у Києві, де вони винаймали квартиру. Добрими їхні взаємини були лише у перший місяць спільного проживання, після чого на ґрунті хронічної нестачі грошей між ними постійно відбувалися сварки. Відповідач спочатку працював, однак заробіток його був замалий, щоб сплачувати за житло та утримувати сім`ю. Після початку бойових дій у лютому 2022 року відповідач не працював, також у той період не працював бар матері відповідача. Оскільки коштів постійно не вистачало, вона змушена була звертатися за допомогою до своїх батьків, які проживають в селі Ваганичі Чернігівського району Чернігівської області. Останні тримають птицю, свиней, обробляють город, тому систематично передавали їм у Київ продукти харчування. Окрім цього, її батьки постійно протягом 2022 року перераховували і їй, ї відповідачу кошти на банківські картки. Коли відповідач у 2022 році не працював, вона влаштувалася на роботу, де мила посуд і прибирала, щоб утримувати сім`ю, у цей період відповідач доглядав сина. Вважає, що оскільки позивач належним чином не приймав участі в утриманні їх сина, то, відповідно, відсутні підстави для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Окрім цього, наголосила на тому, що заборгованість по аліментам нарахував державний виконавець, який у неї не з`ясовував жодних обставин. Тому, на її думку, у разі незгоди позивача з діями державного виконавця, позивач мав оскаржити нарахування заборгованості шляхом звернення з відповідною скаргою. Після оголошеної судом перерви сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, у справі наявні клопотання сторін про розгляд справи за їхньої відсутності. Представник третьої особи - Подільського відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи останній повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що в період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року сторони проживали разом у м.Києві. Батьки відповідачки постійно передавали дочці в Київ велику кількість продуктів харчування, допомагали матеріально. Після повернення відповідачки до батьків восени 2022 року і станом на момент судового розгляду справи позивач тільки один раз відвідав сина. Наразі відповідач участі у вихованні сина не приймає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у 2022 році його дочка дійсно проживала з позивачем та їхнім малолітнім сином у м.Києві. Вони винаймали квартиру, за яку треба було щомісяця сплачувати орендну плату та комунальні послуги. Позивач постійного заробітку не мав, підробляв, але зароблених коштів сім`ї не вистачало. Його дочка (відповідачка) постійно скаржилася на те, що у них немає грошей. Протягом 2022 року він та його дружина (матір відповідачки) перерахували на банківські картки сторін більше 30 000,0 грн. Окрім цього, оскільки вони тримають господарство (свиней, птицю, город), вони постійно передавали на Київ попутним транспортом та відправляли Новою поштою продукти харчування (картоплю, консервацію, овочі, сало, м`ясо, яйця) у значній кількості. Свідки [PERSON] , [PERSON] показали, що з жовтня 2021 року до жовтня 2022 року сторони проживали разом. Позивач приймав участь в утриманні сім`ї, також матеріально допомагала його матір, яка займалася підприємницькою діяльністю (тримала розважальний заклад). Суд, заслухавши в судовому засіданні сторони, з`ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог, викладену в заявах по суті справи, допитавши свідків та дослідивши в судовому засіданні всі наявні матеріали справи та надані докази, дійшов висновку про те, що заявлені вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] . (а.с.8) Судом встановлено, що 26 квітня 2021 року Городнянським районним судом Чернігівської області було винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.04.2021 по 08.12.2037. На підставі вказаного судового наказу та заяви [PERSON] 24.05.2021 старшим державним виконавцем Городнянського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Кулик К.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , ВП [NUMBER]. (а.с.14-15). Постановою державного виконавця від 28.12.2021 на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначений виконавчий документ було повернуто стягувачу [PERSON] , у постанові міститься відмітка про те, що станом на момент закриття виконавчого провадження у [PERSON] відсутня заборгованість по сплаті аліментів (а.с.12-13). З довідки Хоробицького старостинського округу Городянської міської ради Чернігівської області №21 від 20.02.2023 установлено, що [PERSON] та її син [PERSON] , 2019 року народження, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , у період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року за вказаною адресою не проживали. (а.с.28) Дослідженням матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] встановлено, що на підставі дублікату судового наказу Городнянського районного суду Чернігівської області від 26.04.2021, виданого згідно з ухвалою Городнянського районного суду Чернігівської області від 11.11.2022, за заявою [PERSON] державним виконавцем Подільського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Василюшком В.В. відкрито виконавче провадження від [NUMBER] з виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 08.04.2021 по 08.12.2037. (а.с.189-192) Дослідженням довідки - розрахунку №58039460/15 від 14.02.2023 установлено, що заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період з 01 січня 2022 року по 01 лютого 2023 року становить 69377,75 грн (а.с.11). З довідки ТОВ «Виробнича компанія Інокс Тайм» від 20.02.2023 убачається, що позивач [PERSON] з 01.10.2020 року по 10.05.2022 працював у цьому товаристві та йому нараховувалась відповідна заробітна плата. (а.с.18) Дослідивши вказану вище довідку, суд критично відноситься до тверджень позивача про те, що у січні, лютому та травні 2022 року з його заробітної плати було утримано грошові кошти саме в рахунок сплати аліментів, оскільки інформація про те, який саме вид утримання проведений із заробітної плати позивача, довідка не містить. Водночас інформація про зарахування утриманих аліментів за період січня, лютого, травня 2022 року відсутня в матеріалах виконавчого провадження [NUMBER], копія якого долучена до справи. На підтвердження факту сплати аліментів позивач подав суду копії квитанцій та платіжних доручень про переказ коштів на рахунок [PERSON] . Суд бере до уваги, що позивачем заявлено вимогу про звільнення його від сплати заборгованості по аліментам за період часу з 01.01.2022 по 01.02.2023, тобто подані позивачем квитанції за період часу з лютого по квітень 2021 року не стосуються предмета доказування і не можуть братися судом до уваги. З копії квитанцій АТ КБ «Приватбанк» P24A3977889222D59122 від 20.10.2022 та P24A402820498D43309 від 21.10.2022 встановлено, що [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] 4020,11 грн (а.с.26,27) Докази зарахування цих коштів у рахунок погашення заборгованості по аліментам у матеріалах виконавчого провадження відсутні. З оригіналів платіжних квитанцій, поданих до суду відповідачкою, встановлено, що платник [PERSON] перерахував протягом березня-вересня 2022 року на користь [PERSON] та [PERSON] 37 767,03 грн, в тому числі на користь позивача 12455,87 грн. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.3 Конвенції ООН «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою ВР №789-XII від 27.02.91 року, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Положеннями ст.27 Конвенції визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує зокрема: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч.2 ст.197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п.22 постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд у випадках, передбачених ст.197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку як в цілому, так і кожному окремо, і дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Як встановлено судом, сторони, проживаючи разом у період з жовтня 2021 року по жовтень 2022 року, власного житла не мали винаймали житло (окрему квартиру) в м.Києві, за користування якої мали сплачувати орендну плату та комунальні платежі. При цьому суд приймає до уваги той факт, що у вказаний період часу сторони здебільшого не мали власного постійного офіційного доходу, який дозволяв би їм сплачувати та житло та самостійно забезпечувати собі та своїй дитині рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. У зв`язку з цим, сторони отримували матеріальну допомогу своїх батьків. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що під час судового розгляду не знайшов підтвердження той факт, що відповідачка з сином в період спільного проживання сторін повністю перебували на утриманні позивача. З огляду на це, факт спільного проживання сторін у 2022 році не є підставою для звільнення позивача від аліментного обов`язку. В судовому засіданні відповідачкою не заперечувався той факт, який в свою чергу підтверджено письмовими доказами, що 20 жовтня 2022 року та 21 жовтня 2022 року після припинення спільного проживання сторін, позивачем було сплачено грошові кошти на картковий рахунок позивачки на загальну суму 4020,11 грн. Також в судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти зменшення розміру заборгованості зі сплати аліментів на вказану суму. А тому, враховуючи положення ст.197 Сімейного кодексу України, суд вважає за необхідне звільнити [PERSON] від сплати заборгованості по аліментам за період з 01.01.2022 по 01.02.2023 на суму 4020,11 грн. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідачки моральної шкоди суд зазначає наступне. Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує особа, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Частинами ч.3 ст.12, ч 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що дослідженням матеріалів справи, яка розглядається, достовірно не можливо встановити, якими саме неправомірними діями відповідачки позивачу завдано моральну шкоду. Твердження у позовній заяві про те, що внаслідок неправомірних дій відповідачки у позивача погіршився стан його здоров`я та він зазнав душевних страждань, об`єктивно не підтверджені. З огляду на це, суд дійшов висновку про те, що заявлені [PERSON] у цій справі позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є недоведеними, а підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача моральної шкоди судом не встановлено. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Через те, що позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача частину сплаченого ним (квитанція на а.с.1) при подачі позову судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 62,27 грн.

Outcome: partial