Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із відповідача на його користь борг за угодою позики - 9702 грн., проценти за користування належними йому коштами - 291 000 грн. 3% річних, 507 грн. інфляційні за прострочення виконання зобов`язання - 1455 грн., а всього 302664 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що за угодою позики, укладеною ним з [PERSON] у простій письмовій формі у вигляді боргової розписки 24.06.2020 року, він передав [PERSON]. 330 доларів США, а вона зобов`язалась повернути борг в місячний термін до 24.07.2020 року. На випадок порушення строку повернення боргу [PERSON]. прийняла зобов`язання сплачувати за користування його коштами, проценти, відповідно до ст. 536 ЦК України в розмірі 5% від суми позики за кожен день користування. З наcтупанням строку виконання зобов`язання [PERSON]. зіслалась на унеможливлення повернення боргу та визначила новий термін виконання умов договору . Таке перепризначення строків продовжується до цього часу. Між сторонами мається договір позики, на підтвердження якого ним надається суду розписка позичальника, в якої видно, що відбувається позичкова передача 330 дол США позичальниці [PERSON] За станом на час оформлення позовної заяви, тобто на 17.03.2022 року долар США до гривні Національним Банком Україна визначений 100 дол США = 2940 грн. Сума боргу 330 дол США становить 9702 грн. [PERSON] за користування грошовими коштами, особисто зафіксувала у письмовій формі зобов`язання сплачувати проценти згідно до ст. 536 ЦК України в розмірі 5% від суми позики за кожен день позастрокового користування. Отже [PERSON]. має сплатити за період з 24.07.2020 року до 24.07.2021 року, тобто за 365 днів, 177025 грн ( 9702х5: 100/ х 365/ та за період з 24.07.2021 року до 17.03.2022 року тобто за 235 днів до часу пред`явлення позову 113975 грн / 6402 грн. х 5 : 100/ х 235. А всього за користування коштами сума становить 291000 грн. Прострочення сплати боргу мається протягом року та 9 місяців з боку обчислення ним до 24.04.2022 року 3% річних від суми позики становлять 291 грн / 9702 х3 : 100/. 3% річних за 9 місяців становлять 216 грн. / 9702 х 3 : 100/ : 12 х 9/. Отже відповідальність з сплати 3 % річних становить 507 грн. Індекс інфляції за період з липня 2020 року по січень 2022 року включно становить 15 %, що становить 1455 грн. / 9702 х 15 : 100/. Загальна сума боргу, що визначає ціну позову, становить 302664 грн. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 23.03.2022 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 25.03.2022 року задоволено заяву про відвід судді Олійника М.Ф. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 13.04.2022 року справу прийнято до свого провадження суддею Орендарчуком М.П. та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 23.05.2022 року підготовче судове провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Христинівського районного суду від 26 липня 2022 року позов задоволено частково. 14.03.2023 року від відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення. 06.04.2023 року задоволено заяву та скасовано рішення від 14.03.2023 року та призначено підготовче судове засідання. 08.05.2023 року закрите підготовче судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з обставин зазначених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду відзив в якому вказує, що прізвище [PERSON] змінили на [PERSON] у зв`язку із укладенням шлюбу. Окрім того, позов не визнає покликаючись на те, що позивачем не надано жодного належного, достовірного та допустимого доказу у підтвердження того, що її заборгованість перед позивачем становить саме 330 дол. США, оскільки, копія розписки від 24.06.2020р. додана до позовної заяви всупереч ч. ч. 2,4,5 ст. 95 ЦПК України. Окрім того, відповідач заперечує проти задоволення другої позовної вимоги про стягнення процентів за користування належними позивачеві коштів в сумі 291000 грн. Виходячи з того, що відповідно до наданої позивачем всупереч ст.95 ЦПК України копії розписки від 24.06.2020р. відповідач стверджує, що позичила у позивача кошти в сумі 330 дол. США, які зобов`язувалась повернути до 24.07.2020р. У позовній заяві позивач вказав, що відповідач зобов`язалась сплачувати проценти згідно ст.536 ЦК України в розмірі 5% від суми позики за кожен день поза строкового користування. З огляду на зміст розписки від 24.06.2020р., копію якої надано позивачем до позовної заяви - у даному випадку мова йде про пеню, з огляду на те, що вказана штрафна санкція передбачена саме за невчасне повернення суми боргу, тобто за прострочення виконання зобов`язання, а не за користування коштами, на що вказує позивач. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України - «Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання». Проте позовної вимоги про стягнення пені позивач не заявляв, а якби навіть і заявив, то повинен був би врахувати п.1 ч.2 ст.258 ЦПК України. А тому просить суд застосувати п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до позовних вимог про стягнення пені в сумі 291000 грн. Заслухавши пояснення позивача, перевіривши викладені у заявах по суті справи обставини і безпосередньо дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047ЦК України визначено,що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш яку десять разів перевищує встановлений законом розмір не оподатковуваного мінімуму доходів громадян,а увипадках, коли позикодавцем є юридична особа,-не залежно відсуми. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, 24.06.2020 року [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі (330) триста тридцять доларів США, які вона зобов`язувалась повернути до 24.07.2020 р. Дана обставина не заперечується сторонами по справі. Безпідставним є посилання відповідачки, що дана розписка в порушення вимог ЦПК, додана до позовної заяви «докази», всупереч ч. ч. 2,4,5 ст. 95 ЦПК України, не спростовує факт укладення договору позики від 24.06.2020 року між [PERSON] та [PERSON] . Порушень порядку надання доказів позивачем судом не було встановлено. Судом досліджено оригінал та належним чином завірену копію розписки від 24.06.2020, що укладена в письмовій формі; у суду не виникали сумніви щодо відповідності паперової копії доказу його оригіналу; не ставив під сумнів відповідність копії оригіналу й відповідач. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А тому у відповідності до ст. 1049 ЦК України, позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] 330 доларів США, що складає 9702 грн. підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів за користування належними йому коштами в сумі 291 000 грн. то судом встановлено, що у позовній заяві позивач вказав, що відповідач зобов`язалась сплачувати проценти згідно ст.536 ЦК України в розмірі 5% від суми позики за кожен день поза строкового користування. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. З огляду на зміст розписки від 24.06.2020р., копію якої надано позивачем до позовної заяви у даному випадку мова йде про пеню, з огляду на те, що вказана штрафна санкція передбачена саме за невчасне повернення суми боргу, тобто за прострочення виконання зобов`язання, а не за користування коштами, на що вказує Позивач. Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України - «Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання». З розписок від 24.06.2020р не вбачається, що сторони узгодили розмір процентів за користування коштами, наданими у позику, оскільки 5 %, про які вказано у розписках, фактично є неустойкою (штрафними санкціями) за несвоєчасне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Таким чином, сторони в договорі позики не визначили розмір процентів за користування коштами. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частин 3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідач до ухвалення судового рішення заявляв про застосування наслідків спливу строків позовної давності до вимог в частині нарахування пені. Суд вважає, що такі доводи відповідача заслуховують на увагу, оскільки в договорі позики (розписці) від 24.06.2020р конкретно вказано строк повернення позики - до 24.07.2020 року. Отже, перебіг строку позовної давності по розписці почався 24.07.2020 року, а із позовом позивач звернувся до суду 21.03.2022 року, тобто на час звернення позивача до суду строк позовної давності по вимогам в частині стягнення пені сплинув. Враховуючи клопотання відповідача про застосування строків позовної давності по нарахуванню пені, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, у зв`язку з спливом строків позовної давності. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних то суд зазначає наступне: Судом встановлено, що 24.06.2020 року [PERSON] надав [PERSON] у позику грошові кошти в сумі (330) триста тридцять доларів США, які вона зобов`язалась повернути, тобто судом встановлено, що договором позики є іноземна валюта, а також її повернення. Діюче законодавство встановлює можливість виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входять до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті. У п.п.4,5 ч.3 ст.2 ЦПК України, одними із основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем подано до суду розрахунок 3 % річних із розрахунку у гривнях, в той же час як договір позики від 24.06.2020 року був укладений в доларах США, а тому розрахунок 3 % річних необхідно зробити в доларах США. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вище викладене, суд позбавлений можливості самостійно здійснити розрахунок заборгованості, оскільки такі дії будуть порушувати вимоги ст. 12 ЦПК України. А тому, у задоволенні позову про стягнення з відповідача 3% річних за договором позики від 24.06.2020 року слід відмовити. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних за прострочення виконання зобов`язання в сумі 1455 грн. за договором від 24.06.2020 року то відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постанові від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти. Відтак, враховуючи, що грошовою одиницею кредитного зобов`язання за договором 24.06.2020 року є долар США, суд приходить до висновку, що індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає.

Outcome: partial