Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Міністерство соціальної політики України, російська федерація, про встановлення факту, що має юридичне значення. Дана заява мотивована тим, що заявник народився [INFO] у таборі міста Рангсдорф республіка Німеччина, є малолітнім в`язнем Німеччини з 19 березня 1944 року до 29 серпня 1945 року, у жовтні 2014 року вимушено постраждав від російської збройної агресії та окупації частини України. Так, на квітень 2014 року м. Горлівка Донецької області не контролювалось органами української влади та була окупована російською федерацією. Заявник задля того, щоб сховатися від окупації переїхав до м. Слов`янськ та став мешкати в орендованому житлі. Підставою для звернення до суду слугувала необхідність встановлення юридичного факту, що вимушене переселення заявника відбулося у жовтні 2014 року з окупованої території Донецької області збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини Донецької області. Після переселення заявнику довелось повністю змінити своє життя, оскільки був позбавлений можливості проживати в рідному місті, підтримувати нормальні життєві та соціальні зв`язки. В даний час заявнику встановлений час статус інваліда 2 групи і право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів Великої Вітчизняної Війни, але останній і є малолітнім в`язнем табору у республіці Німеччини з 19 березня 1944 року до 29 серпня 1945 року під час Другої світової війни, інвалідом 2 групи, ветераном війни - інвалідом війни. Наразі такий юридичний факт, що вказане відбулось внаслідок саме Другої світової війни можливо встановити лише у судовому порядку. Водночас, заявник має на меті визначити свій статус, як особи не тільки ветерана Великої Вітчизняної Війни, а і ветерана Другої світової війни, який народився, був малолітнім в`язнем у таборі республіці Німеччина з 19 березня 1944 року до 29 серпня 1945 року, став інвалідом 2 групи, ветераном Другої світової війни - інвалідом Другої світової війни, що також перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви постраждалі від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язки, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Вказане обумовлює отримати відповідний соціально-правовий захист за місцем свого народження - у місті Рангсдорф республіки Німеччина, зокрема, і як особи, яка потерпіла від Другої світової війни. Заявник двічі потерпає від війни, по-перше, від Другої світової війни, і по-друге: від війни росії проти України, яка розпочалась з 2014 року. Встановлення факту, що має юридичне значення можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військової агресії російської федерації, а також необхідно додатково встановити юридичний факт, що народження, ув`язнення, інвалідність заявника є наслідком Другої світової війни і його теж безпосередньо. Тому, просить: - встановити юридичний факт, що народження заявника відбулось [INFO] під час насильницького перебування в`язнем табору у місті Рангсдорф республіки Німеччина внаслідок Другої світової війни; - встановити юридичний факт, що ув`язнення та насильницьке утримання в таборі у республіці Німеччина з 19 березня 1944 року до 29 серпня 1945 року, надання статусу інваліда 2 групи, ветерана війни - інваліда війни заявнику - відбулось внаслідок Другої світової війни; - встановити юридичний факт, що вимушене переселення заявника, відбулось у жовтні 2014 року з окупованої території Донецької області - внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Донецької області, а також внаслідок війни росії проти України, що розпочата росією з 2014 року. В судове засідання заявник не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій на заявлених вимогах наполягав, просив задовольнити їх у повному обсязі. В судове засідання представник заінтересованої особи - Міністерства соціальної політики України не з`явилась, причини неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи - російської федерації у судове засідання не з`явився. Дослідивши додані до заяви докази, суд доходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви, виходячи з наступного. Згідно зі Свідоцтвом про народження, виданим в республіці Німеччина Е-1 РАЦС м. Рангсдорф № 16/1944, перекладеного 08 вересня 2000 року Горлівським відділення Торгівельно-промислової палати України та паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 11 жовтня 2000 року Микитівським РФ Горлівського МУ УМВС в Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] у місті Рангсдорф республіки Німеччина. Відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , 28 квітня 2011 року заявник [PERSON] отримав статус інваліда Великої Вітчизняної Війни 2 групи та має пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Згідно зі статтею 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. В розумінні ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю із зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки; З Преамбули наведеного ЗУ видно, що у тексті Закону слова і цифри «Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років», «Великої Вітчизняної війни та війни з імперіалістичною Японією», «Великої Вітчизняної війни», «Великої Вітчизняної війни та війни з Японією», «Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1945 року з імперіалістичною Японією» замінено словами "Другої світової війни", а слова "Великої Вітчизняної воєн" - словами "Другої світової воєн" згідно із Законом № 2203-VIII від 14 листопада 2017 року. Як зазначалось вище та вбачається з копії посвідчення [NUMBER] від 28 квітня 2011 року, статус ветерана війни - інваліда війни заявникові присвоєно до внесення відповідних змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Статтею 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що законодавство України про статус ветеранів війни та їх соціальні гарантії складається з цього Закону та інших актів законодавства України. Закон України «Про жертви нацистських переслідувань» визначає правові, економічні та організаційні засади державної політики щодо жертв нацистських переслідувань і спрямований на їх соціальний захист та збереження пам`яті про них. У тексті даного Закону слова «Великої Вітчизняної війни та2 виключено, згідно із Законом № 2443-VIII від 22 травня 2018 року, тобто також після надання заявнику відповідного статусу ветерана війни - інваліда війни. Наведеним Законом введено визначення нацистських переслідувань, як злочинного позбавлення Німеччиною в роки Другої світової війни волі мирного населення на тимчасово окупованій території України або за її межами шляхом ув`язнення його у концентраційних таборах, гетто, інших місцях примусового тримання, а також насильне вивезення мирного населення на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав Також, за положеннями даного Закону, інші місця примусового тримання та місця примусових робіт є: - виправно-трудовий табір - місце ув`язнення громадян на визначений термін за ухилення від трудової повинності, з подальшим направленням на попереднє місце роботи або до концтабору, підпорядкований комендатурі СД та поліції безпеки, з особливо жорстоким режимом тримання; - табір примусової праці для осіб єврейської національності - місце ув`язнення осіб єврейської національності з метою їх використання на важких роботах, перетворений із гетто або новостворений з вивезенням працездатних євреїв із гетто, підпорядкований керівництву поліції та СС; - табори знищення, створені з метою проведення екзекуцій в стаціонарних приміщеннях, та місця масових страт мирного населення; - гестапівські тюрми - місця ув`язнення і тримання з політичних мотивів із застосуванням до ув`язнених насильницьких дій виняткової жорстокості, включаючи катування і вбивства; - медичні та дитячі заклади, в яких насильно утримувалися особи-донори, особи, над якими проводилися злочинні медичні експерименти, та особи, відібрані для онімечування; - створені в місцях активних антифашистських дій табори для заручників, які підлягали масовому фізичному знищенню; - пересувні загони (команди) з числа мирного населення, які використовувались окупантами для власного захисту під час проведення військових операцій або робіт з розміновування; - карантинні інфекційні табори, створені нацистами на передньому краї оборони для розповсюдження інфекційних хвороб серед мирного населення та військ Радянської Армії; - табори для членів сімей офіцерів Радянської Армії. За текстом довідки управління по Орловській області комітету державної безпеки СРСР від 05 червня 1991 року № 10/К-46/ФД-47711, [PERSON] , [INFO] , уродженець Німеччини, є сином [PERSON] , 1913 року народження та [PERSON] , 1914 року народження, які в 1943 року дійсно були насильственним шляхом вивезені з Орловської області до Німеччини, де до 22 квітня 1945 року знаходились в одному з таборів середмістя Берліна , працювали на фабриці. Мати з дітьми 29 серпня 1945 року вибула до Орловської області, а батько призваний до лав радянської армії. Відповідно до копії Довідки № 10/47711, виданої 06 травня 1994 року Управлінням по Орловській області Комітету державної безпеки рф підтверджено, що мати заявника [PERSON] , 1913 року народження, уродженка Зарецька Болоховського Орловської області, проживала на тимчасово окупованій території Орловської області. В червні 1943 року її було насильственним шляхом вивезено окупаційними військами до Німеччини, де до 22 квітня 1945 року, тобто до дня звільнення союзними військами використовувалась в якості різноробочої на фабриці у м. Рангсдорф. У серпні 1945 року [PERSON] повернулась до місця народження. Згідно зі ст. 4 ЗУ «Про жертви нацистських переслідувань» Особами, які належать до числа жертв нацистських переслідувань, є: колишні в`язні концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання та місць примусових робіт у роки Другої світової війни; особи, які були насильно вивезені з території колишнього Союзу РСР на примусові роботи на територію Німеччини або її союзників, що перебували у стані війни з колишнім Союзом РСР, або на території окупованих ними інших держав; діти, які народилися в місцях примусового тримання їх батьків та в місцях відбування батьками примусових робіт; діти партизанів, підпільників, інших учасників боротьби з націонал-соціалістським режимом у тилу ворога, яких у зв`язку з патріотичною діяльністю їх батьків було піддано репресіям, фізичним розправам, гонінням. До жертв нацистських переслідувань належать також особи, які у роки Другої світової війни були насильно вивезені з території інших держав, що після 1944 року увійшли до складу колишнього Союзу РСР, а також особи, які після звільнення з концентраційних таборів, гетто, інших місць примусового тримання та місць примусових робіт були переселені на територію України. Заявник в своїй заяві зазначає, що він має статус інваліда 2 групи і право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів Великої Вітчизняної Війни. Загальновідомим є факт того, що період з 01 вересня 1939 року до 02 вересня 1945 року у світовій історії має назву Друга світова війна. При цьому, до вказаного періоду входить час, протягом якого відбувалась Велика Вітчизняна Війна, яка фактично є частиною подій Другої світової війни і безпосередньо з ними пов`язана та мала таку назву лише на окремих територіях, зокрема, срср. Зважаючи на те, що поняття Великої Вітчизняною Війни входить до опису Другої світової війни, законодавцем вирішено внести відповідні зміни до законодавства України, яке стосується того історичного періоду. Таким чином, з діючого законодавства України виключено слова «Велика Вітчизняна Війна», або їх замінено на «Друга світова війна». Отже, заявник, маючи статус пов`язаний з подіями Великої Вітчизняної Війни , на законодавчому рівні прирівняний тотожного соціального статусу, пов`язаного з подіями Другої світової війни, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що заявлені [PERSON] вимоги щодо встановлення юридичного факту, що народження заявника відбулось [INFO] під час насильницького перебування в`язнем табору у місті Рангсдорф республіки Німеччина внаслідок Другої світової війни; та встановлення юридичного факту, що ув`язнення та насильницьке утримання в таборі у республіці Німеччина з 19 березня 1944 року до 29 серпня 1945 року, надання статусу інваліда 2 групи, ветерана війни - інваліда війни заявнику - відбулось внаслідок Другої світової війни, - задоволенню не підлягаю. Що ж стосується вимоги про встановлення юридичного факту, що вимушене переселення заявника, відбулось у жовтні 2014 року з окупованої території Донецької області - внаслідок збройної агресії російської федерації проти України та окупації російською федерацією частини території Донецької області, а також внаслідок війни росії проти України, що розпочата росією з 2014 року, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] був зареєстрований та проживав до квітня 2014р за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, яка розпочалася у кінці лютого на початку березня 2014 року, у квітні 2014 року, він вимушено виїхав з тимчасово окупованої території м. Горлівка, що підтверджується довідкою внутрішньо переміщеної особи № 1429002123 від 30 жовтня 2014 року. Частиною 1 статті 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі статтею 4 Конвенції про захист цивільного населення під час війни особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є. В частині першій статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. У частині першій статті 4, частині першій статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» затверджено порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Встановлена форма довідки не передбачає внесення відомостей про причину переміщення особи з місця свого постійного проживання. Положеннями Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» порядок підтвердження і встановлення факту наявності збройного конфлікту або тимчасової окупації території України не передбачено, проте не виключається можливість звернення внутрішньо переміщеної особи до суду для встановлення конкретної причини внутрішнього переміщення, якщо від цього юридичного факту у цієї особи виникають, змінюються або припиняються певні правовідносини. Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії російської федерації, покладається на російську федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права. При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20 лютого 2014 року. Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на російську федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Підставами внутрішнього переміщення осіб на території України у тому числі може бути: збройний конфлікт, тимчасова окупація, повсюдні прояви насильства та надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру. Крім цього, згідно постанов Верховного Суду України від 14.03.2018 року у справі №363/2981/16-ц, від 21.03.2018 року у справі №428/12368/16-ц, від 21.03.2018 року у справі №417/3852/17, від 12.04.2018 року у справі №243/7029/17, від 06.06.2018 року у справі №428/13977/16-ц, від 21.08.2018 року у справі №752/6366/16-ц, від 21.08.2018 року у справі №428/8076/16-ц, від 12.09.2018 року у справі №755/14659/16-ц, суд прийшов до висновку, що встановлення факту про який просить заявник, можливе лише в судовому порядку, оскільки законодавець не визначив позасудового, тобто іншого порядку, встановлення причинно-наслідкового зв`язку між вимушеним переселенням з окупованої території Луганської/Донецької області та військовою агресією Російської Федерації та окупації Російською Федерацією частини території Луганської/Донецької області. Враховуючи те, що переселення [PERSON] з м. Горлівка Донецької області, до м. Слов`янськ Донецької області, відбулося внаслідок збройної агресії російської федерації та окупації російською федерацією частини території Донецької області, а встановлення вказаного факту можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між переселенням осіб із зони проведення бойових дій на сході України та військовою агресією російської федерації, суд вважає заяву [PERSON] в цій частині вимог обґрунтованою. Встановлення даного факту необхідно для визначення статусу, особи, яка перебуває під захистом Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року (жертви - потерпілого від міжнародного збройного конфлікту), що обумовлює виникнення прав та обов`язків, передбачених цією Конвенцією, іншими нормами національного та міжнародного права. Виходячи з наведеного, суд доходить до висновку, що вимога заявника є частково обґрунтованою та підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial