Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, у якому просила зобов`язати відповідача надати інформацію по суті її інформаційного запиту від 01 лютого 2022 року. В обґрунтування позову вказано, що позивач звернулася до відповідача з інформаційним запитом у порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», «Про інформацію». Згідно з статтею 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації», задоволення запиту мало бути здійснено протягом п`яти днів, однак станом на 23 лютого 2022 року жодної відповіді на свій запит від 01 лютого 2022 року позивач не отримала. У своєму відзиві стороною відповідача позов не визнано і зазначено, що підприємство не є розпорядником інформації, про яку запитувала позивач у своєму інформаційному запиті, на який було надано відповідь з роз`ясненням цього і надіслано простим листом. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 21 грудня 2022 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 27 грудня 2022 року у справі відкрито провадження для розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. 02 травня 2022 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов. Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. 01 лютого 2022 року [PERSON] засобами поштового зв`язку направила запит на отримання публічної інформації на адресу ДП «КиївГазЕнерджи», у якому просила надати (надіслати поштою) інформацію про те, чи [PERSON] значиться (внесена) в електронну (паперову) базу обліку споживачів / абонентів газопостачання від ДП «КиївГазЕнерджи» і на якій підставі яких правовідносин, якщо так, то зазначити законодавчу норму. 03 березня 2022 року листом за вих. № 165/19-01 представник ДП «КиївГазЕнерджи» Семенова В. надала відповідь на запит [PERSON] за вх. № С-34, повідомивши, що за її адресою ( [ADDRESS] ) станом на 01 лютого 2022 року особовий рахунок № [NUMBER] відкритий на іншу особу. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Згідно з частиною першою ст. 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації. Відповідно до частини першої ст. 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них; 5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради. Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань ДП «КиївГазЕнерджи» є юридичною особою приватного права. ДП «КиївГазЕнерджи» не належить до розпорядників інформації, визначених: у пунктах 1, 2, 3, 5 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», а також до суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, зазначених у п. 4 частини першої статті 13 вказаного Закону, що підтверджується таким. Згідно з п. 4 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» до суб`єктів господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, то ДП «КиївГазЕнерджи» не є таким суб`єктом. ДП «КиївГазЕнерджи» згідно з постановою НКРЕКП від 18 травня 2017 року № 674 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ», ДП «КГЕ», ТОВ «МИКОЛАЇВ ГАЗ ЗБУТ», ТОВ «ПРОМСПЕЦГАЗ», ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ», ПАТ «УКРНАФТА», ТОВ «ЄВРОЕНЕРГОТРЕЙД», ТОВ «ДЕЛЬТАГАЗ», ТОВ «КРАФТ ФІНАНС», ТОВ «НАДРАГАЗ», ТОВ «ПАРІ», ТОВ «ПЕРША УКРАЇНСЬКА ГАЗОНАФТОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ОПІ», ТОВ «СИСТЕМОЙЛІНЖЕНЕРІНГ», ТОВ «КИЇВ-НАФТА 2000» та ТОВ «КОМПАНІЯ «ТЕХНОКОМСЕРВІС» ДП «КиївГазЕнерджи» здійснює діяльність з постачання природного газу. Відповідно до законодавства у сфері газопостачання, зокрема Закону України від 09 квітня 2015 року № 329-VIII «Про ринок природного газу» споживачі мають право вільно обирати постачальника природного газу, що закріплено у ст. 3 зазначеного Закону та є одним із основоположних принципів функціонування ринку природного газу. Тобто, постачання природного газу на ринку природного газу відбувається на основі вільної конкуренції, що виключає віднесення ДП «КиївГазЕнерджи» до суб`єктів, визначених у п. 4 частини першої статті 13 Закону № 2939-YI. За наведених підстав, беручи до уваги, що ДП «КиївГазЕнерджи» не є розпорядником інформації у розумінні статті 13 Закону № 2939-VI, а тому [PERSON] неправомірно вимагає від ДП «КиївГазЕнерджи» відповіді на підставі Закону № 2939-VI. Абзацами 5 та 6 ст. 2 Закону України «Про інформацію» визначено основні принципи інформаційних правовідносин, зокрема правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захист інформації, а також захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Згідно з абз. 2 частини першої ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до наданої на запит позивача відповіді (вих. 165/19-01 від 03 березня 2022 року) ДП «КиївГазЕнерджи» викладено обставини, що стосуються правовідносин між сторонами. Вказану відповідь на запит позивача було надано у встановлений законом термін на підставі Закону України «Про звернення громадян». Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є безпідставним і не підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Судові витрати віднести на рахунок Держави, оскільки позивач є особою з інвалідністю І групи. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: dismissed