Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить суд зняти заборону відчуження з нерухомого майна, що належало померлому [INFO] її сину [PERSON] , посилаючись на неможливість отримання спадщини. В обґрунтування вимог зазначено, що після смерті сина вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а саме будинку [ADDRESS] , однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з наявністю арешту на майно померлого, накладеного в рамках виконавчого провадження. Указаний арешт було накладено державним виконавцем у рамках виконавчих проваджень про стягнення з її сина за життя аліментів на користь відповідачок у справі. Тому з метою захисту спадкових прав, просить задовольнити вимоги. Ухвалою суду від 25 січня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 07 березня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті. Встановлено загальний порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та загальний порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] на задоволенні вимог наполягали з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, вимоги позову визнали у повному обсязі. Представник третьої особи Довгинцівського ВДВС Стицькова О.С. у судовому засіданні вимоги позову не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях, в обґрунтування яких зазначено, що на виконанні перебували виконавчі провадження: ВП 40854281 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини,яке було завершено на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та у рамках якого винесено постанову про арешт нерухомого майна; ВП 44336388 з примусового виконання виконавчого листа № 211/1428/14-ц від 31.07.2014 про зменшення розміру аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини, яке 09.12.2019 було завершено на підставі п. 7 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» та ВП 42305685 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1889/2007 від 12.04.2007 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] . Сукупний розмір заборгованості по аліментам перевищував суму платежів на 3 місяці, тому державним виконавцем звернено стягнення на майно боржника. Заборгованість по аліментам станом на 23.12.2021 складає 185\~614,77 грн. Дане виконавче провадження було завершено 21.11.2022 на підставі вимог п. 3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». На момент завершення виконавчого провадження у державного виконавця були відсутні правові підстави для звільнення майна боржника з-під арешту, оскільки статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено скасування заходів примусового виконання у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі вимог ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Тобто державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. На теперішній час боржником борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження не сплачені. При цьому обов`язок спадкодавця щодо сплати заборгованості, присудженої судом (кредиторові) зі спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і переходить до його спадкоємців. Тому просить відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Згідно статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином порушене право власника підлягає захисту шляхом звільнення з-під арешту спірного майна. Як встановлено судом, [INFO] помер [PERSON] (а.с. 8 копія свідоцтва), якому за життя належав будинок [ADDRESS] (а.с. 12 копія витягу). Позивач, як спадкоємець першої черги після смерті сина звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак дізналась про неможливість учинення нотаріальної дії у зв`язку з наявністю арешту на нерухоме майно [PERSON] в рамках виконавчих проваджень з примусового виконання судових рішень про стягнення аліментів. Згідно абзаців першого та другого пункту 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 (далі Постанова № 5), у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Згідно абзацу першого пункту другого Постанови № 5, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Пунктом 13 Постанови № 5 роз`яснено, що при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи відсутність даних про підстави накладення арешту, смерть особи, на майно якої накладено арешт та неможливість спадкоємців прийняти спадщину в зв`язку з наявність арешту, суд приходить до висновку до наявність підстав для задоволення вимог. Стосовно посилання представника третьої особи на постанову Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 199/5826/16-ц. то предметом спору у цій справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, де суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, яка є спадкоємцем майна померлого спадкодавця, заборгованості за аліментами. У даній справі вказані вимоги відсутні, виконавчі провадження завершені, із заявами (поданням) про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) ні стягувачі, ні державний виконавець до суду не звертались. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем вимогу про відшкодування судових витрат не заявлено, вони покладаються на позивача.

Outcome: approved