Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

07.12.2017 року позивач звернувся до Франківського районного суду м.Львова з позовом до відповідача, з врахуванням заяви про зміну предмету позову, яка була прийнята попереднім судом до розгляду, до якої просив суд визнати за [PERSON] право вкладника за договором № ЛВ-1-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб укладеного 28 травня 2015 року між [PERSON] та ПАТ «Український професійний банк» на вклад в сумі 64\~000,00 грн.; визнати за вкладником [PERSON] право на відшкодування заборгованості за вкладом у розмірі 64\~000,00 грн. за договором № ЛВ-1-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб укладеного 28 травня 2015 року з ПАТ «Український професійний банк» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в межах гарантованої суми відшкодування та зобов`язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо [PERSON] (РНОКПП- [NUMBER] ), як вкладника публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», що має право на відшкодування коштів за вкладом у розмірі 64 000,00 грн. за договором № ЛВ-1-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб укладеного 28 травня 2015 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 28 травня 2015 року між ним та ПАТ «Український професійний банк» укладено Договір № ЛВ-1-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб. На поточний рахунок Позивача зараховано кошти у розмірі 64\~000,00 грн. На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року № 348 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.05.2015р. прийнято рішення № 107 про запровадження з 29.05.2015 тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк». Тимчасову адміністрацію в ПАТ «УПБ» запроваджено строком на 3 місяці з 29 травня 2015 по 28 серпня 2015 року включно. Листом за № 01-10/48087 від 27.08.15р. відповідач повідомив його, що на думку уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Договір № ЛВ-1-28/05/15 від 28 травня 2015 року є нікчемним відповідно до положень ч.1 та 2 ст.228 ЦК України та з огляду якого його не включено до переліку та загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду. Вказує, що Уповноваженою особою Фонду неправомірно визнано договір банківського вкладу нікчемним, а тому задоволення вимог позивача є належним і достатнім способом захисту прав позивача у спірних правовідносинах. Просить позов задоволити. Вказана цивільна справа перебувала в провадженні судді Дзеньдзюри С.М. 23.02.2023 року справа передана\~судді Мартинишин\~М.О. на підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.02.2023 року згідно розпорядження\~керівника апарату\~Франківського районного\~суду м.\~Львова Турчак\~М.І.\~№272/Р\~від 22.02.2023\~року та рішення зборів суддів №1 від 16.01.2023 року. 03.02.2023 року ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова Мартинишин М.О. прийнято дану цивільну справу до свого провадження, призначено розгляд справи по суті за участю учасників справи. 18.05.2023 року ухвалою,\~постановленої судом,\~не виходячи\~до нарадчої\~кімнати,\~занесеної до\~журналу судового\~засідання, замінено сторону позивача з [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . \~ \~ \~ \~У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні до викладеного у позовній заяві та до заяви про зміну предмету позову. Просить позов задовольнити. Представник відповідача та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце слухання справи. Однак по справі представник відповідача подав відзив на позовну заяву(а.с.33-36) та представника третьої особи подав письмові пояснення(а.с.93-97), до яких просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. За таких обставин суд вважає, що справу слід слухати за відсутності представника відповідача та третьої особина підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Норма пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує «право на суд», одним з елементів якого є право на доступ до суду, тобто право ініціювати судовий розгляд цивільної справи (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутності цих прав (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06, § 230). Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. ЄСПЛ неодноразово встановлював порушення Україною Конвенції через наявність юрисдикційних конфліктів між національними судами (див. mutatis mutandis рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов та Купчик проти України», (заяви № 7714/06 та № 23654/08), в якому ЄСПЛ установив порушення пункту 1 статті 6 Конвенції щодо відсутності у заявників доступу до суду касаційної інстанції із огляду на те, що відмова Вищого адміністративного суду України розглянути касаційні скарги заявників усупереч ухвалам Верховного Суду України не тільки позбавила заявників доступу до суду, але й знівелювала авторитет судової влади; крім того, ЄСПЛ указав, що держава має забезпечити наявність засобів для ефективного та швидкого вирішення спорів щодо судової юрисдикції(§ 27, 28, 38-40); рішення від 01 грудня 2011 року у справі «Андрієвська проти України» (заява № 34036/06), в якому ЄСПЛ визнав порушення пункту 1 статті 6 Конвенції з огляду на те, що Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті касаційного провадження за скаргою заявниці, оскільки її справа мала цивільний, а не адміністративний характер, і тому касаційною інстанцією мав бути Верховний Суд України; натомість останній відмовив у відкритті касаційного провадження, зазначивши, що судом касаційної інстанції у справі заявниці є Вищий адміністративний суд України (§ 13, 14, 23, 25, 26); рішення від 17 січня 2013 року у справі «Мосендз проти України» (заява № 52013/08), в якому ЄСПЛ визнав, що заявник був позбавлений ефективного національного засобу юридичного захисту, гарантованого статтею 13 Конвенції, через наявність юрисдикційних конфліктів між цивільними й адміністративними судами (§ 116, 119, 122-125); рішення від 21 грудня 2017 року у справі «Шестопалова проти України» (заява № 55339/07), у якому ЄСПЛ дійшов висновку, що заявниця була позбавлена права на доступ до суду всупереч пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки національні суди надавали їй суперечливі роз`яснення щодо юрисдикції, відповідно до якої позов заявниці мав розглядатися у судах України, а Вищий адміністративний суд України не виконав рішення Верховного Суду України щодо розгляду її позову за правилами адміністративного судочинства (§ 13, 18-24)). Ураховуючи зазначене, з метою недопущення порушення гарантованого Конвенцією права на доступ до суду та на ефективний засіб юридичного захисту, суд з урахуванням правових позицій, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 243/5078/17 (провадження № 14-393цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 490/9823/16-ц (провадження № 14-509цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 761/12676/17 (провадження № 14-516цс18), від 27 лютого 2019 року у справі № 442/7753/16-ц (провадження № 14-35цс19), суд вважає, що позивачу має бути забезпечений доступ до правосуддя, що включає і розгляд справи по суті, навіть в іншому, ніж це передбачено законом судочинстві, оскільки перешкоди до розгляду у належному адміністративному судочинстві виникли у зв`язку з процесуальною діяльністю суду. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої\~статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частини перша та друга\~статті 14 ЦК України). Згідно із ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 28.05.2015\~року між\~ [PERSON] та\~Публічним акціонерним\~товариством «Український\~професійний банк»\~(далі\~-\~ПАТ «Український\~професійний банк»)\~укладеноДоговір № ЛВ-1-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб(а.с.6-8). На підставі укладеного договору, на поточний рахунок [PERSON] перебували грошові кошти у розмірі 64 000 гривень, які зараховані 28.05.2015 року, що підтверджується випискою за 28.05.2015 року(а.с.9). На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 року №348 «Про віднесення ПАТ «Український професійний банк» до категорії неплатоспроможни» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 28.05.2015 року прийнято рішення № 107 про запровадження з 29.05.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію в ПАТ «Український професійний банк» запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року. Відповідно до постанови Правління НБУ від 28 серпня 2015 року № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 року № 158, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з даним рішенням, з 31 серпня 2015 року розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український професійний банк» та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Український професійний банк», визначені статтями 37 та 38, частинами першою та другою статті\~48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіній Любові Олександрівні строком на 1 рік з 31 серпня 2015 року до 30 серпня 2016 року включно. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 18 серпня 2016р. №1556 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ»\~на один рік до 30 серпня 2017 року включно. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активами Пантіної Любові Олександрівни на один рік до 30 серпня 2017 року включно. Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 07 серпня 2017р. №3406 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» строком на один рік до 30серпня 2018 року включно. Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №5462 від 21 грудня 2017р. про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «УПБ». Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ»\~делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур неплатоспроможних банків департаменту управління активами Грошовій Світлані Василівні з 26 грудня 2017р. Виконавчою\~дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20 серпня 2018 року №2306 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» строком на один рік\~з 31 серпня 2018 року до 30 серпня 2019 року включно. Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ», [PERSON] строком на один рік з 31 серпня 2018 року до 30 серпня 2019 року включно. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято\~рішення від 01 липня 2019 року №1640 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» строком на один рік з 31 серпня 2019 року до 30 серпня 2020 року включно. Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ», [PERSON] строком на один рік з 31 серпня 2019 року до 30 серпня 2020 року включно. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування від 27 серпня 2020 року №1593 «Про деякі питання ліквідації ПАТ «УПБ» відкликано повноваження ліквідатора ПАТ «УПБ», делеговані Грошовій Світлані Василівні рішенням виконавчої дирекції Фонду від 01 липня 2019 року №1640 «Про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та делегування повноважень ліквідатора». Відповідно до вищенаведеного рішення, визначені Законом України «Про систему гарантування фізичних осіб» повноваження, під час здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» здійснюватимуться безпосередньо\~Фондом до моменту внесення запису про державну реєстрацію припинення ПАТ «УПБ» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Зазначена інформація є загальнодоступною та міститься на офіційному веб-сайті Фонду гарантування за посиланням http://www.fg.gov.ua. Листом №01-10/4087 від 27.08.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» Пантіна Любов Олександрівна повідомила [PERSON] про те, що правочини, в тому числі, Договір карткового рахунку від 28.05.2015 р, картковий рахунок № [NUMBER] (операції з внесення 28.05.2015 р. грошових коштів на рахунок № [NUMBER] ) є нікчемними. Не погоджуючись із не включенням інформації щодо позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, позивач звернувся до адміністративного суду з даним позовом. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі за текстом - «Фонд») визначаються Законом України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб»\~від 23\~лютого 2012\~року №\~4452-VI (далі - Закон № 4452-VI). За приписами ч. 1 ст.\~3\~Закону №\~4452-VI визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Приписами частини 1 статті 26\~Закону №\~4452-VI передбачено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI, Фонд не відшкодовує кошти: 1) передані банку в довірче управління; 2) за вкладом у розмірі менше 10 гривень; 3) за вкладом, підтвердженим ощадним (депозитним) сертифікатом на пред`явника; 4) розміщені на вклад у банку особою, яка була членом спостережної (наглядової) ради, правління (ради директорів), ревізійної комісії банку, якщо з дня її звільнення з посади до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 5) розміщені на вклад у банку особою, яка надавала банку професійні послуги як аудитор, юридичний радник, суб`єкт оціночної діяльності, якщо ці послуги мали безпосередній вплив на виникнення ознак неплатоспроможності банку і якщо з дня припинення надання послуг до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних не минув один рік; 6) розміщені на вклад власником істотної участі банку; 7) розміщені на вклад особою, яка на індивідуальній основі отримує від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або має інші фінансові привілеї від банку; 8) за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов`язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов`язань; 9) за вкладами у філіях іноземних банків; 10) за вкладами у банківських металах. У відповідності до ч. 1 ст. 27 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Нормами ч. 3-4 ст.\~27\~Закону №\~4452-VI передбачено, що Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Положеннями частин 5-6 статті 27\~Закону №\~4452-VI закріплено, що протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону. Відповідно до частини 1 статті 36 Закону № 4452-VI, з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. В силу п. 4 ч. 2 ст. 37 Закону № 4452-VI, Уповноважена особа Фонду має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. У відповідності до ч. 2 ст. 38 Закону № 4452-VI, протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. За приписами ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-VI, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов`язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов`язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність»; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов`язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Відповідно до пункту 1.1 Договір № ЛВ-1-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб, Банк відкриває користувачу поточний рахунок в гривнях № [NUMBER] (надалі Рахунок) для обліку операцій з платіжними картками(надалі-Картки)здійснює видачу Користувачу Карток відповідно до заяви Користувача та виконує розрахунково-касове обслуговування Рахунку Користувача за дебетово-кредитною схемою. Так, згідно виписки з рахунку [PERSON] в ПАТ «Український професійний банк» за 28 травня 2015 року, на рахунок позивача було зараховано 64 000 гривень(а.с.9). У постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 21 грудня 2019 року у справі №823/1674/18 зазначено наступне: «Закон № 4452-VI пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн.; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників». На підставі постанови Правління Національного банку України від 28 травня 2015 року №348 Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк», віднесено до категорії неплатоспроможних. Суд зазначає, що підставою для поширення на особу гарантій, передбачених Законом №4452-VI, щодо відшкодування вкладу, є наявність у такої особи залишку коштів на банківському рахунку, що відкритий на її ім`я, тобто, наявність вкладу та статусу вкладника у особи. При цьому, положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів. Дане твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 16 травня 2019 року у справі №814/4113/15. Таким чином, суд вважає, що кошти, які знаходяться на поточному рахунку [PERSON] прирівнюються до вкладу, а правонаступник [PERSON] [PERSON] , відповідно - до вкладника. Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 16 квітня 2020 року у справі №826/8049/15 зазначив наступне: «…положення чинного законодавства не пов`язують визначення статусу вкладника банку та виникнення у нього права на отримання гарантованої суми відшкодування вкладу із походженням на відповідному вкладному (депозитному, поточному) рахунку коштів». Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що законодавство не передбачає обмежень для визнання особи вкладником банку у випадках перерахування коштів на її користь іншим клієнтом. Немає таких обмежень і в укладеному позивачем договорі банківського рахунку. Даний висновок узгоджується з правовою позицію Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 02 жовтня 2109 року у справі №804/15159/15. Щодо посилання представників відповідача та третьої особи на те, що надходження коштів на рахунок позивача відбувалося у період, коли діяла Постанова Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку», суд зазначає наступне. Так, наявність вказаного рішення Національного банку України не може впливати на спірні правовідносини, оскільки, вказана постанова, відповідно до положень\~статті 75 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є банківською таємницею, доказів обізнаності позивача про встановлені для ПАТ «Український професійний банк» обмеження відповідачем не надано. Дане твердження узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеною у постанові від 04 квітня 2019 року у справі № 818/286/16. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що доводи позивача про протиправність бездіяльності Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» Пантіної Л.О. щодо не включення даних [PERSON] до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб є обґрунтованими. З приводу посилання відповідача у листі №01-10/4087 від 27.08.2015 року та письмових пояснень представника відповідача та представника третьої особи на нікчемність операцій з внесення грошових коштів на рахунок позивача, слід вказати наступне. Частиною 3 статті 38\~Закону України\~«Про систему\~гарантування вкладів\~фізичних осіб» врегульовано заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку та визначено підстави, з яких правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Положеннями ч. 3 ст.\~38\~Закону №\~4452-VI визначено перелік підстав, за наявності яких, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними. При цьому Законом України\~від 16\~липня 2015\~року №\~629-VІІІ\~«Про внесення\~змін до\~деяких законодавчих\~актів України\~щодо вдосконалення\~системи гарантування\~вкладів фізичних\~осіб та\~виведення неплатоспроможних\~банків з\~ринку» (далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12 серпня 2015 року, частину третю статті 38 Закону № 4452-IV доповнено пунктом 9, згідно із яким правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Разом із цим, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому, 15 листопада 2016 року за № 1736-VІІІ прийнято\~Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг»\~(далі - Закон № 1736-VІІІ), яким також внесені зміни до\~Закону № 4452-VІ. Відповідно до пояснювальної записки до проекту Закону № 1736-VІІІ необхідність прийняття вказаного законопроекту виникла у зв`язку із набуттям розповсюдження схемою, за якою у приміщеннях банку фізичним особам пропонується укладати не договори банківського вкладу з банком, а договори позики з небанківськими фінансовими установами через повіреного, яким виступає банк. При цьому з метою введення в оману споживачів щодо дійсного предмета договору банк відкриває кожному клієнту банківський рахунок, з якого в подальшому кошти перераховуються на рахунки небанківських фінансових установ. З метою захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банку, та унеможливлення мультиплікації таких схем у майбутньому виникла необхідність внести зміни до\~Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», «Про банки\~і банківську\~діяльність» та «Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» для врегулювання питань: - поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; - посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені як позика кошти від фізичних осіб; - встановлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи; - встановлення обов`язку банку при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених\~Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 19 листопада 2016 року набрали чинності положення пункту 15 Прикінцевих положень Закону\~№ 4452-VІ, внесені Законом № 1736-VІІІ, яким передбачено, що до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності\~Законом № 1736-VІІІ\~віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим\~законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. Фонд зобов`язано ретельно вивчити документи щодо кожної фізичної особи, яку прирівняно до вкладника і кошти якої прирівняні до вкладу цим пунктом, і не пізніше 20 робочих днів з дня набрання чинності Законом № 1736-VІІІ\~розпочати за рахунок коштів Фонду у межах суми відшкодування, визначеної частиною першою статті 26\~цього Закону, виплату відшкодування коштів фізичним особам, які набули право на таке відшкодування у зв`язку з їх прирівнянням до вкладників. Тобто, з метою поширення гарантій\~Закону № 4452-VІ\~до вкладу були прирівняні кошти фізичних осіб за чітко визначеними ознаками, які при цьому не є вкладом згідно із чинним законодавством. А саме: до вкладу прирівнюються кошти, які залучені від фізичної особи як позика або вклад до небанківської фінансової установи через банк, що виступив повіреним за відповідним договором і на день набрання чинності Законом № 1736-VІІІ віднесений до категорії неплатоспроможних, якщо при цьому банком не було поінформовано фізичну особу під розпис про непоширення на такі кошти гарантій, передбачених цим\~законом, а фізична особа, яка розмістила, надала такі кошти, прирівнюється до вкладника. У постанові Верховного суду у складі Касаційного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі № 826/14525/17 зазначено: «…Законом України від 16 липня 2015 року № 629-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку»(далі - Закон № 629-VIII), який набрав чинності 12 серпня 2015 року, ч. 3 ст. 38 Закону № 4452-IV доповнено п. 9, згідно із яким, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними у разі здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов`язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства. Разом з цим, з метою забезпечення захисту прав фізичних осіб, які були ошукані за посередництвом банків, вирішення питання щодо відшкодування їм коштів, а також для запобігання таким зловживанням у майбутньому 15 листопада 2016 року за прийнято\~Закон України № 1736-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо відшкодування фізичним особам через систему гарантування вкладів фізичних осіб шкоди, завданої зловживанням у сфері банківських та інших фінансових послуг», яким також внесені зміни до Закону № 4452-VI, для врегулювання таких питань: поширення на зазначених осіб гарантій відшкодування коштів, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; посилення відповідальності небанківських фінансових установ (у тому числі пов`язаних із банками), якими у зазначений вище спосіб були залучені, як позика, кошти від фізичних осіб; установлення заборони фінансовим установам залучати кошти фізичних осіб (крім учасників такої установи) із зобов`язанням щодо їх повернення, у тому числі шляхом отримання позики, у разі якщо це прямо не передбачено законом про діяльність відповідної фінансової установи; встановлення обов`язку банка при виконанні функцій повіреного, агента, іншого представника або посередника із залучення коштів від фізичних осіб попередньо ознайомлювати у письмовій формі таких фізичних осіб про непоширення на їх кошти, залучені на користь третіх осіб, гарантій, встановлених Законом № 4452-VI». Матеріали справи не містять відомостей про те, що [PERSON] був повідомлений банком під підпис про непоширення гарантій банку на кошти, повернені на рахунок позивача за договором Договір № ЛВ-1-28/05/15 про відкриття та обслуговування поточного рахунку для обліку операцій з платіжною карткою для фізичних осіб від 28 травня 2015 року. Отже, у справі, яка розглядається, кошти позивача відповідають чітко визначеним критеріям, визначеним змінами, внесеними до Закону № 4452-VІ Законом № 1736-VІІІ, а тому вони прирівнюються до вкладу, а позивач, відповідно, - до вкладника. Аналогічна позиція відображена у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2019 року у справі № 823/1674/18 (провадження № К/9901/68435/18), від 30 листопада 2022 року у справі № 808/3061/17 (провадження № К/9901/3333/19), від 18 травня 2022 року у справі № 1640/2767/18 (провадження № К/9901/10753/19), від 31 травня 2022 року у справі № 826/16850/16 (провадження № К/9901/1392/19), від 22 червня 2022 року у справі № 826/5666/18 (провадження № К/9901/18594/19). Відповідно до п. 3 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №\~14 (далі - Положення №14), Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26\~Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку. Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку. Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку (п. 4 розділу ІІІ Положення №14). В силу пункту 6 розділу ІІІ Положення №14, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників. З огляду на зазначене, враховуючи приписи пунктів 4, 6 розділу ІІІ Положення №14, та ті обставини, що станом на дату розгляду справи у суді відповідний перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вже сформовано та подано на затвердження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» подати додаткову інформацію щодо [PERSON] як правонаступниці вкладника публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» Левченка Ростислава Анатолійовича, як вкладника, яка має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві «Український професійний банк» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Згідно з\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до приписів\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. На підставі вищенаведеного, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов з врахуванням заяви про зміну предмету позову слід задоволити. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати, пов`язані з розглядом її позовної заяви, необхідно компенсувати за рахунок Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» шляхом стягнення з нього у дохід держави 1 920 гривень.

Outcome: approved