Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

23 грудня 2021 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача АТ «Банк форвард», визначивши третіми особами приватного виконавця\~Овсієнко А.В.\~та приватний\~нотаріус КМНО\~Сазонову О.М.,\~із вимогами\~про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню\~та повернення\~стягнутих коштів (а. с. 3-7). В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що 16 квітня 2015 року вона з ПАТ «Банк Форвард» уклала кредитний договір № 115939718, правонаступником якого є АТ «Банк Форвард». Приватним нотаріусом КМНО Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 3304 від 29 липня 2021 року про стягнення з неї на користь відповідача за вказаним кредитним договором заборгованість у сумі 14409 гривень 32 копійки. 18 серпня 2021 року приватним виконавцем Овсієнко А.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 66567883. Постановою приватного виконавця від 20 жовтня 2021 року було звернуто стягнення на заробітну плату боржника. Вважає, що здійснений виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню оскільки, вчинений після спливу трьох років з виникнення права вимоги у стягувача по стягненню з неї заборгованості. Заборгованість вважає спірною. Вказує, що кредитний договір сторонами не був нотаріально посвідчений, а відтак вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить суд визнати виконавчий напис № 3304, виданий 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., таким, що не підлягає виконанню, та стягнути з відповідача судові витрати та безпідставно стягнуті за виконавчим написом грошові кошти у сумі 3585 гривень. Ухвалою суду від 28 грудня 2021 у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено судове засідання на 16 годину 30 хвилин 06 січня 2022 року (а. с. 33). 08 лютого 2022 року на адресу суду надійшла заява представниці відповідача Діабате К.М. (а. с. 44-49), в якій вона зазначає про те, що виконавчий напис вчинено законно, оскільки клієнткою умови кредитного договору не виконувалися, тому приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано стягнути на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість, що виникла по кредитному договору № 115939715, боржником за яким є [PERSON] . Разом з цим, представниця відповідача стверджує, що згідно п. 2 Переліку документів за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, банком було надано нотаріусу не лише розрахунок заборгованості за кредитним договором, а і виписки по рахунку, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову грамотність в Україні», що доводило безспірність вимог, а також оригінал кредитного договору. Тому вважає, що нотаріус вчинив виконавчий напис відповідно до закону та підстав відмовляти банку у вчиненні виконавчого напису у останнього не було, відповідно і підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, відсутні. 24 лютого 2023 року цивільна справа № 235/9096/21 надійшла до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю з Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року справу прийнято до свого провадження, а позовну заяву залишено без руху (а. с. 62). 10 квітня 2023 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 02 березня 2023 року, позивачкою усунуту (а. с. 64-70). 05 травня 2023 року на офіційну електронну адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника відповідача «АТ «Банк Форвард» - Погорєлова А.П. (а. с. 80-86), в яких він зазначає про те, що на підставі рішення Правління Національного Банку України від 07 березня 2023 року № 90-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Банк Форвард» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 07 березня 2023 року № 276 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк Форвард» та делегування повноважень ліквідатора банку» розпочато процедуру ліквідації Акціонерного товариства «Банк Форвард» строком на три роки з 08 березня 2023 року до 07 березня 2026 року включно, а тому прохає суд при розгляді даної справи і прийнятті рішення у ній врахувати факт початку процедури ліквідації відповідача, а також позицію Верховного Суду з приводу задоволення позовних вимог кредиторів банків, що перебувають в процедурі ліквідації. Разом з цим, зазначає про те що виконавчий напис вчинений відповідно до вимог чинного законодавства. Зокрема вказує на те, що кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їх волі. Вказано на те, що позивачкою не надано суду жодних доказів на спростування факту безспірності заборгованості за вказаним кредитним договором, хоча обов`язок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором покладено саме на боржника, яким в даному випадку є позивачка. Тому прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а. с. 77, 93), в якій на задоволенні позовних вимог наполягала (а. с. 77-78). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 88), про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний виконавець Овсієнко А.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 91), про причини неявки суд не повідомила. Третя особа приватний нотаріус Київського міського\~нотаріального округу\~Сазонова О.М. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 89), про причини неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено, що 09 квітня 2015 року [PERSON] звернулася до АТ «Банк Форвард» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву на оформлення лояльного кредиту по кредитному договору № 115939715 від 09 квітня 2015 року (а. с. 11-12). При підписанні заяви на оформлення лояльного кредиту по кредитному договору № 115939715 від 09 квітня 2015 року позивачка визнала та погодилася з тим, що за кредитним договором № 111248214 від 16 грудня 2013 року за нею у АТ «Банк Форвард» рахується заборгованість у сумі 13575 гривень 28 копійок та, у зв`язку з чим вона прохає останнього надати їй кредитні кошти для погашення заборгованості по первісному кредитному договору в сумі його заборгованості. Вказана заява на оформлення лояльного кредиту по кредитному договору № 115939715 від 09 квітня 2015 року нотаріально не посвідчена. 29 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу вчинено виконавчий напис № 3304, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість за кредитним договором № 115939715 від 16 квітня 2015 року, за період часу з 23 липня 2019 року 21 жовтня 2019 року у сумі 14409 гривень 32 копійки, з яких: заборгованість за сумою кредиту становить 9050 гривень 34 копійки, заборгованість за процентами 3508 гривень 98 копійок, плата за пропуск мінімальних платежів 750 гривень та 1100 гривень за вчинення виконавчого напису (а. с. 10). 18 серпня 2021 року представник АТ «Банк Форвард» Шилко Р.В. звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. із заявою про примусове виконання рішення виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. № 3304 від 29 липня 2021 року про стягнення з [PERSON] коштів у сумі 14409 гривень 32 копійки (а. с. 15-16). Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. від 18 серпня 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 66567883 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. 29 липня 2021 року, який зареєстрований в реєстрі за №3304, про стягнення із [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості у розмірі 14409 гривень 32 копійки (а. с. 18-19). 20 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. у виконавчому провадженні ВП № 66567883 було винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а. с. 17та на звороті). Відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1242 від 20 грудня 2021 року з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» на підставі постанови виконавчого провадження ВП № 66567883 від 20 жовтня 2021 року за виконавчим написом № 3304 від 29 липня 2021 року стягнуто 3585 гривень 87 копійок (а. с. 28). Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Приписами ст. 39 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється саме Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Відповідно до вимог п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава14 Закону України «Про нотаріат» та Глава16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, згідно з вимогами ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Приписами ст. 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, зокрема, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до вимог п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Згідно з вимогами п. п. 2.2 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Приписами п. п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року N 1172. Даний Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. З аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, можна дійти висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, з урахуванням постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, якою визнано незаконним та не чинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», передбачено, що для одержання виконавчого напису необхідно подати, зокрема, оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, розглядаючи позовну заяву про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, зазначила наступне: «Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Наявність в змісті виконавчого напису номерів рахунків боржника в установах банків (для юридичних осіб) є обов`язковим. Вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та не чинною постанову КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами». При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87 та 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 та Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 461/4609/16-ц. Таким чином, на день вчинення виконавчого напису, редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, не передбачала можливість вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений. Разом з цим, проаналізувавши наявні у справі матеріли вбачається, що кредитний договір № 115939715 від 09 квітня 2015 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, нотаріально не посвідчений, а тому вчинення виконавчого напису на такому кредитному договорі, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року. Тобто, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазанова О.М. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису від 29 липня 2021 року не врахувала, що Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" було визнано незаконною та не чинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. У зв`язку з викладеним, очевидним є висновок, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. при вчиненні спірного виконавчого напису не переконалася належним чином в безспірності заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом. Крім того, позивачкою в обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона не отримувала письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором, а відтак, у відповідача відсутні будь-які докази на підтвердження того, що вказана вимога нею була отримана, й відповідно, відповідачем не дотримані вимоги законодавства при зверненні до нотаріуса за цим виконавчим написом. Крім того, позивачка зазначає, що вона не визнає суму заборгованості, оскільки строк кредитної лінії становить з 16 квітня 2015 року по 16 квітня 2020 року, натомість останні виплати по договору нею були здійснені у 2015 році, тобто на момент звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, спливли строки позовної давності за ними. Натомість, стороною відповідача, відповідно до вимог ст. ст. 76-81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивачки за кредитним договором. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Предметом доказування, відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з вимогами ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, представником відповідача на адресу суду було надано заяву від 04 лютого 2022 року з додатками (а. с. 44-49) та письмові пояснення від 04 травня 2023 року (а. с. 79-86), які не є заявами по суті справи відповідно до вимог ч. 2 ст. 174 ЦПК України та, які не надісланні останнім іншим учасникам справи у порядку визначеному цивільним процесуальним законодавством України, а тому суд не приймає їх до уваги. Разом з цим, суд зазначає про те, що під час розгляду справи належних доказів, у розумінні ст. ст. 12, 77, 81 ЦПК України, що відповідачем було надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості за кредитним договором, стороною відповідача суду надано не було. Натомість надані докази позивачем в обґрунтування позову, підтверджують той факт, що заборгованість в зазначеному розмірі не є безспірною, договір, на підставі якого здійснено її стягнення, не є нотаріально посвідченим, а тому нотаріус не мав права на вчинення виконавчого напису, через що суд доходить висновку, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». З огляду на викладене, враховуючи те, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 29 липня 2021 року № 3304, вчинений нотаріусом із порушенням численних норм закону, а вказану в ньому суму заборгованості не можна вважати безспірною, а відтак, оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивачки щодо визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. від 29 липня 2021 року № 3304 таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми коштів, стягнутих в рамках виконання виконавчого напису, суд виходить з наступного. Так, [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь суму коштів, які були стягнуті в рамках виконання виконавчого напису (безпідставно набуті). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберігає його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц щодо застосування норм ст. 1212 К України вказала на те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи: в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Так, відповідно до довідки ДП «ВК «Краснолиманська» № 1242 від 20 грудня 2021 року з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» на підставі постанови виконавчого провадження ВП № 66567883 від 20 жовтня 2021 року за виконавчим написом № 3304 від 29 липня 2021 року стягнуто 3585 гривень 87 копійок (а. с. 28). Таким чином загальний розмір коштів, які були утримані з позивачки, як боржниці у виконавчому провадженні, та направлені на рахунок відповідача, як стягувача у виконавчому провадженні, становить 3585 гривень 87 копійок. Враховуючи, що підставою отримання відповідачем коштів у розмірі 3585 гривень 87 копійок було стягнення з [PERSON] на підставі виконавчого напису, який даним рішенням суду визнається таким, що не підлягає виконанню, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем відпала. Отже, з АТ "Банк Форвард" на користь позивачки слід стягнути грошові кошти у розмірі 3585 гривень 87 копійок, які були утримані із доходів позивачки в рахунок погашення заборгованості за виконавчим написом № 3304, який було вчинено 29 липня 2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідно до вимог ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, а тому з останнього на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1362 гривні, виходячи із розрахунку (908 гривень судовий збір за подання позовної заяви та 454 гривні за подання заяви по забезпечення позову). На підставі викладеного,

Outcome: approved