Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Представниця позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що 23.10.2009 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 97. Від подружнього життя мають неповнолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.10.2013 шлюб розірвано.\~Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.10.2013 року у справі № 546/1094/13-ц було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 11.02.2023 [PERSON] , уклав новий шлюб та має нову сім`ю, яку необхідно утримувати. Винаймає житло з 15.08.2022 для проживання сім`ї, сплачує щомісячні платежі в розмірі 9\~500 грн 00 коп. Окрім того, має батьків, яким щомісячно фінансово допомагає, оскільки вони вже є літнього віку та часто хворіють. Був зарахований на військову службу, заробіток, дохід, з урахуванням посадового окладу, щомісячної премії, надбавки становить 28 000 грн 00 коп у місяць. Розпорядженням голови Решетилівської районної державної адміністрації було визначено спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] . Відповідачка продовжувала перешкоджати у зустрічах з дитиною, намагалась налаштувати дитину проти позивача, маніпулювала бажанням позивача продовжувати брати участь у вихованні дитини. Таке ставлення відповідачки призвело до його звернення у поліцію та складання стосовно [PERSON] протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП. З урахуванням того, що у позивача вже є нова сім`я, яку він має забезпечувати, оплачувати орендоване житло, матеріально підтримувати своїх батьків, подальша сплата аліментів у розмірі, встановленому рішенням суду, неможлива. Утримувати своїх неповнолітніх дітей це обов`язок обох батьків, а не тільки батька як платника аліментів. Просить зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з [PERSON] , на користь [PERSON] , на підставі рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.10.2013 року у справі № 546/1094/13-ц на утримання [PERSON] , [INFO] , з 1/3 до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист № 546/1094/13-ц від 18.11.2013 року Решетилівського районного суду Полтавської області від 18.10.2013 року у справі № 546/1094/13-ц, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати з\~оплати судового збору у розмірі 1 073 грн 60 коп. Ухвалою суду 08.05.2023 відкрито провадження в даній цивільній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження за повідомленням (викликом) сторін. 31.05.2023 до суду надійшла заява від відповідачки [PERSON] в якій вона зазначає, що виховує неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , проживає разом із сином та матір`ю котра є пенсіонеркою. Власного житла не має, працює, але заробітної плати не вистачає для повноцінного виховання сина. Пункти позовної заяви не визнає, особливо про зменшення аліментів з 1/3 на 1/4 частину. Поважає вибір позивача захищати країну, але він зобов`язаний допомагати утримувати сина теж майбутнього захисника держави. Позивач одружився втретє, при цьому спільних дітей немає, його батьки ще молоді працездатні та мають другого сина. У зв`язку з поліпшенням фінансового становища [PERSON] просить залишити аліменти на рівні 1/3 частини на утримання дитини. Представниця позивача [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що рішенням Решетилівського районного суду від 18.10.2013 було стягнуто з позивача на користь відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягненням дитиною повноліття. У лютому 2023 року позивач уклав новий шлюб та має нову сім`ю, яку необхідно утримувати, дітей не має. З серпня 2022 винаймає житло для проживання зі своєю сім`єю сплачуючи щомісячно орендну плату у розмірі 9\~500 грн 00 коп, також допомагає своїм батькам, перераховуючи їм частину заробітку, батьки на даний час працюють. Позивач завжди відповідально сплачував аліменти на користь відповідачки на утримання сина, оскільки дбав про належне його матеріальне забезпечення, однак відповідачка всілякими методами намагалась усунути можливість його зустрічей із сином, що призвело до винесення розпорядження у 2014 році та визначений спосіб його участі у вихованні сина. Відповідачка намагається налаштувати сина проти батька, маніпулюючи його бажанням брати участь у вихованні сина, подібна поведінка призвела до складання протоколу на відповідачку за ст. 173 КУпАП. З 2014 по 2015 роки відповідачка дозволяла бачити син через вікно. Вважає, що аліменти в розмірі 1/4 від всіх\~видів заробітку\~(доходу)\~позивача,\~що становить\~7000\~грн 00\~коп,\~що в\~кілька разів\~перевищує прожитковий\~мінімум на\~дитину відповідно\~віку та\~є більшим\~ніж законодавчо\~встановлена мінімальна\~заробітна плата\~в країні,\~зменшення розміру\~ аліментів\~не буде\~порушувати майнові\~права дитини\~позивача. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову у повному обсязі. Зазначила, що раніше отримувала аліменти на сина які становили приблизно 800-1000 грн з урахуванням заробітку за попереднім місцем роботи позивача. Доводи з приводу того, що вона не дає можливості батькові бачитися з дитиною не є правдивими. Така ситуація була тільки раз коли синові було 4 роки, після того позивачеві було встановлено дати та час побачень, але у визначений та інший час він до дитини не приходив. Її номер телефону та номер телефону дитини заблоковані позивачем. З днем народженням сина позивач жодного разу не привітав. Синові виповнилось 13 років тому позивач не був позбавлений можливості спілкування з ним відвідуючи школу або на вулиці, виходячи з того, що вони неодноразово бачились у місті, але позивач жодного разу не виявив бажання підійти та поспілкуватися. Це не перший шлюб позивача, інших дітей він не має, його батьки працюють та мають ще одного сина. Вона також працює та намагається забезпечити сина всім необхідним, але заробітної плати не вистачає. Сину також будуть необхідні додаткові заняття по шкільним предметам та розвитку. Просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. Суд, заслухавши доводи представниці позивача, заслухавши пояснення відповідачки, дослідивши надані документи і матеріали, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 23.10.2009 між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб, актовий запис № 97, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 23.10.2009 (а.с. 9). [PERSON] , [INFO] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Решетилівського районного управління юстиції Полтавської області (а.с. 10). 18.10.2013 рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області справа № 546/1093/13 шлюб,\~зареєстрований 23.10.2009\~у відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Решетилівського\~районного управління\~юстиції Полтавської\~області між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~розірвано.\~Неповнолітню дитину,\~сина [PERSON] \~залишено на\~виховання матері (а.с. 11). 18.10.2013 рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області справа № 546/1094/13 стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на \~утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 \~з усіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на утримання їх неповнолітньої дитини, починаючи з \~30 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).\~ 18.11.2013 Решетилівським районним\~судом Полтавської\~областівиданий виконавчий лист по справі №\~546/1094/13про стягнення з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на \~утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 \~з усіх видів заробітку ( доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця на утримання їх неповнолітньої дитини, починаючи з \~30 серпня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). Як вбачається з копії договору оренди приміщення [PERSON] орендує квартиру з 15.08.2022 та сплачує оренду плату у розмірі 9\~500 грн 00 коп на місяць (а.с. 19). Копією витягу з наказу від 30.01.2023 № 24 вбачається, що [PERSON] прийнято на посаду командира відділення ВЧ [NUMBER] з посадовим окладом в розмірі 3\~170 грн 00 коп, з виплатами щомісячної премії в розмірі 278 % посадового окладу та надбавки за особливості проходження служби в розмірі 87,8 % посадового окладу (з урахуванням коефіцієнту збільшення розміру надбавки) (а.с. 20). Як вбачається з копії розпорядження голови Решетилівської районної державної адміністрації від 11.12.2014 № 270, визначений спосіб участі [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , а саме: побачення із 10.00 до 14.00 у суботу та неділю (кожного тижня) (а.с. 21). Листом Решетилівського РВ УМВС України в Полтавській області від 02.02.2015 № 609 надано інформацію, що на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП (а.с. 22). Вирішуючи даний спір суд виходить з приписів ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 Сімейного кодексу України, якими чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 25 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Отже, з огляду на наведене слід зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, який передбачено у ч. 4 ст. 155 СК України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями частини 1 статті 3, статтей 18 та 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної\~Ради України\~№ 789-ХІІ\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі\~Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. У ст.\~150\~СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. При цьому, стягнення аліментів у судовому порядку є правом того з батьків, з ким проживає неповнолітня дитина, передбаченим Сімейним кодексом України, незалежно від надання допомоги на утримання дитини в добровільному порядку. Неповнолітній син сторін\~ [PERSON] ,\~ [INFO] проживає разом з матір`ю та фактично знаходяться на її утриманні, а отже тягар по його утриманню здебільшого покладається на відповідачку. Зазначені обставини не спростовані стороною позивача під час судового розгляду. Припасами ч. 1 та 2 ст.\~182\~СК \~України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року. Разом із тим, положеннями ч. 1\~ст. 192 СК України\~визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на те, що у нього змінилось на даний час матеріальне становище, він уклав шлюб та має нову сім`ю, яку необхідно утримувати, винаймає житло та кожного місяця фінансово допомагає батькам, що є підставою для зменшення розміру аліментів. При цьому позивачем не надано доказів у підтвердження того, що він надає кошти на утримання своїх батьків, також у судовому засідання встановлено, що батьки позивача працюють та отримують заробітну плату. При цьому суд враховує, що позивач [PERSON] працевлаштований, як зазначено у позовній заяві отримує дохід з урахуванням посадового окладу надбавок та премій 28\~000 грн 00 коп, від нинішнього шлюбу дітей не має. Крім того, розмір заробітної плати позивача передбачав можливість сплачувати аліменти у встановленому судовим рішенням розміру, при цьому розмір аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання дитини не перевищує розмір відрахувань, визначених\~ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Присуджений розмір аліментів, що підлягають стягненню з позивача на користь відповідачки відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач уклав новий шлюб та винаймає житло без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини\~[PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Також суд виходить з того, укладання нового шлюбу позивачем та оренда житла, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Будь-яких інших доказів, що є піставою для зменшення визначеного розміру аліментів, стороною позивача суду не надано. З цього привод слід зазначити, що в силу принципу змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Суд наголошує, що судове доказування\~це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення за їх допомогою обставин цивільної справи. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (п. 4 ч. 2\~ст. 43 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст. 83 ЦПК України\~позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У пункті 27\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~вказано, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У п. 2 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Таким чином судові втрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed