Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Адвокат Сочка В.І., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що з веб-порталу ДІЯ його довірителька дізналась про наявність постанови державного виконавця про відкриття щодо неї виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису №4613 від 27.01.2021. Зауважує, що на підставі вказаного виконавчого напису з [PERSON] стягнуто заборгованість за кредитним договором №0502454889 віл 27.10.2018, який вона не укладала та не підписувала. Зазначена товариством сума заборгованості у заяві про вчинення виконавчого напису є виключно відображенням одноособових арифметичних розрахунків та сама по собі не може свідчити про таку безспірність. Вважає, що виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням порядку вчинення такої нотаріальної дії, оскільки у порушення вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус не отримував первинні документи щодо видачі кредиту, у зв`язку з чим у нього були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, визначений товариством, є безспірним. У зв`язку з вищенаведеним, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 27.01.2021 зареєстрований в реєстрі за №4613, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Остапенко Є.М., а також вирішити долю розподілу судових витрат. Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та її представник подав заяву, згідно якої просив за результатом підготовчого судового засідання ухвали рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем. Представник ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» у судове засідання не з`явився та подав заяву про визнання позовних вимог, згідно якої просив задовільнити позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Одночасно просив не стягувати витрати, пов`язані з правничою допомогою. Приватний нотаріус Остапенко Є.М. також у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв чи клопотань не подавав. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 27 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Остапенко Є.М. був вчинений виконавчий напис №4613 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості за кредитним договором №0502454889 від 27.01.2018 за період з 25.03.2019 року по 27.01.2021 року у розмірі 7 502,25 грн., а також 50 грн. витрат, пов`язаних із вчиненням виконавчого напису. Згідно постанови від 10.09.2021 старшого державного виконавця Слов`янського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Курилової О.Д. вбачається, що такою відкрито виконавче провадження №66596656 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовані Законом України «Про нотаріат» та Цивільним кодексом України. Відповідно до норм ст. ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржується до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, права та інтереси якої стосуються такі дії чи акти. Нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 18 ЦК України). Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Частиною 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Аналогічні положення містяться в пункті 3.1. Глави 16 "Вчинення виконавчих написів" Розділу ІІ "Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій" Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 (далі за текстом - Порядок). Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Окрім того, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Судом встановлено, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» належним чином не було повідомлено позивача про звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису та не надано їй для ознайомлення документів, на підставі яких такий мав бути виданий. Судом також встановлено, що позивач заперечує факт укладення кредитного договору, одночасно представник відповідача вказує, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» визнає позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідач позов визнав, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою і підлягає до задоволення. За приписами ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне повернути позивачу п`ятдесят відсотків судового збору, сплаченого за подання позовної заяви. Також, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, представник позивача [PERSON] - адвокат Сочка В.І. вказує на те, що орієнтований розрахунок понесених судових витрат на правову допомогу становить 8 000 грн. Однак, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та не надано відповідної розрахункової квитанції про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму витрат на правову допомогу, а тому така вимога до задоволення не підлягає.

Outcome: approved