Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

У березні 2023 р. позивачка [PERSON] звернулася в Рівненський районний суд Рівненської області із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що [PERSON] , 1972 року народження, не проживав з [PERSON] , який помер [INFO] , на момент відкриття спадщини за місцем його реєстрації місця проживання в будинку [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . До смерті чоловік проживав з нею в будинку [ADDRESS] . Цей будинок належав йому на праві приватної власності, що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Вона є спадкоємцем першої черги після смерті чоловіка, як така, що проживала зі спадкодавцем, прийняла спадщину, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, що стверджується витягом зі Спадкового реєстру. За життя на випадок своєї смерті чоловік залишив заповіт, посвідчений Великоомелянською сільською радою Рівненського району Рівненської області 22.10.2012 р., за яким все своє майно він заповів їхньому сину [PERSON] . Син вже понад тридцять років проживає за кордоном у Великій Британії, є громадянином Великої Британії, не бажає приймати спадщину, однак заяву про відмову від прийняття спадщини не подав, бо знаходиться за кордоном. За адресою, де проживала вона з чоловіком на день його смерті, був зареєстрований і є зареєстрованим їхній син [PERSON] - відповідач у справі. Те, що син зареєстрований за місцем проживання спадкодавця на момент його смерті дає підстави нотаріусу вважати, що він прийняв спадщину, хоча він не звертався із заявою про прийняття спадщини, не проживав зі спадкодавцем на час його смерті. Зважаючи на це, їй необхідно встановити факт не проживання сина [PERSON] , який є спадкоємцем першої черги і є спадкоємцем за заповітом за місцем реєстрації місця проживання на момент смерті її чоловіка [PERSON] для належного оформлення своїх прав на спадкове майно, як спадкоємиці першої черги, яка єдина прийняла спадщину після смерті [PERSON] . Вказані факти можуть ствердити свідки, а також довідка сільської ради. Наводить положення ст. ст. 15, 16, 29, 1261, ч.3 ст. 1268 ЦК України, ч.1 ст.2, ст. 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Вибір місця проживання не пов`язаний з реєстрацією місця проживання і реєстрація місця проживання особи не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Позивачка звертається в суд із позовною заявою про встановлення факту не проживання зі спадкодавцем її чоловіком [PERSON] їхнього сина [PERSON] , щоб захистити своє право на отримання спадкового майна як єдиного спадкоємця, який прийняв спадщину. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 19.04.2023 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників. Ухвалою суду від 11.05.2023 р. витребувано від приватного нотаріуса Рівненського районного округу Кутецької В.В. належним чином засвідчені матеріали спадкової справи, заведеної щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 20.06.2023 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Спічек Г.В. підтримали заявлені позовні вимоги та просять їх задовольнити. Вказують про відсутність конфліктів та спорів щодо спадщини після смерті спадкодавця. Позивачка вказує, що у них з сином нормальні відносини. Їй достеменно не відомо про набуття сином громадянства іншої держави - Великої Британії, в якій він проживає постійно вже тривалий період часу. Пояснює, що син з 1992 року не проживав разом з батьками. Близько 30 років тому вони з чоловіком обміняли квартиру в [ADDRESS] , після чого відповідач був лише зареєстрований за вказаною адресою і жодного дня там не проживав. Відповідач останній раз приїздив в Україну провідати батька у лютому 2022 року, який хворів. Пояснює про відсутність інших судових спорів між ними. Наявність заповіту спадкодавця стала причиною вказаного спору, адже оспорюється факт чи прийняв спадщину відповідач. Оскільки відповідач не проживав разом із спадкодавцем, заяви про прийняття спадщини, чи про відмову від прийняття спадщини не подав, а тому відповідач не прийняв спадщину. Представник позивачки вказує, що лише після вирішення цього спору позивачка зможе звернутися до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину, на даний час таке звернення вважає передчасним. Позивачка є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після [PERSON] і має законне право на звернення до суду із вказаним позовом, після вирішення якого вона зможе отримати свідоцтво про право на спадщину. Факт реєстрації відповідача за місцем проживання спадкодавця дає підстави нотаріусу вважати, що відповідач проживав за місцем своєї реєстрації. Пояснює, що відповідач не бажає приймати спадщину і пропустив строк для подачі заяви про відмову від прийняття спадщини. Крім того, у судовому засіданні не підтримали клопотання про допит свідка [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, згідно заяви ЕП - 3475/23-Вх від 12.06.2023 р. позов визнає, просить справу розглянути у його відсутність. Суд, вислухавши пояснення позивачки та її представника у судовому засіданні, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, показання свідків [PERSON] та [PERSON] , оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Судом встановлено, що 24.01.1970 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Підгайцівською сільською Радою Луцького району Волинської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] . Після реєстрації одруження дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] з 08.03.1995 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19,20). Як убачається з Витягу про державну реєстрацію прав КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» № 35812822 від 11.10.2012 р. власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 11.10.2012. 22.10.2012 р. [PERSON] на випадок своєї смерті зробив заповітне розпорядження щодо всього належного йому майна, де б воно не було і з чого б воно не складалося, яке належить йому на даний час , і все, що належатиме йому на день його смерті за законом, на користь свого сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується заповітом посвідченим 22.10.2012 р. секретарем виконавчого комітету Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області Маркопольською Л.Г. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане 12.04.2022 р. Великоомелянською сільською радою серія [NUMBER] . Як убачається з довідки №414/02-19 від 14.04.2022 р., виданої сільським головою Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області А. Карпюк, [PERSON] постійно до дня своєї смерті (помер [INFO] ) був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS] . На момент смерті мав наступний склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] - дружина; [PERSON] , [INFO] - син. Як убачається із матеріалів спадкової справи №76/2022 р. щодо майна [PERSON] , наданих приватним нотаріусом Рівненського РНО Кутецькою В.В. на ухвалу суду про витребування доказів, 15.04.2022 р. [PERSON] подала приватному нотаріусу Рівненського РНО Кутецькій В.В. заяву про прийняття спадщини, вказавши спадкоємцями крім неї, [PERSON] , [PERSON] . Згідно з Повідомленням про коло спадкоємців приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В. №80/02-14 від 15.04.2022 р., [PERSON] повідомлено, що згідно матеріалів спадкової справи №76/2022, яка знаходиться у провадженні приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Кутецької В.В., на даний час спадкоємцями [PERSON] , який помер [INFO] , є: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як убачається з довідки №113 від 17.03.2023 р., виданої секретарем Великоомелянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але за адресою реєстрації не проживає. Отже, спадкоємець [PERSON] не оформив своїх спадкових прав після смерті спадкодавця [PERSON] , який згідно довідки с/р №414/02-19 від 14.04.2022 р. мав наступний склад сім`ї [PERSON] - дружина та [PERSON] - син. [PERSON] не проживає за місцем реєстрації [ADDRESS] , що підтверджується довідкою с/р №113 від 17.03.2023 р. Також під час розгляду справи із пояснень свідків встановлено, що [PERSON] перебуває за кордоном протягом тривалого періоду часу. На територію України до смерті батька він приїздив раз на рік. На момент смерті спадкодавця він не проживав разом з батьком, з ним лише проживала дружина - позивачка. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Предметом позову в цій справі є вимога одного спадкоємця за законом до іншого спадкоємця за заповітом про встановлення факту, що має юридичне значення щодо не проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини за місцем його реєстрації місця проживання. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При виборі місця проживання виявляється воля особи, право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає, у той час коли під тимчасовим місцем проживання розуміється місце перебування фізичної особи де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо). Тимчасова відсутність може бути безперервною, однак не повинна перевищувати шести місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. У постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) та від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21) зроблено висновок про те, що державна реєстрація спадкоємця у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18), від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц (провадження № 61-11488св21)). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Відповідно до частини шостої статті 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій за кордоном покладається на консульські установи України, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на дипломатичні представництва України. Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не проживає за місцем реєстрації. Крім того, відповідач не заперечує обставин постійного проживання за межами території України. Отже, на час відкриття спадщини відповідач, хоча і був зареєстрований у будинку [ADDRESS] , постійно у ньому не проживав, так як перебував та перебуває за межами території України, додому приїздив періодично на короткий час, а також у визначений законом строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса чи до консула України за кордоном. Разом з цим суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що встановлення вказаного факту може суперечити Книзі шостій ЦК України та порушити права відповідача [PERSON] , тому суд не приймає його заяву про визнання позову. ВС у постанові від 19.12.2018 у справі № 674/1307/15-ц зазначив, що суди попередніх інстанцій не надали належну правову оцінку доводам сторін про те, що існують об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку і безпідставно відмовили позивачу у праві захистити свої спадкові права у судовому порядку. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Під час звернення до приватного нотаріуса Рівненського РНО Кутецької В.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачка повідомила нотаріусу про існування спадкоємців, яким є, зокрема [PERSON] . У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Також ВС у постанові від 28.11.2018 у справі № 523/16063/16-ц вказав, що саме на нотаріуса, відповідно до законодавства України, покладений обов`язок вирішувати питання про наявність в особи права на спадкування, дотримання строків прийняття спадщини, оформлення права на спадщину (частина 1 статті 1269, статті 1296-1298 ЦК України). Вирішуючи вказаний спір, суд звертає увагу про відсутність відмови нотаріуса у видачі як позивачці, так і відповідачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, тому вирішення вказаного спору в такому випадку є передчасним та суперечить Книзі шостій ЦК України, що узгоджується із судовою практикою Верховного Суду, а саме постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 червня 2022 року у справі № 454/3550/18, провадження № 61-912св21. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed