Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У квітні 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що від перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою під час якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, спільне сімейне життя у них з відповідачкою не склалось та рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.03.2018 року шлюб між ними було розірвано, а їх спільний син залишився проживати разом з ним. В подальшому на підставі судових рішень з відповідачки на його користь було стягнуто аліменти на утримання хлопчика, проте остання належним чином свої обов`язки щодо матеріального забезпечення сина не виконує та станом на 01.09.2022 року згідно розрахунку державного виконавця за нею рахується заборгованість зі сплати аліментів в сумі 39000 грн. Зазначав, що з 2017 року відповідач не цікавиться сином, не дбає про його моральний, духовний і фізичний розвиток, не приймає участі у виховані дитини та його матеріальному утриманні. Вважає, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до їх спільного сина, а тому звернувся до суду з даним позовом та, посилаючись на норми матеріального права, просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, в його інтересах діяла представник, яка звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без його участі, підтримала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення. Справа слухалась у відсутності відповідачки, яка не з`явилась в судове засідання незважаючи на те, що вважається належним чином повідомленою судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу її останнього відомого місця проживання судових повісток та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без його участі, а також у встановлений строк не подав відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а представник позивача не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.03.2018 року (а/с 23 ). Під час вказаного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з батьком, що також підтверджується обставинами встановленими рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22.03.2018 року (а/с 22, 23). З матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Другому ВДВС м.Чернівці перебуває виконавче провадження ВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №725/2485/20 про стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання їх спільного сина та згідно розрахунку заборгованості в рамках вказаного виконавчого провадження за відповідачем станом на 01.09.2022 рок урахується заборгованість в сумі 39000 грн. (а/с 31, 37). Також, позивачем до матеріалів справи долучено копії характиристик на малолітнього [PERSON] з ДНЗ №46 комбінованого типу «Сонечко», Чернівецького ліцею №20 відповідно до яких за час відвідування вказаних дошкільного навчального закладу та навчання у ліцеї [PERSON] зарекомендував себе як дисциплінарний, старанний, уважний, акуратно одягнутий, доглянутий та активний здобувач освіти, який надає перевагу предметам математичної галузі. За весь час перебування у вказаних закладах про хлопчика піклувався тато, мама життям дитини та результатами його навчання не цікавилась (а/с 49, 50). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 167/7 від 28.03.2023 року надано суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] без зазначення позиції з окресленого питання, у зв`язку з неможливістю з`ясувати причини відсутності батьківського піклування так вжити заходами не представилось можливим встановити місце перебування відповідачки (а/с 9). Зі змісту вказаного висновку вбачається, що мати дитини [PERSON] , [INFO] , остання відома адреса проживання с. Коровія Чернівецького району Чернівецької області, фактичне місце перебування невідоме, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, аліменти не сплачує, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини, однак встановити причину відсутності батьківського піклування (винної поведінки) не представилось можливим. Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 25.01.2023 p., проведеним Другим відділом державної виконавчої служби у м. Чернівці, станом на 25.01.2023 р. аліментний борг становить 51 000 грн. Відповідно до характеристики, наданої Чернівецьким ліцеєм №20, [PERSON] навчається у 3-Д класі. [PERSON] оформив до школи та протягом перебування в закладі приводив тато, [PERSON] . Учень щодня акуратний, гарно одягнутий. Хлопчику приділяється належна увага. Громадянка [PERSON] жодного разу в заклад не приходила, життям дитини, результатами його навчання не цікавилася. Згідно з письмовою заявою [PERSON] від 25.01.2023 p., свою рідну матір хлопець майже не пам`ятає, вона залишила його у віці 4-х років. [PERSON] називає дружину батька, [PERSON] , «його теперішньою мамою». Пунктом 2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.03.2023 № 16/7 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітнього [PERSON] (а/с 8). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина в інтересах якої подано даний позов. У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. У відповідності до вимог ст. 141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір та доказів наявності підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору матеріали справи не містять. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved