Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про розірвання\~шлюбу,\~посилаючись на\~те,\~що 17\~вересня 1999\~року між\~ними було\~укладено шлюб,\~від якого\~мають повнолітнього\~сина [PERSON] ,\~ [INFO] ;на\~даний час\~подружні відносини\~між ними\~погіршилися через\~відсутність взаєморозуміння,\~розбіжність поглядів\~на сімейне\~життя,\~будь які\~спроби примиритися\~не дали\~позитивних результатів,\~що унеможливлює\~подальше спільне\~проживання і\~збереження шлюбу,\~а тому\~просить його\~розірвати, залишивши їй прізвище [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; наполягає на винесенні рішення про розірвання шлюбу без надання часу для примирення, оскільки вона хоча й проживає разом з чоловіком, але близько останніх п`яти років їх спільне подружнє життя погіршувалося, дійшло до критичної точки й наразі стало неможливим; це її усвідомлене рішення. Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу, так як подальше існування їх шлюбу недоцільне. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 17 вересня 1999 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Борзнянського управління юстиції Чернігівської області за актовим записом №50. Від даного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не має. Сторони хоча\~й проживають\~разом,\~проте близько\~п`яти\~років їх\~подружні відносини\~стали погіршуватись\~й дійшли\~до критичної\~межі,\~вони спільних\~інтересів не\~мають,\~між ними\~зникло почуття\~любові,\~взаємодопомоги та\~взаєморозуміння,\~примиритися не\~бажають,\~обоєкатегорично наполягають на припиненні шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, відсутність неповнолітніх дітей, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, передбаченим ст.113 СК України, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити прізвище [PERSON] . Понесені [PERSON] у справі судові витрати по сплаті судового збору за її клопотанням залишаються за позивачкою, що з огляду на засади диспозитивності цивільного судочинства не суперечить вимогам ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved