Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Правекс банк», треті особи: [PERSON] , [PERSON] , у якому просив суд: -визнати припиненою іпотеку нерухомого майна за № 85075554: 2-х кімнатної квартири [ADDRESS] , встановленої згідно договору іпотеки № 6-052/06Р від 25.12.2006, ПАТ КБ «Правекс-Банк», який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстровано у реєстрі за № 4896; -припинити обтяження об`єкту нерухомого майна за № 85075554: 2-ох кімнатної квартири [ADDRESS] , яке було накладено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстровано у реєстрі за № 4896 на підставі договору іпотеки № 6-052/06Р від 25.12.2006, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] та вилучити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» та [PERSON] (дружиною позивача) був укладений Кредитний договір №6-052/06Р, за умовами якого їй був наданий кредит у розмірі 95 000 дол. США строком до 22 грудня 2031 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом. Вказує, 25 грудня 2006 року для забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком між сторонами був укладений Договір іпотеки №6-052/06P, згода на укладення якого була надана позивачем, відповідно до якого у іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка належала іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року. Посилається, що також між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступник Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК»/ та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого останній поручився перед відповідачем за виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006. Стверджує, що [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 виконувалися належним чином, проте [INFO] остання померла та станом на день її смерті залишилися невиконаними зобов`язання на суму 88 660,00 доларів США. Вказує, що після смерті [PERSON] зобов`язання за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 продовжив виконувати [PERSON] який був поручителем, та після смерті [PERSON] було сплачено в загальному 63 219,00 доларів США. Зазначає, що не дивлячись на виконання зобов`язань за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 відповідач у травні 2016 році звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2017 у задоволенні позовних вимог відповідача було відмовлено. Посилається, що після смерті [PERSON] спадщину прийняла її матір [PERSON] . Окрім цього, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14.11.2011 право власності на іпотечне майно, квартиру [ADDRESS] у частці було визнано за [PERSON] . Стверджує, що відповідно до Довідки про вартість майна від 08.08.2017 вартість квартири [ADDRESS] складає 1 026 890,00 грн., що є еквівалентним 39 802,00 Доларів США, а тому іпотека у такому випадку є припиненою, оскільки після смерті позичальника було іпотекодержателю було повернуто вартість предмета іпотеки. З урахуванням викладеного просив суд позовні вимоги задовольнити. 28.08.2017 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано судді Букіній О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.08.2017 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 14.12.2017 представником третьої особи [PERSON] - [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог не заперечував. 02.02.2018 третьою собою [PERSON] було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог не заперечував. 11.05.2018 представником третьої особи [PERSON] - [PERSON] було подано до суду доповнення до відзиву на позовну заяву. 21.05.2018 третьою собою [PERSON] було подано до суду доповнення до відзиву на позовну заяву. 05.09.2018 третьою собою [PERSON] було подано до суду клопотання про долучення доказів. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.02.2019 було частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс банк» докази, а саме:який розмір заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені за кредитним договором № 6- 052/06Р від 22.02.2006 становить станом на день смерті позичальника [PERSON] , тобто [INFO] ; який розмір заборгованості по тілу кредиту, відсоткам та пені за кредитним договором № 6- 052/06Р від 22.02.2006 становить станом на 28.08.2017, тобто день звернення позивача з даним позовом; яка сума коштів надійшла у погашення тіла кредиту, відсоткам та пені за кредитним договором № 6- 052/06Р від 22.02.2006 після смерті позичальника, тобто з 18.08.2008 по [INFO] та ким саме вплачувалися кошти після смерті позичальника за даним кредитом; надати виписку по особовому рахунку позичальника [PERSON] за кредитним договором № 6- 052/06Р від 22.02.2006 за період з 22.12.2006-06.02.2019. В іншій частині поданого клопотання відмовити. 22.04.2019 на виконання вимог ухвали суду від 06.02.2019 представником відповідача були подані відповідні докази. 11.02.2020 представником позивача були подані до суду письмові пояснення. 16.03.2020 представником відповідача були подані до суду заперечення проти додаткових пояснень. 27.06.2023 представником відповідача до суду було подано додаткові пояснення на позовну заяву. У судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у їх задоволені. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та його представника, оскільки останні належним чином повідомлені про судове засідання, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи та у матеріалах справи наявні заяви позивача про розгляд справи за його відсутності. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки у судове засідання не повідомили. Суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності третіх осіб, оскільки останні належним чином повідомлені про судове засідання, їх неявка не є перешкодою для розгляду справи та у матеріалах справи наявні заяви від третіх осіб про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариства «ПРАВЕКС-БАНК») та [PERSON] був укладений Кредитний договір №6-052/06Р, за умовами якого їй був наданий кредит у розмірі 95 000 дол. США строком до 22 грудня 2031 року зі сплатою 12% річних за користування кредитом (а.с. 23-28 т. 1). 25 грудня 2006 року для забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед банком між Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариства «ПРАВЕКС-БАНК») та [PERSON] був укладений Договір іпотеки №6-052/06P, відповідно до якого у іпотеку банку було передано нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка належала іпотекодавцю [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року (а.с. 15-21 т. 1). 25 грудня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (правонаступником якого є Акціонерне товариства «ПРАВЕКС-БАНК») був укладений Договір поруки №6-052/06Р, відповідно до якого [PERSON] у порядку та на умовах, передбачених Договором, зобов`язався нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 22 грудня 2031 року в розмірі 95 000 дол. США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами Кредитного договору, відшкодування збитків та іншої заборгованості (а.с. 12-14). На час укладення вищезгаданих договорів [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що сторонами у справі не заперечується. 18 серпня 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області 18 серпня 2007 року. Після розірвання шлюбу померла повернула дошлюбне прізвище [PERSON] . Дані обставини встановлені рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2017 у справі № 760/8862/16-ц, яке набрало законної сили 12.06.2017, а тому суд вважає дані обставини в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню(а.с. 122-127 т. 1). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с. 81 т. 1). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року у справі № 2-5786/11 за позивачем [PERSON] визнано право власності на частину квартири [ADDRESS] (а.с. 6 т. 1). Відповідно до інформації, яка міститься в спадковій справі №18/2009 померлої [PERSON] , яка заведена Остерською районною державною нотаріальною контрою, спадщину померлої [PERSON] прийняла її мати, третя особа [PERSON] . Дана обставина встановлена рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2017 у справі № 760/8862/16-ц, яке набрало законної сили 12.06.2017, а тому дана обставина у силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає (а.с. 122-127 т. 1). За період з 22.12.2006 по 16.08.2008 відповідачем було нараховано відсотки за користування кредитом за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 у загальному розмірі 18 400,85 доларів США, які були повністю сплачені, що підтверджується копією наданого відповідачем розрахунку (а.с. 80 т. 2). Із 17.08.2008 (дня смерті позичальника) відсотки за користування кредитом за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 відповідачем не нараховувалися, що підтверджується копією наданого відповідачем розрахунку та не заперечується позивачем та третіми особами (а.с. 80 т. 2). Саном на день смерті [PERSON] свої зобов`язання за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 виконувала згідно з графіком платежів та сплатила відповідачу на погашення тіла кредиту грошові кошти у розмірі 6 340,00 доларів США. Залишок боргу по тілу кредиту складав 88 660,00 доларів США, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком заборгованості (а.с. 80 т. 2). Дані обставини також визнавалися позивачем у позовній заяві та третіми особами у відзивах на позовну заяву. Позивач у позовній заяві вказує, що після смерті [PERSON] третьою особою [PERSON] на погашення тіла кредиту за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 було сплачено грошові кошти у розмірі 63 219,00 доларів США. Дані обставини також підтверджують у відзивах на позовну заяву третьої особи. Тобто, позивач та треті особи фактично визнають, що у повному розмірі тіло кредиту за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 станом на день звернення до суду із даним позовом погашено не було. Відповідно до наданого представником відповідача розрахунку заборгованості станом на 06.02.2019 за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 було сплачено грошові кошти на погашення тіла кредиту у розмірі 71 659 доларів США, у тому числі після смерті [PERSON] у розмірі 65 319 доларів США. Загальний розмір непогашеного тіла кредиту склав 23 341 доларів США (а.с. 80-81 т. 2). Таким чином під час судового розгляду було встановлено, що після смерті [PERSON] було погашено тіло кредиту за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 у розмірі 65 319 доларів США, тобто навіть у більшому розмірі чим вказує позивач та треті особи. Тому суд приходить до висновку, що станом на 06.02.2019 за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 залишилося непогашеним тіло кредиту у розмірі 23 341 доларів США, що підтверджується наданим відповідачем розрахунком заборгованості. Суд вважає наданий відповідачем розрахунок заборгованості належним та допустимим доказом, оскільки він підтверджується фактично встановленими під час судового розгляду обставинами, а також не оспорюється позивачем та третіми особами. Звертаючись до суду із даним позовом позивач посилається на вимоги статті 559 ЦК України, статті 23 Закону України «Про іпотеку» та вказує, що іпотека у даному випадку є припиненою у зв`язку із поверненням іпотекодержателю вартості предмета іпотеки. Також вказував, що основне зобов`язання є припиненим у зв`язку зі смертю [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України). Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, позивач у даному випадку має статус іпотекодавця щодо належної йому частини квартири, оскільки відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 14 листопада 2011 року у справі № 2-5786/11 за позивачем [PERSON] визнано право власності на частину квартири [ADDRESS] . Тобто, позивач має всі права іпотекодавця та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Таким чином встановлено, що погашення боргу за основним зобов`язанням у сумі, який дорівнює вартості предмета іпотеки не є підставою для визнання такої іпотеки припиненою. Окрім цього, посилання позивача на вимоги статті 559 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки статтею 559 ЦПК України регулюється питання припинення поруки, а не іпотеки. Посилання позивача на ту обставину, що зобов`язання за основним зобов`язанням припинилися у зв`язку зі смертю [PERSON] суд не приймає з огляду на наступне. Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як було зазначено судом вище, відповідно до інформації, яка міститься в спадковій справі №18/2009 померлої [PERSON] , яка заведена Остерською районною державною нотаріальною контрою, спадщину померлої [PERSON] прийняла її мати, третя особа [PERSON] . Дана обставина встановлена рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 31.05.2017 у справі № 760/8862/16-ц, яке набрало законної сили 12.06.2017, а тому суд вважає дану обставину встановленою у силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України (а.с. 122-127 т. 1). Таким чином встановлено, що третя особа [PERSON] успадкувала після смерті своєї доньки [PERSON] у тому числі і обов`язки за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 та Договором Іпотеки. Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. В свою чергу, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину або виконавця заповіту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Будь-яких доказів того, що спадкоємцем були задоволені вимоги кредитора по основному зобов`язанню, а також того, що кредитором пропущено строк пред`явлення вимоги до спадкоємця матеріали справи не містять, а тому наразі не можна стверджувати про те, що зобов`язання за основним договором припинилися у зв`язку зі смертю боржника, непред`явленням кредитором вимоги до спадкоємця, або задоволенням вимог кредитора по основному зобов`язанню спадкоємцем в межах розміру спадкового майна. Посилання позивача на ту обставину, що після смерті [PERSON] було сплачено грошові кошти на виконання зобов`язань за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006 у розмірі більшому за вартість спадкового майна судом до уваги не приймається, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що дані зобов`язання були виконанні саме спадкоємцем позичальника. Суд окремо зазначає, що у матеріалах справи взагалі відсутні докази виконання спадкоємцем будь-яких зобов`язань спадкодавця за Кредитним договором №6-052/06Р від 22.12.2006, а тому посилання позивача на ту обставину, що спадкоємцем було виконано зобов`язання спадкодавця за кредитним договором в межах розміру судового майна є необґрунтованими. З цих же підстав суд відхиляє посилання позивача про те, що ним, як майновим поручителем, було виконано зобов`язання позичальника за кредитним договором у межах розміру вартості належної йому частки квартири, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів виконання позивачем таких зобов`язань. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт припинення іпотеки згідно договором іпотеки № 6-052/06Р від 25.12.2006, укладеним між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] в силу закону, а тому у задоволені позовних вимог у цій частині слід відмовити у зв`язку із їх необґрунтованістю. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання іпотеки припиненою, не підлягають також вимоги позивача щодо припининення обтяження об`єкту нерухомого майна за № 85075554: 2-ох кімнатної квартири [ADDRESS] , яке було накладено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В., зареєстровано у реєстрі за № 4896 на підставі договору іпотеки № 6-052/06Р від 25.12.2006, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та [PERSON] та вилучити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки дана позовна вимога є похідною від позовної вимоги щодо визнання іпотеки припиненою. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Щодо судових витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, то

Outcome: dismissed