Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

13.08.2021 року Акціонерне Товариство КБ «Приват Банк» звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом, у якому просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на свою користь заборгованість кредитором спадкодавця за кредитним договором про надання банківських послуг від 27.09.2010 року у розмірі 6 739, 01 грн. Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Дергачівського районного суду Харківської області. Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області від 13.01.2023 року справа № 619/4074/21 провадження № 2/535/472/23 передана головуючому судді Мальцеву С.О. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 16 лютого 2023 року прийнято до розгляду цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства КБ «Приват Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Представник позивача Балагурак В.В., яка діє на підставі довіреності від 24.11.2020 року (а.с. 65), в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку. Представник позивача в позовній заяві просить суд розгляд справи провести без їхньої участі, зазначивши що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Виклик відповідачів [PERSON] , [PERSON] у судове засідання здійснено через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно вимог ч. 11 ст.128 ЦПК України (а.с. 144). Клопотань, заперечень чи заяви про відкладення розгляду справи від [PERSON] , [PERSON] на адресу Котелевського районного суду Полтавської області не надходило. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши норми цивільного права, які регулюють дані правовідносини приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства КБ «Приват Банк» необхідно відмовити повністю з наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні правовідносини: Акціонерне товариство КБ «Приватбанк» має статус юридичної особи і входить до банківської системи України, що підтверджується світлокопіями статуту, копією банківської ліцензії та свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи (а.с. 64, 66-69). Відповідно до п. 1.7. Статуту Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 27.09.2010 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Як вбачається з Заяви б/н від 27.09.2010 року (а.с.19 на звороті), [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що дана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у Заяві. [PERSON] ознайомився та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банка, які їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Визнання угоди є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів. У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору [PERSON] зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконував. [PERSON] помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть від 10.10.2016 року (а.с 88). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. На виконання вимог зазначених норм, позивачем 16.11.2020 року була направлена претензія кредитора до Дергачівської державної нотаріальної контори (а.с 54-60). 25.11.2020 року позивачем отримано відповідь Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області, згідно якої спадкоємці після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини та відмову від спадщини до нотаріальної контори зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора (а.с. 87-91). В ході розгляду справи судом було встановлено , що згідно наданої копії спадкової справи № 144/2016 після померлого [PERSON] , та зокрема заяви приватного нотаріуса Дергачівського районного нотаріального округу від 10.10.2016 року наданої [PERSON] - [PERSON] , як син померлого є спадкоємцем та подав заяву про прийняття спадщини. Проте , [PERSON] , дружина померлого, яка є також спадкоємицею після померлого [PERSON] , подала заяву про відмову від спадщини (а.с. 86-91). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в ч.ч.3,4 ст.1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогост.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третястатті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. У абз. 2 п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 зазначено наступне. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України єправом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Зазначені вище норми підлягають застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON] , оскільки у спадковій справі заяви про вступ у спадщину не мається, проте Позивач у позовній заяві посилається на те, що [PERSON] за життя був зареєстрований за однією адресою з [PERSON] , однак доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. Щодо іншого відповідача - [PERSON] , який є спадкоємцем [PERSON] та прийняв спадщину після його смерті шляхом подачі заяви про прийняття спадщини, то судом встановлено що позивачем взагалі не надано доказів на підтвердження наявності будь-якого майна у позичальника [PERSON] , яке було успадковане та його загальної вартості. АТ КБ «Приватбанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та його вартості. Будь-які інформаційні довідки про нерухоме майно, що належали безпосередньо спадкодавцю в матеріалах даної справи відсутні. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємців про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу свої вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна та його вартості, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України, чого зроблено не було. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач отримав спадкове майно після смерті позичальника, його вартість, в межах якої зобов`язані задовольнити вимоги кредитора, відсутні підстави до задоволення позову. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги позивача - Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» про стягнення боргу кредитором спадкодавця, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідачів на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed