Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08 грудня 2006 року між позивачем Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DZHCGK00770306, згідно якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 20\~916,00 доларів США на термін до 07 грудня 2024 року, а відповідач [PERSON] зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановлених договором. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № DZHCGK00770306 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] укладений договір поруки. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 20\~916,00 доларів США, але відповідач свої зобов`язання не виконав, не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строку. У зв`язку із зазначеним відповідач [PERSON] станом на 06.10.2021 року має заборгованість 15\~878,80 доларів США, яка складається з: 6\~724,44 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3\~828,36 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1\~800,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 3\~526,00 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5 позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором DZHCGK00770306. Тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 15\~878,80 доларів США та судові витрати в розмірі 6\~292,77 грн.. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві та у відповіді на відзив. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] не з`явились, повідомлені належним чином. [PERSON] надала суду відзив, в якому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у відзиві. Також просить суд застосувати строки позовної давності за даним позовом. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду 30 листопада 2021 року відкрито провадження по справі. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 08 грудня 2006 року між позивачем Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № DZHCGK00770306. Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 08.12.2006р. по 07.12.2024р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 18\~000,00 доларів США на наступні цілі: придбання квартири, а також у розмірі 2916,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 241,79 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Судом встановлено, що 08 грудня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки №DZHCGK00770306/1 в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №DZHCGK00770306 від 08.12.2006 року. Також 01 березня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода до кредитного договору № DZHCGK00770306 від 08.12.2006 року. У встановлені договором строки відповідач [PERSON] не виконав умови кредитного договору № DZHCGK00770306 від 08.12.2006 року щодо повернення заборгованості за кредитом та відсотків за користування кредитними коштами. Відповідно до якого пункт 1.1. Договору викладений в наступній редакції: банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 08.12.2006р. по 07.12.2024р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії кредиту у розмірі 19\~088,19 доларів США на наступні цілі: купівля житла, а також у розмірі 4004,19 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11. даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного Договору. Періодом сплати вважати період з «20» по «25» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати починаючи з 24.02.2012 року Позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 150,35 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. В матеріалах справи міститься заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року, згідно якого виконавчий напис №237 від 23 січня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, визнано таким, що не підлягає виконанню. Позивачем було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за Договором DZHCGK00770306 від 08.12.2006 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № DZHCGK00770306 від 08.12.2006 року [PERSON] станом на 06.10.2021 року має заборгованість 15\~878,80 доларів США, яка складається з: 6\~724,44 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 3\~828,36 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1\~800,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 3\~526,00 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з частиною першою\~статті 261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою\~статті 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Враховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до\~статті 257 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята\~статті 267 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи, строк дії кредитного договору встановлено до 07 грудня 2024 року. 23 січня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою. Отже, вжитий позивачем засіб позасудового захисту свого порушеного права, а саме звернення стягнення на нерухоме майно за виконавчим написом нотаріуса, до визначених статтями\~263,\~264 ЦК України\~підстав зупинення чи/або переривання позовної давності не належить. Разом із тим, заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 грудня 2021 року, згідно якого виконавчий напис №237 від 23 січня 2019 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною щодо звернення стягнення на нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, визнано таким, що не підлягає виконанню. Таким чином,\~до часу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню право позивача щодо задоволення своїх майнових вимог за рахунок звернення стягнення на нерухоме майно порушено не було, а було захищено чинним у вказаний період виконавчим написом нотаріуса. З урахуванням наведеного, суд вважає, що Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», звертаючись до суду із вказаним позовом, не пропустило строк позовної давності. Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Верховного Суду\~від 07 червня 2022 року у справі № 759/17465/18 (провадження № 61-18810св21). Відповідно до\~статті 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша\~статті 1048 цього Кодексу). Договір є\~обов`язковим\~для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями\~526,\~530,\~610, частиною першою статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог частини другої\~статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно п.п. 4.1. кредитного договору № DZHCGK00770306 від 08.12.2006 року при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Згідно вимог статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі\~статтею 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно діючого законодавства солідарна відповідальність відповідно до ч.1, 2 ст.543 ЦК України, передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Отже, судом встановлено, що боржником [PERSON] не виконануються вчасно зобов`язання, визначені договором, порушені умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по договору. У відповідності до ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не надано доказів на спростування заявленої позивачем суми заборгованості за Кредитним договором. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку не повернула фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд вважає за можливе стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом (тілом кредиту) та заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по\~комісії за користування кредитом, то вони на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки умовами укладеного між сторонами кредитного договору не було передбачено сплату відповідачем комісії. Умовами зазначеного договору було передбачено сплату позичальником банку винагород за надання фінансового інструменту (п.1.1 та п.6.2 договору), однак таких вимог банком суду не заявлялось. Щодо стягнення пені в іноземній валюті суд зазначає наступне. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-ХІІ «Про зовнішньоекономічну діяльність». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК України). Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18. Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов`язаний із розміром облікової ставки Національного банку України оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні. При цьому суд враховує, що умовами кредитного договору (п.4.1) передбачено, що у випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.\~Станом на 30.06.2023 р. (день винесення рішення) згідно курсу НБУ 1 долар США еквівалентний 36,5686 грн.. В зв`язку із цим з відповідачів підлягає до стягнення пеня в розмірі 128\~940,88 грн. (3\~526,00 доларів США х 36,5686 грн. = 128\~940,88 грн.). Однак, позивач просить суд стягнути заборгованість, у тому числі пеню, за курсом 26,42 відповідно до службового розпорядження НБУ від 06.10.2021 року, тому оскільки суд не може вийти за межі позовних вимог, заявлених позивачем, то суд приходить до висновку про стягнення пені в розмірі 93\~156,92 грн. (3\~526,00 доларів США х 26,42 грн. = 93\~156,92 грн.). Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно зі ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 5\~579,43\~грн.\~(6\~292,77* 371\~961,89/419\~517,90). На підстав вищевикладеного,

Outcome: partial