Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, укладений 11.06.2014 року. В обгрунтування позову вказала, що з 11 червня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини остаточно припинені, вважає подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливим, таким, що суперечить її інтересам та інтересам дітей, що є підставою для розірвання шлюбу. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 13.03.2023 року відкрито провадження в справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про дату, час та місце розгляду справи. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 06.06.2023 року частково задоволено клопотання відповідача [PERSON] та надано сторонам строк для примирення, в зв`язку з чим провадження у справі було зупинено. Під час встановленого строку заяв про примирення чи інших клопотань, що перешкоджають вирішенню справи по суті, від учасників справи не надходило. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 10.07.2023 року відновлено провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду з викликом сторін 17.07.2023 року. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності Позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, та стягнути судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти розірвання шлюбу, вказавши, що позивач не конкретизувала, які "діаметрально протилежні погляди" призвели до "поступового погіршення" шлюбних відносин. Факт припинення шлюбних відносин не оспорював, але зазначив, що має наміри зберегти сім`ю. Відповідно до частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися,про дату час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справу без участі сторін та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, додані до неї, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 11 червня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 02 від 11.06.2014 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюбу, виданим повторно серії [NUMBER] від 28.02.2023 року Зміївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чугуївському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Геніївської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 20 від 29.07.2014; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області, актовий запис № 10 від 24.05.2016; Позивач в поданих суду заявах наполягала на задоволенні позовних вимог, вказавши, що примирення між нею та відповідаччем не можливе, а збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач позов не визнав та заперечував проти розірвання шлюбу. При цьому, за час перебування справи в суді з 06.03.2023 року, доказів, які б свідчили про відновлення шлюбних відносин, спільного проживання, наміру зберегти сім`ю, сторонами не надано. Згідно статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 24 Сімейного кодексу України, крім іншого, визначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зі змінами, внесеними Протоколом №11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до положень статті 110 цього Кодексу. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Досліджуючи обставини справи, позицію позивача й відповідача, суд приходить до висновку, що подружні відносини між сторонами фактично припинені, примирення між подружжям неможливе, подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч.1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачену суму судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved