Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

03.02.2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном шляхом виселення їх з квартири без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] , яку придбав з прилюдних торгів 01.08.2022 року. Відповідачі пообіцяли до 01.01.2023 року знятися з реєстрації та звільнити приміщення, але обіцянку не виконали. Крім того, відповідачі за користування комунальними послугами оплату не проводять в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка покладається на позивача як на власника квартири. Відповідачі уникають спілкування, не відчиняють вхідні двері, використовують власність позивача, створюючи борги за комунальні послуги та перешкоджають йому вільно користуватись своїм нерухомим майном. У зв`язку із зазначеним, позивач змушений звертатись до суду із вимогою про виселення відповідачів із квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 09.02.2023 року у зазначеній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого засідання. 19.04.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлені про місце та час розгляду справи належним чином, причини неявки до суду не повідомили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 306320250 від 01.08.2022 року, підстава для державної реєстрації свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів. Згідно з довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № В-03-38201 від 05.12.2022 року, виданої власнику житлового приміщення [PERSON] у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У добровільному порядку відповідачі вказане житлове приміщення не звільняють, з реєстрації не знімаються, заборгованість за комунальні послуги не сплачують, чим створюють перешкоди позивачу у користуванні належним йому нерухомим майном. У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.. У ч.1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та, у відповідності до положень ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. При цьому, положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Якщо новий власник житла (будинку), що було придбане на прилюдних торгах, не може користуватися своєю власністю, оскільки колишній власник цього житла відмовляється виселятися з нього, то порушене право нового законного власника підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення колишнього власника Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 3 червня 2020 року у справі № 196/476/13-ц. Відповідно до ч. 3 ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Дослідивши та оцінивши у сукупності матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідачі [PERSON] та [PERSON] дійсно створюють позивачу перешкоди у праві володіння та користування житлом, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні володіння та користування належній йому на праві приватної власності квартирою, шляхом виселення відповідачів із квартири [ADDRESS] без надання іншого житла. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судовий збір рівними частинами у сумі 1073,60 грн., а саме - по 536,80 грн. з кожного відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved