Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить: - зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні із малолітньою дочкою [PERSON] у будь - який світлий час доби; - надати йому можливість бачитись з дочкою: щосереди з 18.00 год із обов`язковим поверненням дитини матері не пізніше 20.00 год та в суботу першого і третього тижня місяця з 10.00 год до 14.00 год і неділю другого та четвертого тижня місяця з 16.00 год до 18.00 год. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.06.2019 між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб, який рішенням суду від 11.01.2022 розірвано. Від даного шлюбу у них [INFO] народилась дочка [PERSON] , яка залишилась проживати з відповідачкою. На даний час з нього стягуються аліменти на утримання дочки. Фактично, з самого моменту розлучення, у них з відповідачкою почались непорозуміння щодо його участі у відвідуванні та вихованні дитини. Зі сторони відповідачки постійно створюються штучні перешкоди стосовно його спілкування з дочкою. Після численних спроб вирішити дане питання шляхом переговорів, взаємних поступок, з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, він звертався до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку його участі у вихованні дитини. Рішенням виконавчого комітету було встановлено йому спосіб спілкування з дочкою. Деякий час так і було, він бачився з дитиною у встановлений рішенням виконавчого комітету час, однак після 03 квітня 2023 року відповідачка без будь яких пояснень і підстав не дає йому можливості ні спілкуватися, ні бачитись із дитиною. Зазначає, що він хоче брати участь у вихованні дитини, розвитку її здібностей та забезпечувати її всім необхідним для нормального розвитку. Всі його намагання позасудовим шляхом врегулювати даний спір виявились марними, оскільки відповідачка свідомо влаштовувала сварки та всіма способами налаштовувала дитину проти нього. Дочка ще є малолітньою, а тому потребує опіки та уваги з боку обох батьків і він, як батько, має повне право брати участь у вихованні дитини, а оскільки відповідачка чинить йому у цьому перешкоди, просить його позовні вимоги задовольнити. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що не заперечує проти задоволення позову, оскільки вона не перешкоджає позивачу бачитись із їхнього донькою. Пояснила, що справді, були випадки коли вона не дозволяла позивачу гуляти з їхнього дочкою, однак це було лише через те, що дитина є малолітньою та більшість часу проводить з нею, а тому не хотіла залишатись лише з батьком. Представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - Служба у справах дітей Долинської міської ради - Тисяк Д.В. у судовому засіданні підтримала рішення виконавчого комітету про визначення порядку участі батька у вихованні дитини. ІІ. Процесуальні дії у справі: 16 травня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: у сторін по справі [INFO] народилась дочка [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Івано Франківської області №454 про визначення порядку участі батька у вихованні дитини, встановлено спосіб участі [PERSON] , у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] , з попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] таким чином: щосереди з 18.00 год із обов`язковим поверненням дитини матері не пізніше 20.00 год та в суботу першого і третього тижня місяця з 10.00 год до 14.00 год і неділю другого та четвертого тижня місяця з 16.00 год до 18.00 год. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою. Таким чином між сторонами виник спір з приводу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дочкою. IV. Оцінка суду: вислухавши пояснення сторін, представниці третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Статтею 4 ЦПК України та статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріалами справи встановлено що у сторін є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , яка після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою, залишилась проживати з останньою. Позивач [PERSON] зазначає, що відповідачкою чиняться йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дочкою. Частиною 8 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою, ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положенням ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини. Як передбачено ст. 150 СК України, обов`язками батьків є піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Івано Франківської області №454 встановлено спосіб участі позивача [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (ч. 2 ст. 141 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 142 СК України, діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою. Згідно зі ч. 1 ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частинами першою - третьою статті 157 Сімейного кодексу України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (ч. 4 ст. 157 СК України). Стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. З огляду на ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. На підставі ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Частиною 2 статті 159 Сімейного кодексу України встановлено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з батьками. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і ч. 4 ст. 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Звертаючись із даним позовом до суду, позивач [PERSON] , зазначив, що відповідачка ухиляється від виконання рішення про визначення порядку участі його, як батька, у вихованні дитини та перешкоджає йому у спілкуванні з дитиною. З пояснень відповідачки [PERSON] вбачається, що вона не заперечує проти участі позивача у вихованні та спілкуванні з їхньою дочкою. Таким чином, суд вважає, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, має право на особисте спілкування з дочкою, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Встановлюючи порядок участі батька [PERSON] у вихованні дочки [PERSON] , слід взяти до уваги поведінку батька, яка, як встановлено судом, спрямована на участь у вихованні та житті дитини. Із дослідженого в судовому засіданні рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Івано Франківської області №454, вбачається, що позивачу [PERSON] встановлено спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, [PERSON] , [INFO] , з попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] таким чином: щосереди з 18.00 год із обов`язковим поверненням дитини матері не пізніше 20.00 год та в суботу першого і третього тижня місяця з 10.00 год до 14.00 год і неділю другого та четвертого тижня місяця з 16.00 год до 18.00 год. Зобов`язано [PERSON] не чинити перешкод щодо участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою. Дане рішення виконавчого комітету суд вважає обґрунтованим, оскільки у такому враховано інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою. Враховуючи, що позивач [PERSON] не позбавлений батьківських прав, його негативна поведінка відносно дитини не підтверджена жодними доказами, малолітній вік дитини, вікові особливості її психоемоційного розвитку, недосягнення між батьками згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, а також те, що малолітня [PERSON] досягла того віку, коли вона може перебувати певні періоди часу без матері та дотриманий розумний баланс на участь у вихованні дитини між батьками, надавши оцінку наданим сторонами по справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково та встановити такий порядок участі [PERSON] , [INFO] , у вихованні дочки [PERSON] , [INFO] : щосереди з 18.00 год із обов`язковим поверненням дитини матері не пізніше 20.00 год та в суботу першого і третього тижня місяця з 10.00 год до 14.00 год і неділю другого та четвертого тижня місяця з 16.00 год до 18.00 год., за попередньою домовленістю з матір`ю дитини [PERSON] . В той же час, позовна вимога про зобов`язання відповідачки не чинити йому перешкоди у спілкуванні із малолітньою дочкою у будь який світлий час доби не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлюється участь позивача у вихованні дочки у певні проміжки часу, а не будь коли, як цього хоче останній. На переконання суду, задля збереження зв`язку дитини із батьком саме такий спосіб участі позивача у спілкуванні і вихованні дитини є таким, що відповідатиме віковим потребам дитини, та буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання дочки. Водночас суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки мають право у майбутньому змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дочки, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини. На підставі вищевикладеного, ст. 3, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ст. 4, 13, 80, 81, 141 ЦПК України, ст. 1, 3-5, 7, 19, 141, 150, 155, 157 Сімейного кодексу України, ст. 8, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та

Outcome: partial