Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №10 від 15.01.2015 р. про народження [PERSON] , зробленого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівській області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.07.2008 року Великогорожанською сільською радою Миколаївського району, Львівської області зареєстровано шлюб між сторонами. Позивач є матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини, згідно свідоцтва про народження записаний [PERSON] , оскільки дитина народилась за час шлюбу. Однак, 12.02.2020 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області розірвано шлюб між сторонами. Після розірвання шлюбу син залишився проживати з позивачкою та біологічним батьком - [PERSON] , який визнає його своїм сином, забезпечує належні умови для розвитку дитини та хоче надати дитині свої прізвище та по батькові. У зв`язку з вище викладеним позивачка і була вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою суду від 22.04.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. На адресу суду 23.07.2021 року від відповідача та його представника надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись на наступні обставини. Так, відповідач проживав у зареєстрованому шлюбі з позивачем 12 років. Після чого шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Після народження сина сторони прожили майже п`ять років. Відповідач зазначає, що він вважає сина [PERSON] своїм сином, а його син, якому шість з половиною років також вважає його своїм батьком. Не зважаючи на перешкоди у спілкуванні з сином зі сторони позивачки, відповідач відстоює соє право на спілкування з сином та проведенням разом часу. Відповідач зазначає, що йому важлива психологічна атмосфера дитини, і він переживає, що такі дії призведуть до сильного психологічного потрясіння у дитини. Позивач надає заяву ніби то від її співмешканця [PERSON] , проте, що він ніби то визнає себе батьком [PERSON] , хоча законом не передбачається у такий спосіб визнання батьківства. Сам факт того, що позивач проживає зі своїм співмешканцем не являється підтвердженням того, що він бере участь у вихованні, розвитку чи забезпеченні належних умов дитині. Відповідач зазначає, що сину [PERSON] дуже подобається проводити час з ним, відносини наповнені теплом і любов`ю. Дитина знає, що його батько [PERSON] . На момент звернення до суду з позовом минуло шість років і три місця. Разом з тим, [PERSON] у 2019 році зверталась до Пустомитівського районного суду Львівської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на сина [PERSON] (справа №450/3347/19, тобто коли дитині було чотири з половиною років, позивач продовжувала вважати батьком дитини [PERSON] . З дій позивачки вбачається, що у такий спосіб вона хоче заборонити батьку та його родичам бачити дитину. Відповідач також зазначає, що в той період часу він не перебував у відрядженнях, завжди був разом з позивачкою, як і вона. Враховуючи вищевикладене, заявлений позивачем позов є безпідставним. Ухвалою суду від 27.06.2022 року у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення співвідповідача у цивільній справі відмовлено. Ухвалою суду від 27.06.2022 року клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи - задоволено. Призначено по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи Пустомитівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини - судову молекулярно-генетичну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що розташоване за адресою: 79040, м.Львів, вул.Конюшинна, 24, попереджено експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України. Надано експерту дозвіл на повне або часткове знищення об`єктів дослідження, відібраних експертом під час проведення молекулярно-генетичної експертизи. Витрати, пов`язані з проведенням експертизи, покладено на позивача. Роз`яснено сторонам положення ст.109 ЦПК України про наслідки ухилення від участі в експертизі. Провадження у справі зупинено на час проведення експертизи. На адресу суду 07.11.2022 року надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи від 31.10.2022 року №СЕ-19/114-22/16377-БД у зв`язку із не прибуттям [PERSON] у визначений експертом день до Львівського НДЕКЦ, що унеможливлює відібрання зразків букального епітелію. Ухвалою суду від 17.11.2022 року провадження по справі - відновлено. Справу призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 14.06.2023 року закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, від останнього в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про день час та місце слухання справи повідомлялись належним чином про причини не явки суд не повідомили. В матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому викладена позиція та відношення до позовних вимог відповідачем. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, не одноразово надсилав до суду заяви про розгляд справи у його відсутність, стосовно задоволення позовних вимог поклався на розсуд суду. Вдтак фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2015 року видно, що [PERSON] , народився [INFO] , її батьком записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] . (а. с. 5). Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 12.02.2020 року позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю. Розірвано шлюб, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 21.07.2008 року Великогорожанською сільською радою Миколаївського району, Львівської області, актовий запис № 05. (а.с.6) Позивач вказує, що батьком дитини є [PERSON] , який визнає його своїм сином, забезпечує належні умови для розвитку дитини та хоче надати дитині свої прізвище та по-батькові. В підтвердження цього позивачем надана заява матері та батька про визнання батьківська, яка підписана [PERSON] , та [PERSON] (а.с.12) Згідно розпорядження Пустомитівської міської ради №02-04/165 від 31.05.2021 року Про визначення [PERSON] способу участі у вихованні малолітнього сина [PERSON] , яким встановлено порядок побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] (а.с.40) Відповідач, також зазначав, що до суду звернулась позивач з позовною заяво про стягнення з нього аліментів на утримання їх спільного сина [PERSON] (справа №450/3347/19). Як вбачається з ЄДРСР, Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.01.2020 року позовну заяву про стягнення аліментів, залишено без розгляду. В матеріалах справи міститься заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 23.03.2021 року, в якій вказано, що [PERSON] , [INFO] , визнає себе батьком [PERSON] , який народився [INFO] у Львівській області Пустомитівського району м. Пустомити. [PERSON] , мати [PERSON] підтверджує, що [PERSON] є його батьком. (а.с.12) Дана заява підписана [PERSON] , та [PERSON] , про що свідчать їх підписи. Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 СК України). Згідно ст. 138 СК України жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. До вимоги матері про внесення змін до актового запису про народження дитини встановлюється позовна давність в один рік, яка починається від дня реєстрації народження дитини. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 своєї постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 вказує, що судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011року №96/5 установлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Стаття 81 ЦПК закріплює правило, зокрема за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. За клопотанням позивача, ухвалою суду від 27.06.2022 року у цій справі було призначено судову мелекулярно-генетичну експертизу (а.с. 84-86). Судом було направлено сторонам та їх представниками клопотання експерта про необхідність з`явитися [PERSON] , [PERSON] разом з дитиною до експертної установи для відібрання зразків букального епітелію та оплати вартості. Проте, 25.10.2022 року до Львівського НДЕКЦ прибула [PERSON] з дитиною - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] у визначений експертом день до Львівського НДЕКЦ не прибув, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію. Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ухилення відповідача [PERSON] від проведення експертизи, призначеної з метою визначення кровного споріднення його та дитини [PERSON] , [INFO] , суд визнає факт відсутності такого споріднення [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та з відповідача стягнути на користь позивача сплачений останньою судовий збір у розмірі 908,00 грн. (а.с.1) Окрім того, представник позивача у заяві від 09.06.2023 року просив суд вирішити питання щодо витрат пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2ЦПК України). Частинами 1-4 статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Приписами ч. 8 ст.141ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником позивача - адвокатом Книш О.Я. надано: ордер серії ЛВ №031677 від 31.05.2021 року; договір про надання правової допомоги від 18.01.2021 року; узгодження оплати правової допомоги від 23.03.2021 року (Додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 18.01.2021 року); Акт №3 приймання виконаних робіт від 09.06.2023 року (Додаток №2 до договору про надання правової допомоги від 18.01.2021 року); розписка складено адвокатом Книш О.Я. про підтвердження оплати в сумі 20000,00 грн. [PERSON] юридичних послуг згідно договору про надання правової допомоги від 18.01.2021 року. В акті №3 приймання виконаних робіт від 09.06.2023 року (Додаток №2 до договору про надання правової допомоги від 18.01.2021 року) вказано, що підготовка та написання позовної заяви - 2000 грн.; представництво інтересів клієнта в Франківському районному суду м. Львова в судових засіданнях у справі 465/2297/21 ( в тому числі надання консультацій клієнту, підготовка клієнта до судових засідань, обговорення позицій в конкретній ситуації, виконання окремих доручень клієнта, час затрачений на підготовку до с/з, час затрачений на доїзд до суду, час затрачений на очікування с/з): 01.06.2021, 27.07.2021, 01.10.2021, 07.12.2021, 27.06.2022, 29.11.2022, 14.06.2023,04.04.2023, 09.06.2023 року - 9 с/з - 18000 грн. Тобто, у загальному розмірі 20000,00 грн. Проте, з матеріалів справи вбачається, що 01.06.2021 року підготовче судове засідання було відкладено за заявою представника позивача (а.с.31), та 01.10.2021 року підготовче судове засідання було відкладено, також, за заявою представника позивача (а.с.56) Суд має оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката (правничу допомогу), якщо,

Outcome: approved