Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Адвокатом Панасенком А.М. було подано до суду позов [PERSON] про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи позовні вимоги тим, що сім`я сторін розпалася через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя та спільне господарство між ними не ведеться з квітня 2022 року, на переконання позивача, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Збереження сім`ї позивач вважає неможливим та на примирення не згоден. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, проте останній подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити такі, а справу розглянути за відсутності сторони позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував (а.п.14). Відповідачка у судове засідання не з`явилася також з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена завчасно та належним чином (а.п.13), а також не надала заперечень щодо суті позову і не повідомила про поважність причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 30.04.1993 року, про що виконавчим комітетом Линовицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області було складено відповідний актовий запис за №6 (а.п.4). Відповідно до ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом ч.3, 4 ст. 56 СК України. Відповідно до ст.112 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, у даному випадку інтересам позивачки. За таких обставин, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, беручи до уваги відсутність у них неповнолітніх дітей, та зважаючи на те, що згідно з письмовою заявою позивач наполягає на розлученні, а відповідачка не надала заперечень проти позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб розірванню. Також відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи на те, що відповідачка не надала суду заяви про відновлення їй дошлюбного прізвища, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». На підставі\~ст.55,\~56,\~104,\~105,\~112-113\~СК України,\~

Outcome: approved