Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів на дитину. В обґрунтування позову позивач зазначила, що наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.03.2019 у справі № 183/953/19 стягнуто щомісяця з відповідача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 13.02.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Зазначений судовий наказ перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби, виконавче провадження №65454676. Однак, відповідач рішення суду не виконує, аліменти на дитину не сплачує, тому станом на 01.04.2023 у відповідача наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 52452,37 грн., що підтверджується постановою державного виконавця. Крім того, за підрахунком позивача розмір неустойки за період з 01.02.2019 по 01.04.2023 становить 514 367,56 грн., однак, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, підлягає стягненню 52452,37 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у сумі 52452,37 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 52452,37 грн. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи. Правом на подання відзиву у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, відповідач не скористався. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін не подавав. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2019 року у справі № 183/953/19 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 13 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.20-21). На підставі зазначеного виконавчого документу 17 травня 2021 року відкрито виконавче провадження №65454676 (а.с.23). Згідно постанови державного виконавця Красногвардійського відділу державної виконавчої служби у Красногвардіському районі Харківської області від 11 квітня 2023 року, якою передано виконавчий документ до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра, станом на 01 квітня 2023 року заборгованість відповідача по аліментам складає 52 452,37 грн. (а.с.22). Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що судове рішення, за яким з відповідача стягнуто аліменти, перебуває на виконанні у державній виконавчій службі.\~ Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір. Вимоги статті 194 СК України до правовідносин, які склалися між сторонами, після звернення позивача до виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового наказу та відкриття виконавчого провадження, не застосовуються, оскільки заборгованість за аліментами виникла після відкриття виконавчого провадження і повторному стягненню така заборгованість не підлягає. Тому правових підстав для застосування статті 194 СК України і додаткового стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, що виникла під час примусового виконання рішення суду, у суду немає. Враховуючи те, що відповідна заборгованість за аліментами визначена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», тому вимога [PERSON] про її стягнення у цій справі може спричинити подвійне стягнення аліментів, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення пені (неустойки), суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У відповідності до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Як встановлено у ч.2 ст.182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670сво19. У суду не виникає сумніву щодо правильності наведеного у позовній заяві розрахунку позивача, згідно якого розмір неустойки за період з 01.02.2019 по 01.04.2023 становить 514 367,56 грн., однак, згідно з ч. 1 ст.196 СК України, підлягає стягненню 52 452,37 грн.,\~ а відтак суд з таким розрахунком погоджується. В свою чергу, відповідач не скористався своїм правом на подання суду заперечень проти позову та доказів на яких вони ґрунтуються та не надав суду доказів відсутності своєї вини в несплаті аліментів, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у заявленому розмірі. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За вимогою про стягнення заборгованості зі сплати аліментів позивач звільнена від сплати судового збору. Оскільки в цій частині позовні вимоги залишено без задоволення, судові витрати за цією вимогою слід віднести за рахунок держави. За вимогою про стягнення пені, яку судом задоволено повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у сумі 1073,60 грн. У позовній заяві зазначено, що позивач поніс витрати на правову допомогу у розмірі 1500,00 грн. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До завершення розгляду справи позивачем не надано доказів таких витрат, однак у позовній заяві зазначено про намір подати докази пізніше. Тому, питання про стягнення витрат на правничу допомогу судом не вирішується. На підставі викладеного і

Outcome: partial