Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої злочином внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 05 жовтня 2019 року, близько 15-10 годині, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Hyundai Avante», д.н.з. [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вул. Чумаченка в м. Запоріжжі з боку вул. Європейській в напрямку вул. Космічної. В салоні автомобіля під керуванням [PERSON] , в якості пасажирів, перебували неповнолітній [PERSON] 2005 р.н., неповнолітній [PERSON] та неповнолітній [PERSON] 2005 р.н. Під час руху по вул. Чумаченка в районі буд. 18 вказаної вулиці, водій [PERSON] , діючи із злочинною недбалістю, перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, змінив напрямок руху вліво, допустив занос керованого ним транспортного засобу, після чого автомобіль в некерованому стані виїхав на зустрічну для автомобіля «Hyundai Avеnte» смузі руху, скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пасажир [PERSON] загинув на місці пригоди, водію «DAEWOO LANOS» - позивачу [PERSON] завдані численні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, з якими він був доставлений до лікарні. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п.10.1, 11.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р. та вчинив суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя суду м.Запоріжжя від 22.05.2020 року у справі №333/1898/20, яка залишена після її перегляду в апеляційному порядку ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.01.2021 року (провадження №11-кп/807/162/21) без змін, застосовано до [PERSON] примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері [PERSON] строком на два роки. Позивач зазначає, що мати [PERSON] - [PERSON] має нести майнову відповідальність за шкоду, завдану її сином на підставі ст. 1179 ЦК України. Неправомірними діями [PERSON] було пошкоджено транспортний засіб, який належить Позивачу - «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] , про стягнення яких зазначена позовна вимога у розмірі 21 778,18 грн., що складається із вартості відновлювального ремонту транспортного засобу та страхового відшкодування і витрат на оплату послуг експерта-оцінювача. Зважаючи на те, що після винесення Комунарським районним судом м.Запоріжжя ухвали від 22.05.2020 [PERSON] продовжує хворіти, ним понесені затрати на медичні препарати та лікування на загальну суму 8 557,00 грн., а також йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 96 830,19 грн., яка виразилась в порушенні його звичайного устрою життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку з тим, що відповідачі тривалий час не відшкодовують йому шкоду та байдуже відноситься до його здоров`я, загостренням хронічних захворювань та поганим самопочуттям. Позивач зазначає, що Відповідачі ніяких дій спрямованих на добровільне відшкодування завданої ним шкоди не вчинили. Відшкодування шкоди Позивача відбувалось частково третьою особою - ТОВ «Страхова компанія «Кредо» у наступному розмірі: витрат на лікування - 75 080,13 грн., вартості відновлювального ремонту автомобіля - 27 287,82 грн. та моральної шкоди - 6339,62 грн. В добровільному порядку відповідачі відмовилися відшкодовувати завдану [PERSON] шкоду, тому Позивач, з урахуванням заяви про зміну розміру позовних вимог (том 2 а.с.18-22), просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок ушкодження транспортного засобу, в тому числі витрати на автотоварознавче дослідження, в розмірі 21 778,18 грн., витрати на лікування та невід`ємно пов`язані з цим додаткові витрати (проїзд, реабілітація і т.д.) в розмірі 8 557,00 грн., моральну шкоду в розмірі 96 830,19 грн. з кожного. Відповідачами було подано відзив на позовну заяву (том 1 а.с.54-56), за яким вони повністю заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування зазначили, що матеріальний збиток завданий внаслідок ДТП повністю відшкодований страховою компанією. Позивачем не надані належні та допустимі засоби доказування щодо додаткових витрат на лікування. Щодо моральної шкоди, то вона є недоведеною і необґрунтованою. Крім того, позивачу відразу після ДТП відповідачкою [PERSON] було відшкодовано в рахунок завданої шкоди 10000 гривень. За ухвалою суду від 28 вересня 2021 року до участі у справі було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО». Згідно письмових пояснень представника третьої особи (том 1 а.с.146-147) позивачу було відшкодовано страховою компанією 27287,82 гривні. Розрахунок суми страхового відшкодування здійснено наступним чином: 39362,82 грн. - 10075,00 грн. - 2000,00 грн. = 27287,82 грн., де: 39362,82 грн. - вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля відповідно до проведеної оцінки з урахуванням зносу, без врахування ПДВ; 10075,00 грн. - відшкодована частина відповідачем [PERSON] на користь позивача у відповідності до мотивувальної частини ухвали Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 22.05.2020 року у справі №333/1898/20: 2000,00 грн. - розмір франшизи згідно Полісу. Також страховою компанією було виплачено 70080,13 грн. на відшкодування витрат на лікування потерпілого і 3504,01 грн. на відшкодування моральної шкоди (том 1 а.с.187-189). Крім того страховою компанією було виплачено 50076,00 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим і 2503,80 грн. на відшкодування моральної шкоди (том 1 а.с.191-192). Страховою компанією також додатково було виплачено 1753,80 грн. на відшкодування витрат на лікування потерпілого, 816,16 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності і 128,50 грн. на відшкодування моральної шкоди (том 1 а.с.212-214). Також страховою компанією додатково було виплачено 5000,00 грн. на відшкодування витрат на лікування потерпілого, 1636,32 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності і 331,82 грн. на відшкодування моральної шкоди (том 1 а.с.223-225). Таким чином за заявою представника третьої особи страхова компанія виконала усі свої зобов`язання перед позивачем (том 1 а.с.104-230). Позивач і його представник в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. В попередніх судових засіданнях позивач і його представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, та надали відповідні пояснення. Також представником позивача було подано письмові пояснення до судових дебатів. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно та належним чином. Представник відповідачів в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, в попередніх судових засіданнях проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, надала до суду письмово виступ у судових дебатах і заяву про слухання справи без її участі. Представник третьої особи - Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО»у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності. У поданих до суду поясненнях щодо позовних вимог зазначив, що Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО»виконало свої зобов`язання відповідно до умов договору. Суд, заслухавши сторін і їх представників, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків. Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Положеннями ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 05 жовтня 2019 року, близько 15-10 годині, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Hyundai Avеnte», д.н.з. [NUMBER] , здійснював рух по проїзній частині вул. Чумаченко в м. Запоріжжі з боку вул. Європейській в напрямку вул. Космічної. В салоні автомобіля під керуванням [PERSON] , в якості пасажирів, перебували неповнолітній [PERSON] 2005 р.н., неповнолітній [PERSON] та неповнолітній [PERSON] 2005 р.н. Під час руху по вул. Чумаченка в районі буд. 18 вказаної вулиці, водій [PERSON] , діючи із злочинною недбалістю, перед зміною напрямку руху не впевнився, що це буде небезпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху , змінив напрямок руху вліво, допустив занос керованого ним транспортного засобу, після чого автомобіль в некерованому стані виїхав на зустрічну для автомобіля «Hyundai Avеnte» смузі руху, скоїв зіткнення з автомобілем «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди неповнолітній пасажир [PERSON] загинув на місці пригоди, водію «DAEWOO LANOS» - позивачу [PERSON] завдані численні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, з якими він був доставлений до лікарні. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 10.1, 11.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р. та вчинив суспільне небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя суду м. Запоріжжя від 22.05.2020 року у справі №333/1898/20 застосовано до [PERSON] примусові заходи виховного характеру у вигляді передачі його під нагляд матері [PERSON] строком на два роки (том 1 а.с.9-12) . Як на підставу позову про відшкодування майнової і моральної шкоди Позивач посилалась на ст.ст. 1166, 1167, 1179 ЦК України. Так, статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Згідно ч.2 вказаної норми Закону у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. З п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" слідує, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина у заподіянні шкоди. Диспозиція наведених норм покладає на позивача обов`язок доказати факт заподіяння шкоди відповідачем та її розмір. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України № 6-183цс14 від 03 грудня 2014 року. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд виходить з такого. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості шкоди в результаті ушкодження автомобіля «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] , складеного СОД ФОП [PERSON] 23.01.2020 року за №О0120/031, вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складає 47 566,00 грн. (том 1 а.с.13-24) Згідно з ст.7, ст.10, ст. 11 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору про оцінку майна між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки. Замовниками оцінки можуть бути особи, яким майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Зазначене автотоварознавче дослідження проводилось за заявою позивача, за яке останнім, відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №О0120 від 23.12.2020 року було сплачено 1500,00 грн. (том 1 а.с.25). Згідно ст.22 Цивільного кодексу України, особа, якій заподіяні збитки в результаті порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Частиною 2 статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті рекомендується судам, при визначенні реальних збитків, які підлягають відшкодуванню, виходячи з положень п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, враховувати наступне: у випадках коли особа знищила транспортний засіб, чи призвела до такого стану, що він повністю втратив свою цінність і його вже не можна використовувати за прямим призначенням, розмір реальних збитків дорівнює вартості автомобіля на день учинення протиправних дій; у разі пошкодження внаслідок дій винної особи окремих деталей, вузлів, агрегатів транспортного засобу розмір реальних збитків необхідно визначати виходячи з вартості запасних частин і відновлювального ремонту. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до п.2 ст.1187 ЦК України відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа застрахувала свою цивільну відповідальність, то відповідно до вимог ст.1194 ЦК України, у разі недостатньої виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої шкоди, особа зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди (із змінами та доповненнями) під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Вивченням наданих матеріалів встановлено, що з полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0892998 вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за шкоду, спричинену транспортним засобом «Hyundai Avеnte», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО». Термін дії полісу з 12.04.2019 року по 11.04.2020 року (том 1 а.с.114). 04.05.2020 року Позивач зверталася до страховика із заявою про настання страхової події.14.08.2020 року Товариство з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» страховим актом №1602 визнало настання цивільно-правової відповідальності водія автомобіля «Hyundai Avеnte», д.н.з. [NUMBER] за спричинення пошкоджень частин та деталей автомобіля «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] , які стались 05.10.2019, страховим випадком, передбаченим Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Полісом та призначило страхове відшкодування в розмірі 27287,82 грн. та була виплачена згідно платіжного доручення № 4913 на банківський рахунок без урахування податку на додану вартість у відповідності до п. 36.2 ст. 32 зазначеного Закону (том 1 а.с.117, 146-148). 05.06.2020 року Позивач звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування за наслідками ДТП від 05.10.2019 року (том 1 а.с.120). Третьою особою було прийнято рішення про визнання настання цивільно-правової відповідальності [PERSON] за спричинення шкоди здоров`ю Позивача в результаті ДТП, яка сталась 05.10.2019 року страховим випадком, передбаченим Законом та полісом, і здійснено наступні виплати: - 27287,82 грн. на відшкодування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Виплачено Третьою особою 14.08.2020 року згідно платіжного доручення №4913 (том 1 а.с.146-147); - 70080,13 грн. на відшкодування витрат на лікування потерпілого і 3504,01 грн. на відшкодування моральної шкоди. Виплачено Третьою особою 14.08.2020 року згідно платіжного доручення №4912 (том 1 а.с.187-189); - 50076,00 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, і 2503,80 грн. на відшкодування моральної шкоди. Виплачено Третьою особою 06.10.2020 року згідно платіжного доручення №5000 (том 1 а.с.191-192); - 1753,80 грн. на відшкодування витрат на лікування потерпілого, 816,16 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, і 128,50 грн. на відшкодування моральної шкоди. Виплачено Третьою особою 17.08.2021 року згідно платіжного доручення №5380 (том 1 а.с.212-214); - 5000,00 грн. на відшкодування витрат на лікування потерпілого, 1636,32 грн. на відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, і 331,82 грн. на відшкодування моральної шкоди. Виплачено Третьою особою 05.10.2021 року згідно платіжного доручення №5971 (том 1 а.с.223-225). Як вбачається зі змісту ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку. Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Враховуючи факт часткового відшкодування Позивачу Третьою особою страхового відшкодування пошкоджень частин та деталей автомобіля «DAEWOO LANOS» д.н.з. [NUMBER] , які стались 05.10.2019, у розмірі 27287,82 грн., позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню у розмірі 47566,00 грн. - 27287,82 грн. = 20278,18 грн., а також в частині стягнення вартості проведення автотоварознавчого дослідження, у розмірі 1500,00 грн., а разом 21778,18 грн. В частині заявлених позовних вимог про відшкодування шкоди, спричиненої здоров`ю Позивача в результаті ДТП, яка сталась 05.10.2019 року, суд виходить з такого. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталась з вини [PERSON] 05.10.2019 року, позивачу були завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості, які не є небезпечними для життя, але які потягли за собою тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день, і легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Так, згідно судово-медичного висновку №110 від 23.01.2020 року [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої кістки в нижній третині , вивих лівої ліктьової кістки в променево-зап`ясному суглобі, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не ж небезпечними для життя, але спричинили розлад здоров`я строком понад 21 день. Відкритий перелом обох кісток правого передпліччя, рана в області правого передпліччя, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. Відкритий перелом лівого наколінка, рана в області лівого колінного суглоба, які в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день. Рани, наслідком загоєння яких рубці, в лобній ділянці зліва, в ділянці перенісся з переходом на ліву брову, під правою бровою, в області правого колінного суглобу, садна в лобній області, в сукупності кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (том 1 а.с.9 на звороті). Факт заподіяння у результаті дорожньо-транспортної пригоди Позивачу середньої тяжкості тілесних ушкоджень не заперечується сторонами у справі, а також слідує з аналізу наданих медичних документів, а саме виписки №3360 від 16.03.2021 року із медичної карти стаціонарного хворого, з якої слідує, що [PERSON] було встановлено діагноз: гіпертрофічні рубці лівої повіки, надбрівної ділянки, та було проведено оперативне лікування, вартість лікування у розмірі 5000,00 грн. підтверджується рахунком-фактурою №335 від 03.09.2021 року (том 1 а.с.30-32). Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №2568 Позивачу була проведена операція, а саме 27.04.2021 року видалення металевої конструкції з лівого наколінника, вартість якої 2200,27 грн., що підтверджується квитанціями та чеками (том 1 а.с.26-29). Крім цього Позивачем були понесені додаткові витрати, що виникли під час розгляду позову у розмірі 4436,02 грн. та підтверджуються випискою із медичної карти хворого №2292 (27.04.2022 року проведена операція: транспозиція сухожилку розгинача 2 пальця на 1, видалення стрижня); випискою із медичної карти хворого №127367 (18.07.2022-21.07.2022 року реабілітація поєднаної травми, після травматичний ортрозоартрит, синовіт обох колінних суглобів, порушення реполяризації) (том 2 а.с.25-28). Необхідність призначення відповідних лікарських засобів та товарів медичного призначення слідує з медичних карток хворого [PERSON] . Таким чином суд вбачає доведеним, що загалом Позивачем були понесені витрати на лікування у розмірі 79 201,11 грн. + 4436,02 грн. = 83637,13 грн. Позивач проходив стаціонарне лікування та здійснює медичний нагляд і відновлювальні процедури у лікарнях дотепер. Наслідком ДТП є встановлення Позивачу інвалідності ІІІ групи, що підтверджується довідкою до Акту МСЕК серії 12 ААВ №39306 від 22.02.2021 року (том 1 а.с.43). Судом встановлено, що дати їх оформлення збігаються з часом, коли [PERSON] перебував на лікуванні та оздоровленні після травм, отриманих в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Доказів на підтвердження зворотного, відповідач по справі та його представник суду не надали, доводи позовної заяви в цій частині не спростували. На наведених вище доказів страховою компанію було здійснено страхове відшкодування витрат на лікування у наступному розмірі: 70 080,13 грн. сплачено згідно платіжного доручення №4912, 1753,80 грн. сплачено згідно платіжного доручення №5380, 5000,00 грн. сплачено згідно платіжного доручення №5971, на загальну суму 76833,93 грн. Щодо доводів Відповідачів про сплату на користь Позивача на відшкодування завданої шкоди грошової суми у розмірі 10075,00 грн., суд сприймає їх критично, оскільки із наданих Відповідачами доказів неможливо встановити призначення такого платежу, а також не вбачається, що ці кошти сплачувались саме Позивачу. За наведеного суд доходить висновку, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку із лікуванням підлягають задоволенню частково у розмірі 83637,13 грн. - 76833,93 грн. (страхове відшкодування) = 6803,20 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого. Частиною третьою ст.23 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи. Згідно ч.1 ст.1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Пунктами 3, 8 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Матеріалами справи доведено, а відповідачами не спростовується той факт, що 05.10.2019 року в результаті ДТП, що сталась з вини водія [PERSON] , позивачу [PERSON] завдані численні тілесні ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, а також легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, з якими він був доставлений до лікарні. У зв`язку з переліченими обставинами, у позивача було порушено його нормальний, звичний спосіб життя. Морально-психологічного хвилювання Позивача мали наслідком розлад сімейних стосунків. На підтвердження наявності моральних страждань, які в т.ч. були обумовлені зміною в особистому житті, Позивачем долучено до матеріалів справи рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.01.2020 року у справі №336/7382/19 про розірвання шлюбу із [PERSON] . Крім цього на підтвердження наявності моральних страждань, які в т.ч. були обумовлені зміною в особистому житті, Позивачем долучено до матеріалів справи виписку із медичної амбулаторного (стаціонарного) КНП «Міська лікарня №7» ЗМР від 18.01.2022 року (том 1 а.с.242). Згідно висновку спеціаліста-психолога, складеного 11.01.2022 року за результатами проведення психологічного обстеження [PERSON] кандидатом психологічних наук, доцентом, завідуючою кафедри психології Запорізького національного університету [PERSON] , ДТП, що відбулося 05.10.2019 року є для [PERSON] екстремальною, кризовою ситуацією після переживання якої він знаходиться в стані стресу (стан психологічного напруження), депресії (афективний стан, що характеризується негативним емоційним фоном), що супроводжуються почуттям безнадії, відсутністю сенсу існування та життєвих перспектив, котрі катастрофічно звужуються. Таким чином, даний стан характеризується як психічна травма, котра зумовлює різноманітні порушення психіки, зашкоджуючи її нормальному функціонуванню і призводячи до психологічного дискомфорту. Стан постійної тривоги, стресу, депресії, котрі супроводжуються почуттям безнадії, приреченості, що відчуває [PERSON] , перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП, 05.20.2019 року, що призвели до інвалідності [PERSON] . Інвалідність, це факт нанесення непоправної шкоди фізичному здоров`ю [PERSON] , які як наслідок, руйнує його психологічне благополуччя, формуючи у нього тривогу, стрес, депресію - основу душевних страждань. Таким чином, фізичні і душевні страждання, що відчуває [PERSON] засвідчує той факт, що йому завдана моральна шкода внаслідок ДТП від 05.10.2019 року. З психологічного погляду складно визначити суму компенсації моральної шкоди, оскільки, зміни у життя [PERSON] незворотні та вимагають постійної реабілітації протягом усієї життєдіяльності (том 1 а.с.243-248). За клопотанням позивача судом було викликано та допитано у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] . Кожен з допитаних свідків повідомив суд, що до події ДТП [PERSON] проводи активне життя, займався футболом. Після ДТП його поведінка змінилася, він став замкнутий, ні з ким не спілкується, у нього розпалася сім`я. Страховиком було відшкодовано моральну шкоду на загальну суму 6468,13 грн. (3504,01 + 2503,80 + 128,50 + 331,82 = 6468,13). Таким чином, оцінуючи вимоги про стягнення моральної шкоди, які позивач оцінив у сумі 200 000,00 гривень, суд виходить з характеру й обсягу страждань, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку із спричиненням тілесних ушкоджень, виходячи із засад виваженості та справедливості, відповідно до вимог ст.1167 Цивільного кодексу України, а також враховуючи факт страхового відшкодування Третьою особою 6468,13 грн. моральної шкоди, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягаючими задоволенню частково у розмірі 93531,87 грн. (100000,00 грн. сума завданої моральної шкоди - 6468,13 грн. сума відшкодованої моральної шкоди страховиком = 93531,87 грн.). Позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди завданої неповнолітньою особою. Співвідповідачем позивач зазначив [PERSON] , яка є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.33 ЦК України неповнолітня особа несе відповідальність за шкоду, завдану нею іншій особі, відповідно до статті 1179 цього Кодексу. За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Згідно ст.1180 ЦК України шкода, завдана неповнолітньою особою після набуття нею повної цивільної дієздатності, відшкодовується цією особою самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи, яка набула повної цивільної дієздатності, майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони дали згоду на набуття нею повної цивільної дієздатності і не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Обов`язок цих осіб відшкодувати шкоду припиняється з досягненням особою, яка завдала шкоди, повноліття. Станом на момент винесення рішення по справі [PERSON] виповнилося 18 років. За такого суд не вбачає правових підстав для покладення цивільно-правової відповідальності щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди на відповідача [PERSON] . Отже, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.ст.11, 12, 13 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вважає за можливе задовольнити позов частково. Відповідно до ч.ч.2, 6 ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. В частині вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди позивачем було заявлено 30335,18 грн., судом задоволено на загальну суму 28581,38 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 94,21 % ставки судового збору за позивні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди, що дорівнюю 855,42 грн. В частині відшкодування моральної шкоди позивачем було заявлено 193660,38 грн., судом задоволено 93531,87 грн. Отже, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави 48,29 % ставки судового збору за позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, що дорівнює 1407,77 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру в розмірі 855,42 грн. та за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1407,77 грн. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Представником відповідачів заявлено вимогу про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. (том 1 а.с.54-56, том 2 а.с.40-43). В свою чергу, представником позивача заявлено орієнтовну суму витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За такого, у зв`язку із не наданням учасниками справи детального опису робіт (наданих послуг), суд не вбачає можливим розглянути питання щодо розподілу між сторонами витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial