Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.05.2019 позивач особисто передав відповідачу в борг грошові кошти у сумі 320000 доларів США, що станом на 27.05.2019 за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України, складає 8256000 грн. На підтвердження отримання коштів відповідач особисто склав письмову розписку від 27.05.2019, у якій також визначив умови повернення позичених коштів, у тому числі термін їх повернення 27.05.2021. Проте відповідач зобов`язання не виконав та позичені кошти позивачеві не повернув. Неодноразові вимоги позивача щодо повернення цих коштів відповідач ігнорує. У зв`язку із не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, враховуючи те, що відповідач не має намірів повернути кошти, з підстав викладених у позові, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 27.05.2019 у сумі 11 701 952 грн, що за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день пред`явлення позову до суду становить 320 000,00 доларів США. Представник відповідача подав відзив на позов, в якому вказав, що [PERSON] передав відповідачу у борг кошти у сумі 825 6000 грн. Однак зазначив, що такі кошти належать [PERSON] .. Також відповідач не погоджується щодо суми боргу, оскільки вважає, що поверненню підлягають кошти у сумі 825 6000 грн, що за офіційним курсом гривні до іноземної валюти, встановленим Національним банком України на день укладення договору становило 320000 доларів США, а не еквівалент вказаної суми в національній валюті станом на день пред`явлення позову до суду. Також відповідач зауважив, що у вересні 2021 року звертався безпосередньо до позивача з пропозицією щодо повернення суми боргу частинами та просив продовжити строк дії розписки ще на 2 роки, однак позивач відмовився від отримання лише частини боргу. У судовому засіданні представник позивача зміст позовних вимог підтримав, з підстав та обґрунтувань, викладених у позові та просить його задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, з підстав наведених у відзиві на позов та просив задовольнити частково позов. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов до наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України, право на захист особа здійснює на свій розсуд. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 27.05.2019 [PERSON] склав письмову розписку такого змісту: «Я, [PERSON] , 27 травня 2019 року одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 8 256 000 гривень 00 копійок, що є еквівалентом 320 000 доларів США за офіційним валютним (обмінним) курсом Національного банку України, встановленим на момент написання розписки. Зобов`язуюся повернути отримані гроші в повному обсязі своєчасно до 27 травня 2021 року. Дата. Підпис». На зворотному боці міститься також додатковий запис такого змісту: «Мені, [PERSON] , відомо, що кошти, отримані мною в борг від [PERSON] , належать [PERSON] .. Умови повернення грошових коштів узгоджені з [PERSON] .. Дата. Підпис». Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 травня 2023 року, справа №607/1374/23, було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та встановлено, що розписка засвідчує факт передачі грошей позичальнику та містить термін повернення позики, а також застереження, що позика має бути повернута [PERSON] .. Сама по собі розписка не є у повному розумінні договором позики, оскільки не містить підпис позикодавця, а тому є письмовою складовою договору позики, частина якого укладалася і в усному порядку та сторонами якого є [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до частин 4, 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що відповідно до розписки від 27.05.2019, позикодавцем [PERSON] , а позичальником є [PERSON] , який отримав грошові кошти в сумі 8 256 000 гривень 00 копійок. Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідача на його користь 11 701 952,00 грн. Суд частково погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої та третьої статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно частини першої статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частина 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковий до виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Як вбачається з копії розписки, яка долучена до матеріалів справи, відповідач зобов`язався повернути суму боргу 27.05.2021. В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Отже сторони належним чином уклали договір позики, узгодивши всі істотні умови. З огляду на вищезазначені норми цивільного законодавства за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як факт його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Тобто, розписка - це документ, що засвідчує в письмовій формі факт одержання особою у власність, користування чи розпорядження грошей від іншої особи. Крім того, розписка має також містити дату отримання коштів. Для того, щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15. В цій постанові зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дату отримання коштів. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, договір позики є укладеним з моменту передання грошей; складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Факт передання коштів повинен бути підтверджений розпискою. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України). Отже суд встановив, що 27.05.2019 відповідач отримав грошові кошти належні [PERSON] від [PERSON] у сумі 8 256 000 грн. На час розгляду справи спір між сторонами не врегульований, відповідач заборгованість за договором позики у добровільному порядку не повернув. Відтак зважаючи на викладене вище та враховуючи те, що договір позики грошових коштів, укладений між сторонами, встановлює обов`язок позичальника повернути грошові кошти, та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором, а у випадку відсутності домовленості вирішується у судовому порядку, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 256 000,00 грн. Доводи представника відповідача про передачу відповідачу коштів в сумі 320 000 доларів США, не заслуговує на увагу, оскільки, як встановлено судом і вбачається із змісту розписки, було передано кошти в сумі 8 256 000 грн. При цьому суд зазначає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент в іноземній валюті. Однак позивач не підтвердив та не подав належних та допустимих доказів про передачу відповідачу саме 320 000 доларів США. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до позовних вимог, ціна первісного позову у даній справі становила 11 701 952 грн. Позовні вимоги задоволено частково на загальну суму 8 256 000,00 грн, в іншій частині відмовлено. Отже, розмір задоволених позовних вимог у пропорційному відношенні становить 70,55 % (8 256 000 *100/11 701 952). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] було сплачено судовий збір в розмірі 13 420,00 грн. Отже, підлягає розподілу судові витрати в сумі 13 420,00 грн, які слід розподілити пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема 13420,00 * 70,55/100= 9 467,81 грн. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 9 467,81 грн, сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: partial