Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 07.06.2023 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягувати аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі частки його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць. В обґрунтування вимог позивача зазначено, що з 03.08.2002 сторони перебували у шлюбі, який було розірвано в судовому порядку. Від спільного проживання у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Позивачу важко самостійно піклуватися про дочку, оскільки відповідач близько року зовсім не надає коштів на утримання їхньої дочки. Вважає, що стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання їхньої дитини у розмірі частка його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подавав. ІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, заяв та клопотань не подавала, представник позивача надав суду клопотання, в якому проводити удовий розгляд за їх відсутності, на завалених позовних вимогах наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не подавав. Матеріали позовної заяви та повістка про виклик до суду повернулись з відміткою «відсутній за вказаною адресою», що з урахуванням правил п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про те, що відповідач отримав судову повістку. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] . За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Відповідно до свідоцтва про народження від 02.06.2008 серії [NUMBER] , виданого Ліснохлібичинською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №16), [PERSON] народилась [INFO] , батьками зазначені позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Заочним рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області віл 17.05.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 03.08.2002 Ліснохлібичинською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис №15 розірвано. Малолітню [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з її матір`ю [PERSON] . Як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади Отинійської селищної ради від 24.05.2023 та копії паспорта громадянина України на ім?я [PERSON] , позивач та малолітня [PERSON] зареєстровані за однією адресою: [ADDRESS] . Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991\~та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7\~СК України при\~вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно ст. ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов?язків щодо дитини. За приписами ст. ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі за вибором\~того з\~батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан\~здоров?я\~та матеріальне\~становище\~дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)\~наявність\~на\~праві власності,\~володіння\~та/або\~користування\~у\~платника аліментів\~майна\~та\~майнових прав,\~у\~тому\~числі рухомого\~та\~нерухомого\~майна,\~грошових\~коштів,\~виключних\~прав\~на результати\~інтелектуальної\~діяльності,\~корпоративних\~прав; 3-2)\~доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2\~ст. 182 цього кодексу\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. ч. 1, 5 ст. 183 СК України). Досліджені судом докази свідчать, що [PERSON] та [PERSON] у рівній мірі несуть відповідальність за матеріальне забезпечення своєї дитини і саме вони зобов?язані забезпечити неповнолітній [PERSON] рівень життя необхідний для достатнього розвитку. З врахуванням всіх обставин справи, суд прийшов до висновку, що [PERSON] не спростував того факту, що має можливість утримувати свою дитину в обсязі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, оскільки будь-яких доказів протилежного суду не надав. За вказаних обставин і з урахуванням того, що обов`язок утримання дітей є рівнозначним як для матері, так і для батька, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, а розмір аліментів може бути визначений судом у частці, а саме у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Таким чином, вирішуючи питання з якого часу на відповідача покладається обов`язок по сплаті аліментів, суд встановлює, що згідно вимог ст.\~191\~СК\~України аліменти слід стягувати від дня пред`явлення позову, тобто з 07.06.2023. На підставі п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. V. Розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ВІід\~сплати судового\~збору під\~час розгляду\~справи в\~усіх судових\~інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»). При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі 1073,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved