Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, відповідно до якої просить розірвати шлюб, зареєстрований 17.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №46, (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ), який укладено між [PERSON] та [PERSON] . Заява обґрунтована тим, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, сина, [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, сімейне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини фактично припинені, спільне господарство сторони не ведуть, примирення неможливе в даному випадку. За таких обставин просили шлюб розірвати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2023 року матеріали заяви передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 09.05.2023 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату та час засідання були повідомлені належним чином. На адресу суду від заявника надійшла заява, в якій заявник вимоги поданої заяви підтримала просила їх задовольнити. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. 13.01.2020 року вироком Шевченківського районного суду м. Києва [PERSON] визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років і який відбуває покарання у Державній установі «Київський слідчий ізолятор №13». Шлюб між сторонами зареєстрований 17.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шаргородського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис №46 (Свідоцтво про шлюб Серія [NUMBER] ). У шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження Серія [NUMBER] , актовий запис № 33). Як пояснила заявник у своїй заяві, на момент розгляду заяви сторони не підтримують шлюбні стосунки, спільного господарства не ведуть, наміру зберігати сім`ю не мають, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з заінтересованою особою суперечить інтересам заявника. При цьому, заінтересована особа заперечень, аргументів, пояснень, міркувань щодо процесуальних питань проти заяви не подав. Так, побудова сімейних відносин відбувається на пріорітетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України). При цьому, відповідно до ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положенням ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. З огляду на вищевикладене, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільне господарство не ведуть, наміру зберігати сім`ю не мають, шлюб існує формально, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін, спір щодо поділу майна відсутній. Заінтересована особа зазначених обставин у встановленому законом порядку не спростував, а відтак суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з положеннями ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved