Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

10.02.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з лютого 2017 року по квітень 2022 року вона та відповідач [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS] , разом з її донькою від попереднього шлюбу - [PERSON] , для якої [PERSON] став близьким членом родини. Вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, придбавали спільні речі, здійснювали ремонтні роботи у житлі, а також разом відпочивали, проводили вихідні та сімейні свята. Також, вони вели спільний бізнес, частину доходу вкладали у його розвиток та спільну планували подальшу господарську діяльність. Вказує, що 20.06.2020 року між відповідачем та ПрАТ «Луцький домобудівельний комбінат» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 4/1, на підставі якого останній набув майнові права на квартиру [ADDRESS] . Дане нерухоме майно було придбано за їх спільні з [PERSON] кошти, які були отримані ними від ведення спільного бізнесу, а також від продажу нею власного транспортного засобу. Крім того, Договір купівлі-продажу майнових прав № 4/1 від 20.06.2020 року укладався з її письмового відому. Просить суд встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] в період часу з лютого 2017 року по квітень 2022 року, визнати спільним майном їх подружжя майнові права на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 48 кв.м., визнати за кожним з них у порядку поділу майна подружжя по 1/2 частці майнових прав на спірне майно, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.02.2023 року було заборонено суб`єктам, уповноваженим на вчинення реєстраційних дій, вчиняти будь-які дії та вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири [ADDRESS] , загальною площею 48 кв.м. (а.с. 33-34). 20.03.2023 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] ніколи не проживав , участі у проведенні ремонтних робіт у даному житлі не приймав. Докази, які долучені стороною позивача до позовної заяви, не підтверджують достеменно обставини проживання сторін однією сім`єю та наявність ознак усталених стійких відносин подружжя. У свою чергу, майнові права на квартиру придбано відповідачем виключно за рахунок особистих коштів, які отримані внаслідок трудової та підприємницької діяльності, а також частково за рахунок коштів, які взяв у позику. Натомість, у [PERSON] , був незначний розмір доходів, який не давав можливості приймати їй участь в інвестиційних зобов`язаннях. Заробітної плати позивача були достатньо лише для її особистих витрат та на утримання малолітньої дитини. Поряд з цим, між сторонами дійсно мали місце близькі стосунки, які полягали у спільному проведенні часу, що носило періодичний характер. Однак вказане не свідчить про те, що між сторонами склались відносини, притаманні подружжю, оскільки між ними не було жодних взаємних прав та обов`язків, спільного побуту, витрат та спільного господарства. Відносини між [PERSON] та [PERSON] носили характер періодичних зустрічей. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 73-76). В судовому засіданні позивачка заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, які викладені у її позові. Додатково суду пояснила, що із відповідачем [PERSON] вони фактично розпочали спільне проживання у 2015 році, проте на той час вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Даний шлюб був розірваний нею у січні 2017 року. За час перебування у подружніх стосунках з відповідачем вона вносила до сімейного бюджету близько 30000 грн. на місяць. Вказує, що питання про розподіл спірної квартири виникло внаслідок здачі житлового будинку, в якому така знаходиться в експлуатацію в квітні 2022 року. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала із викладених у ньому підстав, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що на даний час право власності на квартиру, як новостворене майно, у встановленому законодавством порядку не зареєстроване. Разом з тим, майнові права на спірний об`єкт нерухомого майна були придбані відповідачем за час спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з її довірителькою та за їх спільні кошти. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, покликаючись на обставини, які були викладені ним у відзиві на позовну заяву. Так представник відповідачка суду пояснив, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживав, а доводи останньої в даній частині жодними доказами не підтверджені. Також ствердив, що його довіритель проживав за іншою адресою. У свою чергу, надані стороною позивача документи на підтвердження її доходів достовірно свідчать про ту обставину, що [PERSON] не могла приймати участь у придбанні майнових прав на спірну квартиру. Просив у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.06.2020 року між ПрАТ «Луцький домобудівельний комбінат» та [PERSON] було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 4/1, за умовами якого відповідач набув майнові права на житлове приміщення (квартиру) з будівельним [ADDRESS] . За умовами даного Договору (п. 4.2) попередня загальна ціна майнових прав на об`єкт нерухомості на дату його укладення, становить 776280 грн. (а.с. 16-зворот-20). У своєму позові позивач [PERSON] зазначає, що з лютого 2017 року по квітень 2022 року, вона та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та станом на момент укладення вищевказаного правочину майнові права на спірний об`єкт нерухомого майна був набутий за спільні кошти їхнього подружжя. Зі змісту даної позовної заяви також слідує, що заявлені [PERSON] позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя є фактично похідними від позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.12.2021 року по справі № 531/295/19, від якої суд касаційної інстанції на момент розгляду даного спору не відступав. Тобто, Верховний Суд вказав, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. На обґрунтування заявлених позовних вимог про факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачкою було надано спільні фотографії з відповідачем [PERSON] (а.с. 9-зворот-16). Однак, спільні фотографії сторін, на яких зафіксовано їх спільну присутність за певних подій - не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, а сам по собі факт перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у Постанові від 12.12.2019 року по справі № 490/4949/17. Також, в ході розгляду справи за клопотанням сторони позивача було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 121-125). Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач [PERSON] є її подругою, з якою вони товаришують близько 10 років. У зв`язку з цим їй достовірно відомо, що починаючи з 2016-2017 років позивачка та відповідачка постійно проживали разом, вели спільний побут, спільно проводили відпочинок, а також мали спільні витрати. До них у гості часто приходила мати [PERSON] . Крім того, між відповідачем та дитиною позивачки від попереднього шлюбу склалися відносини як між батьком та донькою. У свою чергу, спірна квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти сторін. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] є його колегою по роботі та сусідкою за місцем проживання, а відповідач являється його знайомим. Ствердив, що [PERSON] на постійні основі проживав разом з позивачкою у буд. [ADDRESS] на протязі кількох років. Увесь цей час він бачив їх постійно разом із донькою [PERSON] за місцем їх проживання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що зі сторонами у неї дружні відносини. Вона неодноразово перебувала у житлі позивачки, де постійно знаходився відповідач. [PERSON] також приймав участь у вихованні доньки [PERSON] від попереднього шлюбу. Також вказала, що вона перебувала у трудових відносинах із ПрАТ «Луцький домобудівельний комбінат», а тому їй, з огляду на відносини зі сторонами, достовірно було відомо, що квартира [ADDRESS] придбавалася за їх спільні кошти. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] є її близькою подругою, а тому вона знає про обставини життя позивачки з [PERSON] . З 2016 року сторони розпочали спільне проживання та з того часу у них виникли взаємні права та обов`язки. Їй також відомо, що спірне нерухоме майно було придбане сторонами спільно та, що перший внесок на виконання відповідного правочину вони вносили разом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка є її роботодавцем. Зі сторонами вона знайома з 2020 року. Як їй відомо, останні проживали разом однією сім`єю, мали спільний побут, а також спільно вирішували усі питання. Також, вона була у квартирі [PERSON] та достовірно бачила, що у житлі знаходилися особисті речі [PERSON] . Сторони проживали як сім`я до січня 2023 року. Однак, вищенаведені пояснення свідків не можуть бути підставою для доведеності встановлення факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю з огляду на наступне. Так, Верховний Суд у своїй Постанові від 12.12.2019 року по справі № 490/4949/17 дійшов правового висновку, що сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. На переконання суду пояснення свідків не підтверджують факту ведення сторонами спільного господарства на постійній основі (зокрема, у період з лютого 2017 року по квітень 2022 року, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю. Поряд з цим, допитані в ході розгляду справи свідки [PERSON] та [PERSON] заперечили факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] є його племінником, а його відносини із [PERSON] він сприймав як товариські (дружні). Йому невідомо, що сторони проживали як подружжя. Також зазначив, що відповідач з метою придбання квартири звертався до нього з проханням про позику в розмірі 15000 дол. США. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що відповідач є його кумом, а позивачка - знайомою. Йому достовірно відомо, що [PERSON] останніх три роки проживав у квартирі своєї матері. При цьому, він дійсно гостював декілька разів у квартирі [PERSON] , де також був відповідач. Однак чи жили сторони як одна сім`я він не знає. У розмовах з [PERSON] , останній жодного разу не висловлював намір одружитися із позивакою. Суд зауважує, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16, - показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності та стягнення грошової компенсації. Верховний Суд зазначив, що показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Натомість, стороною позивача в ході розгляду даного спору, не надано документів щодо місця реєстрації (фактичного проживання) їх як чоловіка та жінки, а також документів, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази). Суд вважає не доведеними твердження сторони позивача про те, що майнові права на житлове приміщення (квартиру) з будівельним [ADDRESS] , придбавані сторонами спільно та за їх спільні кошти. На підтвердження вищевказаної обставини будь-яких доказів ані [PERSON] , ані її представником, в ході розгляду справисуду не надано. Долучена [PERSON] заява, яка була написана нею 02.06.2020 року на ім`я Генерального директора ПрАТ «Луцький домобудівельний комбінат» не може бути прийнятою до уваги, оскільки такий документ є одностороннім, був складеним без відома [PERSON] та за своїм інформаційним змістом є власним викладом позивачкою обставин, які стосувалися укладення Договору купівлі-продажу майнових прав № 4/1 від 20.06.2020 року (а.с. 21). Таким чином, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів ведення спільного господарства сторонами, наявності у них спільного бюджету, взаємних прав і обов`язків, стороною позивача надано не було. Наведене свідчить про те, що між сторонами не склалися відносини, які притаманні подружжю. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що передбачені законом правові підстави для встановлення факту проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу відсутні, у зв`язку з чим позов у даній частині задоволенню не підлягає, а оскільки решта позовних вимог (про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про визнання права власності на нерухоме майно) є похідними від позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у їх задоволенні слід також відмовити. Враховуючи те, що у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено у повному обсязі, понесені судові витрати по справі, відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити за позивачкою. На підставі ст.ст. 57, 60, 61, 69-71, 74 СК України,

Outcome: dismissed