Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача боргу за спожиту електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 1428,82 грн., та витрат по сплаті судового збору в сумі 2684 грн. Позов обґрунтований тим, що на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] та Договору про користування електричною енергією від 19.03.2014 р., відповідач споживає електричну енергію за адресою: [ADDRESS] , але обов`язків по оплаті за використану електричну енергію не виконує належним чином, у зв`язку із чим виник борг у сумі 1428,82 грн. за період з 07.09.2018 року по 01.01.2019 року. Відповідно до знятих показань приладу обліку за цей період споживачем було спожито 1481 кВт./год. електричної енергії на суму 2231,46 грн., за вказаний період надійшла оплата в сумі 802,64 грн., залишок 1428,82 грн., яку представник позивача простить стягнути з відповідача за рішенням суду, а також витрати по оплаті судового збору у сумі 2684,00 грн. Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, вказавши на те, що представник позивача взагалі не мав повноважень подавати таку позовну заяву. Крім того, відповідач вказує на те, що: - філія не є юридичною особою, відтак подані суду договір та акти є нікчемними; - суд не може судити людину; - стягнення боргу є неможливим, адже правочин позивача є фіктивним; - дії позивача визначаються виключно як шахрайські. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про електроенергетику», постачання електричної енергії - надання електричної енергії споживачу за допомогою технічних засобів передачі та розподілу електричної енергії на підставі договору. Енергопостачальники - учасники оптового ринку електричної енергії України, які купують електричну енергію на цьому ринку з метою продажу її споживачам або з метою її експорту. Споживачі енергії - суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю. Згідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Відносини між Енергопостачальником та споживачем електричної енергії регулюються договором купівлі-продажу, оскільки електрична енергія є товаром. Правовідносини між енергопостачальником та побутовим споживачем електричної енергії регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 р. №1357, із наступними змінами та доповненнями та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою НКРЕКП від 14.03.2018р. № 312. Згідно з абзацом 2 пункту 1 ПКЕЕН, ці Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Відповідно до пункту 19 ПКЕЕН розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Згідно з пунктом 20 ПКЕЕН розрахунковим періодом для встановлення розміру оплати спожитої електричної енергії є календарний місяць. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Відповідно до пункту 42 ПКЕЕН, споживач електричної енергії зобов`язаний оплачувати електричну енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] користується електричною енергією на підставі відкритого на його ім`я особового рахунку № [NUMBER] та Договору про користування електричною енергією від 19.03.2014 р., ПАТ «Запоріжжяобленерго» постачає електричну енергію на об`єкт, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач обов`язки по сплаті за використану електроенергію не виконує належним чином у повному обсязі, тому, у зв`язку з несплатою виставлених рахунків, за період з 07.09.2018 р. по 01.01.2019 р., виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у кількості 1481 кВт./год. на загальну суму 2231,46 грн., за вказаний період надійшла оплата в сумі 802,64 грн., залишок 1428,82 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Факт постачання електричної енергії у будинок, де зареєстрований відповідач, підтверджуються наданими позивачем документи. Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами статті 610 ЦК України закріплено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Укладаючи договір, кожна його сторона вправі розрахувати на отримані належного їй. Отже, укладаючи договір №572719181 про користування електричною енергією позивач мав правомірні сподівання на отримання належної оплати за надані послуги. Будь-яких доказів, які б спростовували факт постачання електричної енергії у будинок відповідача, самим відповідачем не надано, так само відповідачем не надано доказів того, що він не отримував послуги позивача чи заперечував щодо їх якості чи відмовлявся від послуг позивача. Щодо відсутності у представника позивача повноважень, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позовну заяву підписано начальником ВЮЗ ПАТ «Запоріжжяобленерго» Вікторією Лєлєковою. Частиною третьою статті 58 ЦПК України визначено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджена довіреністю фізичної або юридичної особи. Частиною третьою статті 62 ЦПК України унормовано, що довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Приписами п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ціна позову у цій справі становить 1428,82 грн. Повноваження адвоката Лєлєкової Вікторії підтверджуються наявною у матеріалах справи копією довіреності від 15.12.2022 року №310, яка видана в.о. генерального директора ПАТ «Запоріжжяобленерго» Оленою Ангеловою. Ураховуючи наведене, суд не приймає до уваги доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності у представника позивача повноважень на подачу до суду позовної заяви. У той же час доводи відповідача, зокрема стосовно того, що його не можна судити, адже він є людиною чи визначення дій позивача як шахрайськими, суд розцінює, як певні філософські погляди самого відповідача, які загалом не мають жодного відношення до суті спору і до чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, а відтак не підлягають окремій оцінці чи спростуванню. Згідно приписів ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дана стаття визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу, враховуючи індекс інфляції та відсотки річних, є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими доказами по справі, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 1428,82 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2684 грн., які були сплачені позивачем при зверненні з позовом до суду.

Outcome: approved