Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою [PERSON] , в якій просить: зобов`язати [PERSON] , [INFO] , усунути перешкоди в користуванні [PERSON] , квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та передати їй ключі від вказаної квартири. В обгрунтовання заявленого позову покликається на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] , відповідно до договору дарування 1/4 частини квартири від 10 липня 2019 року. Вказана квартира в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 45,0 кв.м, загальна площа квартири становить 62,5 кв.м. Позивач зазначає, що не має можливості потрапити в належну їй на праві власності квартиру, у зв`язку із тим, що один з прописаних там осіб, а саме [PERSON] змінив вхідні замки на дверях та не пускає її до квартири. Просить вселити її у квартиру, усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та надати їй ключі від неї. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2019 року матеріали позовної заяви залишено без руху та надано позивачеві [PERSON] термін для усунення недоліків. 17 вересня 2019 року на виконання ухвали суду про залишення позову без руху позивачем усунуто недоліки. Ухвалою суду від 24 вересня 2019 року у справі відкрито провадження та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10.01.2020 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - задоволено. Зобов`язано [PERSON] , [INFO] , усунути перешкоди в користуванні [PERSON] , квартирою [ADDRESS] . Вселено [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Зобов`язано [PERSON] , [INFO] , надати [PERSON] ключі від вказаної квартири. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.12.2020 року поновлено [PERSON] строк на подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Галицького районного суду м.Львова від 10.01.2020 року у цивільній у справі 461/6049/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - скасовано. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20.04.2021 року постановлено розгляд цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - проводити за правилами загального позовного провадження та призначено у справі підготовче судове засідання. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 04.08.2021 року продовжено процесуальний строк розгляду цивільної справи за позовом за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення. 06.05.2021 року від адвоката Балюк О.С. в інтересах [PERSON] подано до суду зустрічну позовну заяву, в якій вона просить: витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину квартири [ADDRESS] . Зустрічна позовна заява вмотивована тим, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 02.09.2002 року, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності гр. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.02.2012 року у справі №2-1911/11 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики був задоволений. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 86333,89 грн. основного боргу, 10995,15 грн. інфляційних витрат та 3683,12 грн. відсотків річних, згідно довідки ВП - спецрозділ від 21.01.2021 року. Позивач за зустрічним позовом вказує, що 12.05.2014 року головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Грабовенською Л.О. було відкрито виконавче провадження №43252846 за виконавчим листом №2-1911/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 101012,16 грн. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник [PERSON] володіє майном, зокрема квартирою [ADDRESS] спільно з іншими особами. 12.06.2014р. державним виконавцем проведено опис і арешт майна, а саме квартири [ADDRESS] , 16.06.2014рокупризначено експерта для надання письмового висновку з питання початкової вартості майна для реалізації на прилюдних торгах. Прилюдні торги по реалізації арештованого майна боржника [PERSON] , а саме частини квартири [ADDRESS] , які неодноразово призначалися, тричі не відбулися - 20.11.2014р. (від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція), 05.01.2015р. та 16.02.2015р. через відсутність допущених учасників торгів. Позивач за зустрічним позовом вказує, що майно не було реалізовано на прилюдних торгах, державний виконавець Грабовенська Л.О. повідомила про це стягувача [PERSON] , запропонувавши їй залишити нереалізоване майно за собою, згідно із ч.6 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV (в редакції від 8.03.2015р., що діяла на момент виникнення правовідносин), однак на повідомлення державного виконавця стягувачів про пропозицію вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майно, на депозитний рахунок Галицького ВДВС ЛМУЮ кошти, що підтверджували б виявлене стягувачем бажання залишити за собою нереалізоване майно не надходили, тому держаним виконавцем виконавчий документ було скеровано у ВДВС Пустомитівського РУЮ для подальшого виконання. Враховуючи те, що стягувач [PERSON] письмово не заявила про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно та не внесла кошти на депозитний рахунок Галицького ВДВС ЛМУЮ, які підтверджували б виявлене нею бажання залишити за собою нереалізоване майно, державний виконавець відповідно до положень ч. 7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV повинна була б зняти арешт з майна, а саме частини квартири [ADDRESS] і повернути майно боржнику [PERSON] , тому невідомо на підставі яких правовстановлюючих документів зазначена частина квартири перейшла у власність [PERSON] , яка пізніше подарувала частину вказаної квартири [PERSON] , а згодом [PERSON] подарувала спірну частину квартири [PERSON] . Про те, що належна [PERSON] частина квартири перейшла у власність інших осіб, останньому стало відомо лише в серпні 2020 р., коли відповідач [PERSON] почала вживати дії щодо вселення в таку. Позивач за зустрічним позовом стверджує, що не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження та інші документи, які приймалися в процесі виконавчого провадження. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.08.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Тишківської Р.І. належним чином засвідчені копії матеріалів нотаріальної справи по посвідченню договору дарування частини квартири [ADDRESS] , який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений 03.11.2017 року, реєстровий №1198, реєстраційний номер об`єкта 1044263046101 з правовстановлюючими документами, на підставі яких [PERSON] була власником зазначеної частини квартири. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.08.2021 року витребувано у Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції: інформацію про хід виконавчого провадження №43252846 (номер зведеного виконавчого провадження 44458686) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.02.2012 року по справі №2-1911/11; копію постанови про відкриття виконавчого провадження з ідентифікатором доступу до виконавчого провадження; інформацію про те, чи відповідно до ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження» №606-XIV, в редакції, яка діяла на час виникнення відносин, стягувач [PERSON] , після отримання повідомлення державного виконавця про пропозицію вирішити питання про залишення за собою нереалізоване майно, вносила кошти на відповідний депозитний рахунок Галицького ВДВС ЛМУЮ, які підтверджували б виявлене бажання стягувача залишити за собою нереалізоване майно та чи виносилась державним виконавцем постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. 14.10.2022 року представником позивача за первісним позовом скеровано на адресу суду відзив на зустрічну позовну заяву. В обгрунтування відзиву на зустрічну позовну заяву представник позивача за первісним позовом зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими, такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, та не відповідають дійсним обставинам справи. Зазначив, що відповідно до виконавчих листів № 2-1911/11 від 27.02.2011 року та № 461/1244/15-ц від 12.08.2015 року виданих Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , заборгованість боржника становила 321939,01 грн. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем встановлено, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить частки квартири [ADDRESS] . Згідно ухвали Галицького районного суду м. Львова у справі № 1304/3451/2012 від 19.04.2012 року виділено 1/4 ідеальної частки квартири [ADDRESS] [PERSON] . Оскільки, боржник добровільно виконавчі документи не виконав, державний виконавець 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що належала боржнику передав на реалізацію на прилюдних торгах. Прилюдні торги з реалізації 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що належала боржнику тричі не відбулись - 20.04.2016 року, 06.06.2016 року та 07.07.2016 року у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Оскільки майно не реалізоване на прилюдних торгах, стягувачу запропоновано залишити за собою майно - 1/4 частки квартири [ADDRESS] , що належала боржнику, в рахунок погашення заборгованості. [PERSON] виявила бажання залишити за собою майно - 1/4 частки квартири [ADDRESS] , надавши відповідну заяву до Галицького відділу ДВС у м. Львові. 15.08.2016 року постановою про залишення за стягувачем майна не реалізованою з електронних торгів Галицького ВДВС м. Львів передано стягувачу [PERSON] у власність частки квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] за ціною, що дорівнює початковій вартості майна - 306 356,00 грн. 16.08.2016 року виданий акт державного виконавця про залишення за стягувачем майна не реалізованого з електронних торгів. 03.10.2016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу на підставі акту державного виконавця про залишення за стягувачем майна не реалізованого з електронних торгів від 16.08.2016 року, видано свідоцтво про право власності на А частки квартири [ADDRESS] [PERSON] . 03.11.2017 року [PERSON] подарувала частки квартири [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., а 10.07.2019 року [PERSON] подарувала 1/4 частки квартири [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М. В подальшому спірна частки квартири перейшла у приватну власність [PERSON] згідно договору дарування. Представник вказує, що 1/4 частки квартири [ADDRESS] в законний спосіб відчужена особою (Галицьким ВДВС м. Львів), яка була наділена відповідним обсягом прав, згідно ЗУ «Про виконавче провадження», та не може бути витребувана за цим позовом. Крім того, не відповідає дійсності, що [PERSON] стало відомо лише 2020 році про перехід 1/4 частки квартири [ADDRESS] до інших осіб, оскільки він, діючи від імені інших співвласників - своїх родичів за згодою [PERSON] , здавав в оренду дану квартиру. Від так [PERSON] отримувала 1/4 від суми оплаченої орендної плати. У зв`язку із наведеним, просить у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. 05.01.2023 року представником позивача за зустрічним позовом подано заяву про зміну предмета позову, в якій просить: визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Грабовенської Л.О. про залишення за стягувачем майна, не реалізованого з електронних торгів, складену 15.08.2016 року; визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Грабовенської Л.О. про залишення за стягувачем майна, не реалізованого з електронних торгів, складений 16.08.2016р. та затверджений начальником Галицького ВДВС ГТУЮ у Львівській області Зорена П.І.; витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину квартири [ADDRESS] ; в задоволені первісного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - відмовити. Зазначила, що допущені порушення норм закону, які пов`язані з неналежним складанням процесуальних документів, у тому числі відкритті двох виконавчих проваджень, за якими боржника [PERSON] було двічі зобов`язано сплатити основну суму боргу, як за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 1.02.2012 р., так і за рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12.08.2015 року, в результаті чого було неправильно розраховано суму боргу, яка підлягає стягненню, ненадання експерту відповідних вихідних даних та не забезпечення для експерта можливості огляду майна, призвели до суттєвого зниження його первинної вартості. Дії організатора електронних торгів, є незаконними, оскільки ним допущено до торгів майно за відсутності повноти та належності оформлення документів для цього, у тому числі фотоматеріалів, в результаті чого електронні торги не відбулись, внаслідок чого позивачу завдана істотна шкода. Відповідачами порушено законні інтересів [PERSON] , які полягають у продажі майна за якомога вищою ціною з метою погашення заборгованості, що в свою чергу забезпечується дотриманням належного порядку організації і проведення електронних торгів. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні первісний позов підтримав повністю просив такий задовольнити повнісю, проти зустрічного позову заперечив, просив у задоволенні такого просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечила, просила у задоволенні такого відмовити, а зустрічний позов задовольнити повністю. Треті особи, які не заявляють самостійних вимога на предмет позову: [PERSON] , приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М., у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, наслідки неявки. Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тишківська Р.І., у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, наслідки неявки, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.3 ст.13 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом у даному спорі встановлені наступні обставини справи. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 01.02.2012 року у справі № 2-1911/11 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики задоволено.. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 86333,89 грн. основного боргу, 10995,15 грн. інфляційних витрат та 3683,12 грн. відсотків річних./том.2, а/с.5/. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 15.06.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму заборгованості в розмірі 134104,64 грн.; витрати на сплату судового збору в розмірі 1976,20 грн.; моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.; витрати на сплату судового збору за моральну шкоду в розмірі 200,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 12403,74 та інфляційні втрати в розмірі 51112,15 грн., а всього 219 796,73 грн. /том 2, а.с.6/. З відповіді Галицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області № 8592/3710119 від 07 серпня 2019 року вбачається, що відносини, які виникли між сторонами мають цивільно-правовий характер та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки, складеного фізичною особою - підприємцем [PERSON] 26.01.2016 року, для відчуження в процесі виконавчого провадження, варість 2-х кімнатної квартири, загальною площею 62,5 кв.м., за адресою: [ADDRESS] становить 306 356,00 грн./том 2, а.с.8/. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки ЛКП «Старий Львів» Відділу житлового господарства Галицької районної адміністрації ЛМР №2557 від 29.07.2019 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] в квартирі не зареєстрована та не проживає./том 1, а.с.3/. На підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 10.07.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М., реєстровий номер 320, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 45,0 кв.м., загальна площа квартири становить 32.5 кв.м./том 1, а.с.5/. На підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 03.11.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., реєстровий номер 1198, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 45,0 кв.м., загальна площа квартири становить 32.5 кв.м./том 1, а.с.5/. Відповідно до п.3 Договору дарування, дана частка квартири дарувальнику належить на підставі Свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П. 03.10.2016 року, за реєстровим номером 5667, право власності на частку, що дарується зареєстроване 03.102016 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Новосад О.П., номер запису про право власності:16710493, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:1044263046101. Відповідно до Звіту про оцінку майна, ідентифікатор за базою ФДМУ 2366346_31102017_JV171031-21, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] станом на 31.10.2017 року, вартість частки квартири становить 80 488, 00 грн./том 1, а.с.203/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №102517812 від 03.11.2017 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62.5 кв.м., на праві приватної спільної часткової власності у розмірі належить [PERSON] /том 1, а.с.196/. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №173361849 від 10.07.2019 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62.5 кв.м., на праві приватної спільної часткової власності у розмірі належить [PERSON] /том 1, а.с.6/. На підставі свідоцтва про право власності на квартиру серії № [NUMBER] від 02.09.2002 року, виданого Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] /том.1, а.с.146/. Згідно довідки ВП - спецрозділ від 21.01.2021 року, 12.05.2014р. головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Грабовенською Л.О. було відкрито виконавче провадження №43252846 за виконавчим листом №2-1911/11 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 101012,16 грн./том 1, а.с.147-150/. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що боржник [PERSON] володіє майном, зокрема квартирою [ADDRESS] спільно з іншими особами. 12.06.2014р. державним виконавцем проведено опис і арешт майна, а саме квартири [ADDRESS] . 16.06.2014р. державним виконавцем було призначено експерта для надання письмового висновку з питання початкової вартості майна для реалізації на прилюдних торгах. Прилюдні торги по реалізації арештованого майна боржника [PERSON] , а саме частини квартири [ADDRESS] , які неодноразово призначалися, тричі не відбулися - 20.11.2014 року, що підтверджується протоколом про проведення електронних торгів №12964 (від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція), 05.01.2015 року, що підтверджується протоколом про проведення електронних торгів №31123, та 16.02.2015 року, що підтверджується протоколом про проведення електронних торгів №50202 (через відсутність допущених учасників торгів)./том, 1, а.с.150-152/. Постановою головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Грабовенської Л.О. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження №50424833 за виконавчим листом №461/1244/15-ц передано стягувачу [PERSON] у власність майно - двохкімнатної квартири [ADDRESS] , в частині, що належить [PERSON] у спільній сумісній власності в рахунок погашення заборгованості за ціною, що дорівнює початковій вартості майна. /том 2, а.с.15/. Актом головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Грабовенської Л.О. від 16.08.2016 року, залишено за [PERSON] нереалізованої майно, а саме двохкімнатної квартири [ADDRESS] в частині, що належить [PERSON] в спільній сумісній власності з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №Г-3260ГРА ЛМР від 02.09.2002 року, зареєстрованого ЛМБІ (реєстрова книга №85 за №58771). Майно передається стягувача за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію - 306 356,00 грн. Заборгованість [PERSON] згідно виконавчих документів перед [PERSON] становить 321 939,01 грн. Згідно довідки ВП - спецрозділ від 26.05.2022 року, 04.10.2016 року головним державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Грабовенською Л.О. закінчено виконавче провадження №48570762 на підставі п.8, ч.1 ст. 49 (фактичне виконання рішення) /том 2, а.с.40-41/. З листа Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) МЮ України №1550/7202/0/ від 19.05.2022 року вбачається, що у Галицькому відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) перебувало зведене виконавче провадження №44458686 щодо виконання виконавчих документів про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості, в томі числі до складу якого входило виконавче провадження №43252846 щодо виконання виконавчого листа №2-1911/11 виданого 257.2.2011 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 101 012, 16 грн. В межах даного виконавчого провадження реалізоване арештоване майно: а саме: квартира [ADDRESS] при першому надходженні виконавчого документа. На належний боржнику автомобіль марки «Mazda «СХ7», червоного кольору, легковий універсал, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] постановою державного виконавця 21.11.2012 року оголошено у розшук, однак автомобіль не затримано. Згідно протоколу №50202 від 16.02.2015 року встановлено, що повторні торги призначені на 16.02.2015 року по реалізації майна, а саме: двох кімнатної квартири [ADDRESS] , не відбулись у зв`язку із відсутністю зареєстрованих покупців та стягувані не виявили бажання залишити за собою реалізоване майно. Також на виконанні у Відділі перебувало зведене виконавче провадження №50424833 про стягнення з [PERSON] на користь фізичних та юридичних осіб заборгованості, в тому числі до складу якого входило виконавче провадження №48860311 щодо виконання виконавчого листа №2-1911/11 виданого 27.02.2011 року Галицьким районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у розмірі 101 012,16 грн. по якому державним виконавцем у відповідності до вимог пункту 10 частини 1 ст. 49 Закону 04.10.2016 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. В межах виконання вказаного зведеного виконавчого провадження стягував заявила про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, а саме: двохкімнатної квартири [ADDRESS] в частині, що належить [PERSON] у спільній сумісній власності з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру №Г-3260 ГРА ЛМР від 02.09.2002 року, зареєстрованого ЛМБТІ (реєстрова книга №85за №58771). Майно передано стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію - 306 356, 00 грн. Залишок боргу по даному виконавчому провадженні становив 15 583, 01 грн. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1ст. 317 ЦК України, власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилалася на те, що вона є співвласником 1/4 частини нерухомого майна розташованого за адресою [ADDRESS] , за договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М. Разом з тим, відповідачем чиняться їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням, а саме: замінено вхідні замки на дверях, добровільно відповідач її у квартиру не впускає, підтвердженням чого є відповідь Галицького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області № 8592/3710119 від 07 серпня 2019 року, з якої вбачається, що відносини, які виникли між сторонами мають цивільно-правовий характер та рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положенням частини першої, другої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Але, як вбачається із матеріалів справи, домовленості між сторонами щодо користування спірною квартирою не досягнуто. За правилами ч.4 ст.109 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Так судом достовірно встановлено, що в ході виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 15.06.2015 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] основну суму заборгованості в розмірі 134104,64 грн.; витрати на сплату судового збору в розмірі 1976,20 грн.; моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.; витрати на сплату судового збору за моральну шкоду в розмірі 200,00 грн.; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 12403,74 та інфляційні втрати в розмірі 51112,15 грн., а всього 219 796,73 грн., державним виконавцем встановлено, що що боржник [PERSON] володіє майном, зокрема квартирою [ADDRESS] спільно з іншими особами. В подальшому, у зв`язку із нереалізацією майна на прилюдних торгах [PERSON] виявила бажання залишити за собою квартири [ADDRESS] , надавши відповідну заяву Галицькому ВДВС у м. Львів. На підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 03.11.2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тишківською Р.І., реєстровий номер 1198, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 45,0 кв.м., загальна площа квартири становить 32.5 кв.м. В подальшому, на підставі договору дарування частини квартири, посвідченого 10.07.2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Осадчук І.М., реєстровий номер 320, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар квартири [ADDRESS] , яка в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 45,0 кв.м., загальна площа квартири становить 32.5 кв.м./том 1, а.с.5/. Відповідно до ст.32,52 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), заходами примусового виконання рішень, є зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешту, вилучення та примусові реалізації. Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), за загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах. Таким чином, суд приходить до переконання, що частки квартири [ADDRESS] відчужена державним виконавцем у законний спосіб. Враховуючи наведене, аналізуючи зібрані докази по справі і оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що первісний позов слід задовольнити. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, відповідач просив визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Грабовенської Л.О. про залишення за стягувачем майна, не реалізованого з електронних торгів, складену 15.08.2016 року; визнати незаконним та скасувати акт державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби м. Львова Грабовенської Л.О. про залишення за стягувачем майна, не реалізованого з електронних торгів, складений 16.08.2016р. та затверджений начальником Галицького ВДВС ГТУЮ у Львівській області Зорена П.І.; витребувати з володіння [PERSON] на користь [PERSON] частину квартири [ADDRESS] ; в задоволені первісного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення - відмовити. В обґрунтування зустрічної позовної заяви, [PERSON] зазначив, що частина квартири [ADDRESS] вибула з його володіння та перейшла у власність третіх осіб не х його волі, а іншим шляхом, його право власності на вказану частину квартири порушене і не визнається сьогоднішнім власником. Відповідно до положень ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя стаття 388 ЦК України). Майно підлягає витребуванню у останнього набувача без необхідності визнання недійсними останніх правочинів щодо такого майна. При цьому витребування спірної земельної ділянки також у орендаря, який виступає користувачем земельної ділянки, тобто останнім набувачем, відповідатиме меті віндикаційного позову, спрямованого на захист прав власника майна (Постанова ВС від 17.11.2021 у справі №672/386/20). Разом з тим, як встановлено при розгляді справи, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію право власності №173361849 від 10.07.2019 року, квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 62.5 кв.м., на праві приватної спільної часткової власності у розмірі належить [PERSON] . Враховуючи, факт правомірності набуття у власність [PERSON] квартири [ADDRESS] , суд не вбачає підстав для задоволення зустрічної позовної заяви. Щодо заяви представника позивача за первинним позовом про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, суд вважає, що така не підлягає задоволенню у зв`язку із наступним. Згідно з ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частинами 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Так з зустрічної позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що [PERSON] стало відомо про те, що квартири [ADDRESS] перейшла у власність інших осіб у серпні 2020 року, коли відповідач за зустрічним позовом почала вживати дії щодо вселення до квартири. Таким чином, відповідачем, починаючи з 2020 року вживалися заходи для захисту своїх прав, у зв`язку із чим, суд не вбачає підстав для відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог у зв`язку із спливом строку позовної давності. За правилами частини 1статті 141 Цивільного процесуального кодексу Україниу зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved