Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з вищевказаним позовом до суду, в якому просить визнати договір купівлі - продажу 27/50 частин житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями по [ADDRESS] , укладений 22.05.1995 року між нею та [PERSON] , недійсним та визнати за нею право власності на 27/50 частин житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в [ADDRESS] знаходиться житловий будинок [ADDRESS] з господарчо-побутовими будівлями, 23/50 частин якого на підставі договору купівлі - продажу належить [PERSON] , а 27/50 частин на підставі договору купівлі - продажу належить [PERSON] . Раніше 27/50 частин вказаного будинку належало їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 22.05.1995 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу 27/50 частин вказаного будинку. Договір носив формальний характер, ніяких коштів за частину будинку він не передавав, а вона із своєю сім`єю продовжувала проживати, користуватись будинком, як і користується ним по теперішній час. Між [PERSON] та [PERSON] була домовленість про залишення на неї та її, на той час, чоловіка [PERSON] заповіту на вказану частину будинку за вищевказаною адресою. 05.02.1996 року [PERSON] посвідчив заповіт на будинок за адресою: [ADDRESS] . В шлюбі із [PERSON] , вона перебувала з 26.01.1995 по 14.10.2014 року. [INFO] в м. Конотоп Сумської області помер [PERSON] . Позивач разом із чоловіком, звернулись щодо оформлення спадщини, але стало відомо, що за життя [PERSON] залишив заповіт на все своє майно, яке на день його смерті йому належало, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, [PERSON] , а тому попередній заповіт скасований. Оскільки договір купівлі - продажу від 22.05.1995 року 27/50 частин, укладений між нею та [PERSON] , є фіктивнім, як такий, який вчинено без наміру створення правових наслідків, тому повинен бути визнаний судом недійсним. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с. 36). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про проведення судового розгляду без його участі, проти позовних вимог не заперечує (а.с. 23). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового розгляду без її участі, проти позовних вимог не заперечує (а.с. 28). Третя особа приватний нотаріус Конотопського районного нотаріального округу Ворона Г.І. в судове засідання не з`явилася, надаладо суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 35). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідачі надали суду письмові заяви, в яких визнали позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачами позову. При цьому судом враховано, що у справі відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Так, відповідно до ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. В разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення правочину лише для виду повинна бути властива діям обох сторін. Якщо одна сторона діяла лише для виду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно довідки КП Конотопське міжміське бюро технічної інвентаризації №379 від 16.05.2023 року, встановлено, що право власності на житловий буд. [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] - 1/1 ч. на підставі договору дарування; [PERSON] -1/2ч. на підставі договору дарування; [PERSON] - 1/2 ч. на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок; [PERSON] 1/2ч. на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок; [PERSON] 1/2 ч. на підставі договору дарування, (подарував [PERSON] ); [PERSON] - 1/2 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (після [PERSON] ); [PERSON] - 23/50 ч. на підставі договору купівлі-продажу (після [PERSON] ); [PERSON] - 27/50 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (після [PERSON] ); [PERSON] - 27/50 ч. на підставі договору купівлі-продажу (після [PERSON] ) (а.с. 8). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] відомості відсутні (а.с.9) З копії договору, посвідченого державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори 22.05.1995 року, вбачається, що [PERSON] продала [PERSON] 27/50 частин житлового будинку та відповідних надвірних споруд за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 02.07.1992 року (а.с. 12). З копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] вбачається, що 26.01.1995 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] у відділі реєстрації актів громадського стану Конотопського міськвиконкому Сумської області, актовий запис № 35. Після реєстрації шлюбу спільне прізвище [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до копії заповіту від 05.02.1996 року №1-567 [PERSON] у випадку його смерті заповідає житловий будинок з надвірними спорудами за адресою [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14) . Згідно копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] в м. Конотоп (а.с. 15). З роз`яснення приватного нотаріуса №66/01-16 від 01.10.2018 року вбачається, при оформленні спадщини за заповітом нотаріус повинен перевірити чи відповідає форма та посвідчення поденного йому заповіту вимогам законодавства, надати правову о ціпку, перевірити його реєстрацію у Спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. На підтвердження вищевказаного, нотаріусом була сформовані інформаційна довідка зі Спадкового реєстру ( заповіти/спадкові договори), з якої вбачається, що померлий [PERSON] за життя 14.07.1998 року за р № 5221, залишив ще заповіт. Сумський обласний державний нотаріальний архів надав копію вказаного заповіту, з якого вбачається, що померлий [PERSON] усе своє майно, яке на день його смерті йому належало, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося заповів [PERSON] . Тому, згідно ч.3 ст.1254 ЦК України кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіт, який заповідач склав перед ним (а.с.16). Відповідно до довідки Конотопської міської ради № 1299 від 03.07.2020 року [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані, але фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] з 1993 року до теперішнього часу (а.с. 17). В даному випадку договір купівлі-продажу був укладений між позивачем та відповідачем без передачі такого майна відповідачу. Більш того, померлий [PERSON] у зазначеному домоволодінні ніколи не проживав, а також не був зареєстрований за цією адресою. Всі ці обставини, на думку позивача, свідчать про те, що сторони на виконання договору купівлі-продажу не виконали свої зобов`язання, та право користування у покупця не виникало, тобто сторони не мали намір створювати юридичні правові наслідки, укладаючи договір купівлі-продажу. Позивач стверджує, що договір купівлі-продажу є фіктивним з огляду на те, що жодні кошти, а також майно (в даному випадку об`єкт нерухомості) покупцю не передавалися, а тому правочин укладено без наміру створення юридичних наслідків. Так само, жодних дій, після підписання цього договору, сторонами не вчинялося, тобто наміром сторін правочину було не укладання договору купівлі-продажу, а перереєстрація права власності на іншу особу з метою уникнення претендування інших осіб на вищевказане нерухоме майно. На підтвердження того, що договір купівлі-продажу укладено фіктивно, позивачем надано суду довідку про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку. Також позивачем надані суду докази сплати за комунальні послуги домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, до технічного паспорту на домоволодіння за вказаною адресою жодних змін щодо власників не вносилося. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду а також: усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до частини першої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205-210, 640 ЦК України, тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору: не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою. У цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п`ятої (435-15)(набуття, збереження майна без достатньої правої підстави). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до. ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності вказаного кредитного договору є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити вказаному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Отже, надані позивачем докази на підтвердження фіктивності укладення договору купівлі-продажу домоволодіння, досліджені судом, в своїй сукупності свідчать про те, що вказаний договір укладено фіктивно, оскільки під час його укладення у сторін були наявні ознаки фіктивного правочину, а саме сторони діяли умисно з метою укладення в подальшому іншого правочину, сторони свідомо не виконували умови цього договору, зокрема жодні кошти за продаж цього домоволодіння позивачу не передавалися, фактично об`єкт нерухомості не передавався у володіння покупцю, натомість, позивач після укладення договору продовжує проживати у домоволодінні зі своєю родиною, сплачує комунальні послуги, утримує домоволодіння за власні кошті. За таких обставин, виходячи з таких засад цивільного законодавства, як справедливість та розумність, для недопущення порушення права власності позивача на належне йому нерухоме майно, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Про розподіл судових витрат на свою користь позивач не клопотав, тому судові витрати з відповідачів не стягуються.

Outcome: approved