Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказує, що 18 листопада 2000 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Однак, у зв`язку із різними поглядами на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутністю взаєморозуміння та поваги один до одного шлюбні відносини з відповідачем фактично припинено, подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати шлюб з відповідачем [PERSON] . Відповідно до ухвали судді Диканського районного суду Полтавської області від 29.09.2023 вказаний позов прийнято до провадження і справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час, від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. З наявної у матеріалах справи інформації з трекінгу поштових відправлень Укрпошти вбачається, що надісланий судом відповідачу [PERSON] рекомендований лист з копією ухвали про відкриття провадження у справі та копією позову з доданими до нього документами відповідачу не було вручено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до повідомлення Міністерства соціальної політики України, інформація щодо відповідача [PERSON] як внутрішньо переміщеної особи відсутня, тому судові документи відповідачу були направлені за останньою відомою адресою. Відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про розгляд справи також шляхом неодноразового розміщення оголошень на вебсайті судової влади України. Відповідачем не надано суду відзиву на позов чи будь-яких заяв або клопотань. З огляду на те, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без проведення судового засідання, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі 18 листопада 2000 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 56, що підтверджується свідоцтвом про шлюб /а.с. 6/. Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про народження дитини /а.с. 7/. Судом встановлено, що подружнє життя сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, відсутність взаєморозуміння та поваги один до одного. Шлюбні стосунки між подружжям фактично припинені, відновлювати їх позивач наміру і бажання не має, що підтверджується доводами позовної заяви та наданою позивачем суду заявою про це. Спільне господарство сторони не ведуть. Відповідачем не було надано суду відзиву на позов чи будь-яких заяв або клопотань. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. При цьому, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що прямо вказано в ст. 24 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам кожного з них, а також інтересам їхньої малолітньої дитини, яка повинна виховуватись в атмосфері доброзичливості, комфорту та любові, а тому, відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішення судом питання про прізвище, яке бажає мати той з подружжя, який змінював його під час державної реєстрації шлюбу, залежить від зазначення відповідних вимог у поданих до суду заяві або позові. Питання про вибір прізвища не зазначено у позовних вимогах, позивачем будь-яких заяв щодо зміни прізвища після розірвання шлюбу також не подано, тому воно не було предметом судового розгляду. Враховуючи те, що позивачем не було заявлено позовних вимог щодо стягнення з відповідача понесених судових витрат у справі та не подано суду будь-яких заяв чи клопотань з цього приводу, питання щодо розподілу судових витрат у справі не було предметом судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved