Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу посилаючись на те, що з відповідачем по справі зареєстрували шлюб 27.11.2018 у виконкомі Тужилівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, актовий запис №3. Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Причиною розлучення є різні погляди на сімейне життя, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Шлюб носить формальний характер. Сторони у судове засідання не з`явились. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] зазначив, що не заперечує щодо розірвання шлюбу, однак заперечує щодо залишення малолітньої дочки на проживанні із [PERSON] , так як вона належним чином не виконує свої обов`язки щодо виховання дитини. Позивач подала відповідь на відзив, в якій категорично заперечила щодо тверджень відповідача, вказала, що дитину виховує самостійно, а [PERSON] не цікавиться її життям. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що сторони 27.11.2018 зареєстрували шлюб (а.с.6). Від шлюбу у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Причиною розлучення є різні погляди на сімейне життя, фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. Сім`я розпалася, шлюб носить тільки формальний характер. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім`я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. У відповідності до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати. Що стосується позовної вимоги позивача щодо залишення дитини на проживанні із нею, суд звертає увагу на те, що у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що спір між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, які проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Таким чином, вказана вище позовна вимога не може вирішуватись разом із позовом про розірвання шлюбу та підлягає розгляду як окремий позов із посиланням на певні обставини та факти, залучення у справі органу опіки та піклування. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed