Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

В грудні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 5464,10 грн, завдані збитки в розмірі 1046,40 грн, інфляційні витрати за період з 12.08.2021 по 26.10.2022 в розмірі 1097,93, 3% річних за період з 12.08.2021 по 26.10.2022 в розмірі 225,09 грн, моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 17.06.2021 було винесено постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження в рамках якого було звернено стягнення на його заробітну плату та інші доходи за виконавчим провадженням № 65838432, яке відкрито на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса, зареєстрованого в реєстрі за № 54014 від 24.05.2021, який видав приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області - Грисюк Олена Василівна. За цим виконавчим провадженням в примусовому порядку з позивача було стягнуто\~6210,50 грн, із них: 500 грн - витрати виконавчого провадження, 546,40 грн - основна винагорода приватного виконавця, 5464,10 грн борг на користь відповідача. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня\~2022\~року по цивільній справі № 185/7804/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною за №54014 від 24 травня 2021 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал" заборгованості в сумі 37035,10 грн. Тому, вважає, що відповідач безпідставно набув грошові кошти в розмірі\~5464,10 грн. У зв`язку з безпідставно набутими коштами відповідачем в сумі\~5464,10 грн., що були стягнуті приватним виконавцем на підставі виконавчого напису позивач зазнав додаткових збитків, а саме приватним виконавцем було стягнуто з позивача плату за послуги виконавця в розмірі 1046,40 грн.\~ Отже після набрання законної сили рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.03.2022, яким виконавчий напис про стягнення заборгованості з позивача на користь відповідача, був визнаний таким, що не підлягає виконанню, у позивача з`явилась правова підстава для повернення безпідставно набутих грошових коштів. Вважає, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні витрати від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач зазначив, що зазнав сильних душевних страждань через те, що його грошові кошти в розмірі 6210,50 грн знаходяться у відповідача і останній не повертає їх. Весь час з моменту стягнення без правової підстави грошових коштів Відповідачем позивач зазнавав значних душевних страждань (441 день), адже не мав змоги користуватися своїми грошовими коштами, які знаходяться у відповідача, тому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. У зв`язку з викладеним звертається до суду. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. 15.02.2023 відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» направив до суду відзив на позовну заяву, в позові просить відмовити в повному обсязі, вважає, що кошти стягнуті за виконавчим написом нотаріуса не є безпідставно отриманими коштами відповідно до ст. 1212 ЦК України, на момент стягнення всі дії по виконавчому провадженню здійснювались правомірно на виконання договірних зобов`язань, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є підставою для повернення боржнику стягнутих коштів, доказів розподілу коштів не надано, судовий збір та витрати виконавця стягуються першочергово, підстави для застосування ст. 625 ЦК України відсутні, спричинення моральної шкоди не обґрунтовано та не підтверджено доказами. У судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву. Третя особа в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. в межах виконавчого провадження № 65838432, відкритого на виконання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною за № 54014 від 24 травня 2021 року, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 37035,10 грн, звернуто стягнення на грошові кошти позивача в розмірі 6210,50 грн, із них: 500 грн - витрати виконавчого провадження, 546,40 грн - основна винагорода приватного виконавця, 5464,10 грн борг на користь відповідача, що підтверджується довідкою про надання інформації від 01.06.2022 № 195 виданої Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Сидорук Л.В. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2022 року по цивільній справі № 185/7804/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною за №54014 від 24 травня 2021 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал" заборгованості в сумі 37035,10 грн. Рішення набрало законної сили 29.04.2022. Відповідно до листа приватного виконавця Сидорук Л.В. № 195 від 01.06.2022 в рахунок погашення боргу за ВП № 65838432 з позивача стягнуто 6210,50 грн, із них: 500 грн - витрати виконавчого провадження, 546,40 грн - основна винагорода приватного виконавця, 5464,10 грн борг на користь відповідача. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Предметом спору у справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів на підставі ст.1212 ЦК України. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Судом встановлено, що згідно з рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2022 року по цивільній справі № 185/7804/21, яке набрало законної сили 29.04.2022, виконавчий напис №54014 від 24 травня 2021 року, щодо стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості в сумі 37035,10 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню. Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тобто правові підстави набуття відповідачем 5461,1 грн на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, а зазначена сума коштів підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Посилання відповідача на існування між сторонами договірних відносин, що виникли з договору кредиту, зазначеного не спростовує. Питання наявності та/або відсутності заборгованості позивача перед відповідачем за таким кредитним договором може бути предметом окремого судового розгляду. Правові висновки у подібних правовідносинах містяться в Постановах КГС ВС від 06 березня 2019 р. у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 у справі № 910/16664/18 щодо повернення безпідставно набутих коштів: Щодо застосування до спірних правовідносин положень статті 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Згідно із частиною другою статті 1214 ЦК у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26)). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, суд касаційної інстанції застосував до спірних правовідносин положення статті 625 ЦК і навів правовий висновок про те, що у наведеній нормі визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт), тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У постанові від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що термін "користування чужими грошовими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (пункт 6.20). Таким чином, у справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду чітко розмежовано поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами" та "проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами", причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною другою статті 625 ЦК України. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно набутих або збережених грошових коштів, нараховуються 3% річних та інфляційні втрати від простроченої суми (за період з дати набрання законної сили судовим рішенням про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, по дату в межах заявлених позовних вимог) відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Правові висновки у подібних правовідносинах містяться в Постанові КГС ВС від 01.09.2021 у справі № 904/5868/18 (910/16299/19). На підставі вищевикладеного позовні вимоги в частині стягнення інфляційних витрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають частковому задоволенню, а саме розраховані на суму 5461,1 грн за період з 29.04.2022 (дата набрання законної сили рішенням № 185/7804/21 від 29.03.2022) по 26.10.2022 (в межах позовних вимог) в розмірі 688,03 грн - інфляційні витрати за період травень-жовтень 2022 року, 3% річних - 81 грн. Щодо заявлених вимог про стягнення з ТОВ «Вердикт Капітал» коштів в розмірі 500 грн - витрати виконавчого провадження, та 546,40 грн - основна винагорода приватного виконавця, то суд враховує, що останні стягнуто з позивача під час виконавчого провадження як основна винагорода приватного виконавця та мінімальні витрати виконавчого провадження на підставі відповідної постанови, в передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» порядку. Виконавець має не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа повинен винести постанову про відкриття виконавчого провадження (частина п`ята 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Вказана постанова сторонами виконавчого провадження у передбаченому законом порядку не оскаржувалась. Правовою підставою для отримання приватним виконавцем коштів основної винагороди є постанова про стягнення з боржника основної винагороди та мінімальних витрат виконавчого провадження, а не виконавчий напис нотаріуса. Отже, правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до вимог про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 500 грн - витрати виконавчого провадження, та 546,40 грн - основна винагорода приватного виконавця, що виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження відсутні, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України. Кошти у розмірі 1046,40 стягнуті на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та не є безпідставно набутими коштами. Щодо стягнення моральної шкоди необхідно зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в статтях\~23,\~1167 ЦК України. Відповідно до\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Особа, право якої було порушене, має право на відшкодування витрат, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Частиною першою\~статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності, інших цивільних прав при настанні негативних наслідків. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У позовній заяві позивач вказує, що він зазнав сильних душевних страждань через те, що його грошові кошти в розмірі 6210,50 грн знаходяться у відповідача і останній не повертає їх, весь час з моменту стягнення без правової підстави грошових коштів відповідачем позивач зазнавав значних душевних страждань (441 день), адже не мав змоги користуватися своїми грошовими коштами, які знаходяться у відповідача, тому просить стягнути моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. Але жодного доказу на підтвердження вищеописаних обставин не надав. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивач не надав доказів протиправності поведінки відповідача, а також доказів прямого причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою, та моральними стражданнями, за спричинення яких позивач просить відшкодування. Сам по собі факт визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не може свідчити про протиправність поведінки відповідача відносно позивача, щодо якого вчинявся виконавчий напис. Таким чином, суд не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю її заподіяння. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. \~Таким чином, при викладених обставинах, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial