Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона з 28.10.2021 року по теперішній час є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] та є основним квартиронаймачем і уповноваженим власником вказаного житлового приміщення, згідно договору купівлі-продажу 13/18 частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кравченко О.О. від 28.10.2021 року та договором дарування 5/18 частини домоволодіння. За вказаною адресою, згідно довідки про склад сім`ї № 6154, виданої Департаментом :адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 29.11.2022 року зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] . В той же час, відповідач має у своїй власності домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS] та є його власником і фактично мешкає у ньому з 2021 року по теперішній час. Його особисті речі, повсякденного вжитку та інше майно не знаходилось за вказаною адресою, та відсутні за вказаною адресою на час подання цього позову. Відповідач допомоги на утримання будинку не надає. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право постійного користування житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28.02.2023 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, але до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, доводи наведені в обґрунтування позовних вимог підтримали, просили суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує щодо заявлених позивачем вимог. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надіслали на адресу суду заяву, про розгляд справи без участі представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звуко записуючого пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 28.10.2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу 13/18 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18-19). Таким чином, [PERSON] з 28.10.2021 року є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 28.10.2021 року та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.10.2021 року (а. с. 20). Також 28.10.2021 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу частки земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21). Згідно довідки Департаменту адміністративних та дозвільних процедур №6154 від 29.11.2022 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] . Власник [PERSON] не зареєстрована (а.с. 17). Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою\~статті 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої\~статті 15 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою\~статті 16 Цивільного кодексу України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень\~статті 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (частина перша\~статті 316 Цивільного кодексу України). Згідно зі\~статтею 317 Цивільного кодексу України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до частин першої, другої\~статті 319 Цивільного кодексу України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із частинами першою, другою\~статті 321 Цивільного кодексу України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~статті 328 Цивільного кодексу України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною першою\~статті 383 Цивільного кодексу України\~визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За положеннями\~статті 391 Цивільного кодексу України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Отже, закон встановлює пріоритет прав власника житла над правами інших осіб щодо нього. Пунктом 1 частини другої\~статті 49 ЦПК України\~передбачено, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із частиною шостою\~статті 263 ЦПК України\~якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам\~статті 206 цього Кодексу. Відповідно до частини четвертої\~статті 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову суд знаходить підстави для задоволення позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1\~ст. 142 ЦПК\~України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи визнання позову відповідачем, за позовну вимогу про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням з нього на користь позивача слід стягнути 50 % сплаченого останнім судового збору, що становить 536, 80 грн. Інші 50 %, тобто 536, 80 грн., слід повернути позивачу безпосередньо із бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved