Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 148\~500 грн, 3 % річних в сумі 4\~784 грн 55 коп., інфляційні втрати в сумі 14\~872 грн 77 коп. та понесені судові витрати в сумі 1\~681 грн 57 коп. Заявлені вимоги мотивує тим, що між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики на загальну суму 148\~500 грн. На підтвердження укладеного договору позики відповідач надав власноручну складену ним розписку, відповідно до якої 13.05.2019 відповідач [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у сумі 148\~500 грн на строк два роки, до 31.12.2020. Оскільки зобов`язання залишилося не виконаним [PERSON] вимушений звернутися до суду. \~ \~ \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 07.04.2023 позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.18). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала повністю, та зазначила, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, відповідач до суду не з`явився. Правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову не скористався. Ухвалу про заочний розгляд справи постановлено у судовому засіданні у відповідності до вимог ст. 281 ЦПК України. Дослідивши приєднані\~до справи\~матеріали,\~судом встановлено,\~що 13.05.2019\~ [PERSON] \~ та\~ [PERSON] \~уклали договір\~позики,\~відповідно до\~умов якої\~ [PERSON] \~отримав в\~борг від\~ [PERSON] \~грошові кошти\~на загальну суму 148\~500 грн, з терміном повернення до 31.12.2020. Відповідно до положень ч. 1 ст.1046 ЦК України, згідно з якою, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно норм ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Верховний Суд у своїй постанові від 22.08.2019 по справі № 369/3340/16-ц вказав, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником позикодавцеві за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору і зміст умов договору, так і факт отримання боржником від позикодавця певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Верховний Суд України у постановах від 18.09.2013 та 02.07.2014 виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки. Наявна боргова розписка від 13.05.2019, яка написана власноруч [PERSON] , підтверджуЄ факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики, оскільки у ній зазначений факт отримання відповідачем від позивача коштів у позику. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов`язань, зокрема, позики. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Станом на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи у суді, доказів повернення відповідачем позивачеві грошових коштів суду не надано. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про судові витрати вирішено судом згідно норм ст.141 ЦПК України, відповідно до якої витрати позивача на оплату судового збору, які документально підтверджені (а.с.4) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved