Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 25 вересня 2010 року вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року. Від сумісного проживання у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні. З відповідачем вони не проживають з квітня 2013 року. Оскільки відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає вона вимушена звернутися до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча відповідно до ст. ст. 128, 130 ЦПК України про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, а також шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, заперечень проти позову суду не представив, а тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 05 липня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було вирішено питання про заочний розгляд справи. За таких обставин, суд розглянув справу у відсутності учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження з можливістю ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази та виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з таких підстав. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 25 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 490 (а.с. 37). Від подружнього життя сторони мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 112 (а. с. 38). Також судом встановлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 вересня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яке набрало законної сили 22 вересня 2014 року (а. с. 41). Крім того, судом встановлено, що 28 травня 2019 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 635, та після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а. с. 42). Матеріалами справи підтверджено, що дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою № 2888 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09 травня 2023 року і на цей час знаходиться на утриманні та матеріальному забезпеченні позивача (а. с. 40). Частинами 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. У національному законодавстві України право дитини на утримання, що також прямо кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Статтею 141\~СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Згідно із ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У роз`ясненнях, викладених у п. 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~"Про\~застосування судами\~окремих норм\~СК України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів" та ст.\~182\~СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають значення. У цьому випадку суд виходить з того, що відповідач не відноситься до категорії непрацездатних осіб, має можливість самостійно визначати обсяг забезпечення себе роботою та відповідно отримання доходів від такої роботи, інших осіб на утриманні не має. Згідно із ст.\~183\~СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. Положеннями ч. ч. 1-3 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд враховує п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, в якому судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно із ст. ст. 181, 192\~СК\~України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, та беручи до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд погоджується із розміром аліментів на дитину у відповідності до встановлених обставин, що мають значення для вирішення цього питання, та вимог закону, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідач будучи батьком дитини зобов`язаний її матеріально утримувати. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , та на цей час позивач самостійно здійснює догляд за дитиною, а у свою чергу відповідач є працездатним, що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 191\~СК\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі п. 7 ч. 1 ст.\~264,\~ст.\~430\~ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. Згідно із ст.\~141\~ЦПК\~України з відповідача в дохід держави повинно бути стягнено судовий збір у справі за майнову вимогу у розмірі 1\~073,60 грн., оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved