Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь моральну шкоду у розмірі 992400 грн., без стягнення податків та обов`язкових платежів та стягнення з відповідача судових витрат понесених при розгляді справи. Позовні вимоги мотивує тим, що 17.07.2017 близько 22-10 год. на зупиночній платформі «Заводська» 926 км, пікет 5, стався наїзд поїздом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь» локомотивом ЧС7 №313 під керуванням [PERSON] на громадянина [PERSON] , [INFO] , Внаслідок вказаної транспортної події, [PERSON] був травмований, доставлений до лікарні, де [INFO] загинув. Електропоїзд ЧС7 №313, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач є рідною матір`ю загиблого. Електропоїзд ЧС7 №313, який здійснив наїзд на загиблого, згідно з інформацією, наданою у відповіді на адвокатський запит АТ «Укрзалізниця» від 21.04.2023, перебуває на балансі структурного підрозділу «Локомотивне депо Мелітополь» регіональної «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця». Також позивач обґрунтовує підставами для задоволення позову невжиття заходів безпеки на залізничному транспорті, мотивуючи тим, що відповідно до звіту рахункової палати, затвердженого рішенням рахункової палати від 23.11.2021 №30-2, статутний капітал товариства становить 229879115000 грн. і поділяється на 229879115 простих іменних акцій номінальною вартістю 1000 грн. кожна. Однією із вагомих статей витрат с витрати на заробітну плату персоналу Товариства в АТ «Укрзалізниця» витрати на оплату праці семи членів наглядової ради упродовж 2019 року становили 42,1 млн.грн., у 2020 році - 20,0 млн.грн. Середньомісячні витрати на оплату праці одного члена наглядової ради у 2019 році становили 500 738 грн. у 2020 році - 237567 грн. Витрати на оплату праці шести членів правління упродовж 2019 року та чотирьох членів правління у 2020 році становили відповідно 42,7 млн.грн. та 14,1 млн.грн. Середньомісячні витрати на оплату праці одного члена правління у 2019 році становили 648778 грн., у 2020 році - 294360 грн. Водночас середньомісячна заробітна плата одного працівника у 2019 році становила 11623 грн., у 2020 - 11151 грн. Згідно з проміжною скороченою консолідованою фінансовою звітністю, аудит якої не проводився, станом на 30 червня 2021 року, завдяки стабілізації курсу української гривні протягом першого півріччя 2021 року група отримала чистий дохід від курсових різниць у розмірі 1369340 тис.грн. Баланс АТ «Укрзалізниця на кінець звітного періоду становить 253762552 тис.грн. На думку позивача, неприпустимою є ситуація, за якої моральна шкода, завдана смертю близької людини, буде значно меншою, ніж місячна оплата праці посадової особи відповідача, або мізерною по відношенню до мільярдів прибутків відповідача. Вважає, що при такій суттєвій спричиненій моральній шкоді позивачу, мільярдних прибутках відповідача та при фактично свавільному ставленні зі сторони відповідача до вжиття заходів безпеки на залізничному транспорті, щоб призвело б до зменшення кількості нещасних випадків, заявлений позивачем розмір моральної шкоди в розмірі 992400 грн. є якраз належним розміром. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, її представник - адвокат Тарасенко В.Ю. в судовому засіданні на задоволення позовних вимог наполягала, з викладених у позові підстав. Надала відповідь на відзив у якому просила задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі, а також зазначила, що всі твердження відповідача про наявність у загиблого умислу щодо суїциду побудовані виключно на припущеннях, не підтверджені жодними доказами, жодними постановами у рамках кримінального провадження чи рішеннями суду про встановлення даних фактів, стверджувала, що у загиблого при проведенні судово-медичної експертизи крові загиблого етиловий чи інші спирти не виявлені, що свідчить про те, що загиблий під час наїзду поїздом був тверезий. Представник відповідача - адвокат Хлабистін Д.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, надав відзив на позов, згідно якого просив відмовити у позові, оскільки, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження, 17.07.2017 на зупиночній платформі «Заводська» поїздом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь» травмовано невідомого чоловіка. якого після травмування було доставлено до Лозівської ЦРЛ. В ході перевірки факту травмування невідомого чоловіка, було опитано помічника машиніста, [PERSON] , який пояснив, що 17.07.2017 о 22-10 год. прослідуючи зупиночний пункт «Заводська» 926 км, пікет 5, було травмовано невідомого чоловіка, який сидів на перегоні звісивши ноги до рельсів. Як пояснив [PERSON] , даний чоловік на сигнали машиніста потягу не реагував, удар потягу прийшовся на підніжку електровоза. Після травмування чоловіка було застосовано екстрене гальмування потягу. Також, в ході перевірки було опитано машиніста електровоза, [PERSON] , який надав аналогічні свідчення. Враховуючи те, що [PERSON] на сигнали машиніста потягу не реагував, є підстави стверджувати, що шкоду було завдано внаслідок умислу потерпілого, зокрема, суїциду. Саме тому АТ «Українська залізниця» в особі РФ «Придніпровська залізниця» звільняється від відповідальності за завдану шкоду. Враховуючи закриття кримінального провадження через відсутність будь-яких порушень з боку локомотивної бригади, чий локомотив, власне, здійснив наїзд, розмір відшкодування має бути значно зменшено. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] . Згідно з висновком судово-медичної експертизи №149-ЛЗт/17 від 26.07.2017 причиною смерті [PERSON] є тупа травма голови з забоєм головного мозку та внутрішньочерепними крововиливами ускладнена розвитком набряку-дислокації головного мозку, що і стали безпосередньою причиною смерті [PERSON] . Постановою старшого слідчого Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 31.07.2017 кримінальне провадження закрите, у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, досудовим розслідуванням встановлено, що 17.07.2017 на зупиночній платформі «Заводська» поїздом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь», травмовано невідомого чоловіка (який сидів на пероні звісивши ноги до колії та на сигнали машиніста потягу не реагував, у зв`язку з чим було застосовано екстрене гальмування потягу), після травмування було доставлено до Лозівської ЦРЛ. 17.07.2017 невідомого чоловіка було доставлено до Лозівської ЦРЛ для надання йому медичної допомоги. [INFO] вказаний невідомий чоловік помер у лікарні. Причиною смерті невідомого чоловіка явилося набряк - дислокація головного мозку, забій головного мозку з крововиливами під оболонки та шлуночки, тупа поєднана черепно-мозкова травма. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживають з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України). Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи із положень частини другої статті 1187 та частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. У пункті 5 частини третьої Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року зазначено, що відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце у випадках, спеціально передбачених законодавством. Пунктом 3 вказаної Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 року зазначено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями до п.9 Постанови ПВСУ №4 від 31.03.1995 року, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Згідно п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/28302/18-ц (провадження №61-12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі №133/1238/17 (провадження №61-19345св19). На підставі оцінених доказів, поданих сторонами, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивача, яких вона зазнала внаслідок смерті сина, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди. Проте, із розміром суми відшкодування позивачу моральної шкоди, суд не може погодитися виходячи із наступного. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до пункту 2.1 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Згідно з пунктом 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. З наданого до суду висновку судово-медичної експертизи №149-ЛЗт/17 від 26.07.2017 причиною смерті [PERSON] є тупа травма голови з забоєм головного мозку та внутрішньочерепними крововиливами ускладнена розвитком набряку-дислокації головного мозку, що і стали безпосередньою причиною смерті [PERSON] . При цьому, згідно описової частини вказаної експертизи, в обставинах справи зазначено, що [INFO] у травматологічному відділенні Лозівської ЦРЛ помер невідомий чоловік на вигляд 30-35 років. Надана медична карта стаціонарного хворого №2276 на невідомого чоловіка який був доставлений бригадою швидкої допомоги в Лозівську ЦРЛ 17.07.2017 року з діагнозом: тяжка поєднана ЧМТ і скелетна травма. Діагноз основний: тяжка поєднана ЧМТ і скелетна травма. ОЗЧМТ. Забій головного мозку. Субдуральна гематома. Відкритий уламковий перелом кісток…. ХПН. Хронічний пієлонефрит. Консиліум в складі чергового травматолога, чергового хірурга, чергового анестезіолога. Хворий доставлений-МСП у важкому стані з залізничної станції Заводська, де той був збитий потягом. На момент надходження рівень свідомості кома 1-2. Із роту запах алкоголю….. Алкогольне сп`яніння. 17.07.17р. 23:45-0:30. Далі було проведено ряд хірургічних операцій. [INFO] о 4:00 год. Черговий анестезіолог. На тлі терапії, що проводилась і ІВЛ настала зупинка кровообігу. Розпочаті реанімаційні заходи. В 4:30 констатовано біологічну смерть. Суд бере до уваги, що при проведенні судово-медичної експертизи, кров експертами відбиралася у трупа невідомого чоловіка, який помер [INFO] , тобто через 8 днів після травмування 17.07.2017, що свідчить про те, що загиблий під час наїзду на нього потягом був в стані алкогольного сп`яніння, про що зазначено у судово-медичній експертизі №149-ЛЗт/17 від 26.07.2017 з посиланням на медичну карту стаціонарного хворого №2276, надану на дослідження експертам, на яку посилається позивач та її представник. Факт порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України доведено постановою Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 31.07.2017 про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №12016220380001583 від 18.07.2017, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.276 КК України, а саме показами машиністів [PERSON] і [PERSON] , які зазначили, що вищевказаний невідомий чоловік перед ударом потягом №195 сполученням «Бахмут-Маріуполь», сидів на пероні звісивши ноги до колії і на сигнали машиніста не реагував, у зв`язку з чим було застосовано екстрене гальмування. Суд погоджується з тим, що позивачу завдано моральну шкоду, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина, порушенням укладу її життя та соціальних зв`язків. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, установлені обставини справи, зокрема те, що [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (сидячи на пероні зупиночного пункту «Заводська» звісив ноги до колії), враховуючи той факт, що причиною нещасного випадку, який стався з останнім, є невиконання останнім вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України та доводи щодо грубої необережності потерпілого, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування шкоди у сукупності з іншими фактичними обставинами, а також, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, суд вважає, що є правові підстави для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 20000 грн. позивачу, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до ст.23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від майнової шкоди та розміру її відшкодування. Розмір відшкодування моральної шкоди позивачу визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, пов`язаних з противоправною поведінкою та страждань у зв`язку із пошкодженням майна, ступеня вини відповідача, який завдав шкоду. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона має довести доказами обставини на які вона посилається, обґрунтовуючи позов. Порушення ж працівниками залізниці правил безпеки руху, на день ухвалення рішення не встановлено та доказів на підтвердження цього позивачем не надано. Вказаний висновок узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17 травня 2022 року у справі №210/5475/20-ц (провадження №61-3016св22), від 09 вересня 2022 року у справі № 74/3974/21 (провадження № 1-6722св22). Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial