Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2023 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить суд скасувати арешт на невизначене (все майно) [PERSON] , накладений згідно постанови Білоцерківського міського відділу ДВС вх.941 від 14.07.2006, який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 14.07.2006 за № 3467097. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на все майно, у тому числі на 1\\3 частину квартири [ADDRESS] , що належала померлому на праві власності. Оформити свідоцтво про право на спадщину неможливо через накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , згідно постанови від 14.07.2006 ДВС в м. Біла Церква. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 червня 2023 року, вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 червня 2023 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 06 липня 2023 року. 03 липня 2023 року на адресу суду від відповідача у справі надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника КП БМР ЖЕК № 7 та про задоволення позовних вимог. Згідно даної заяви КП БМР ЖЕК № 7 визнає позовні вимоги та просить суд задовольнити позов, залишивши за позивачем судові витрати у справі. 06 липня 2023 року на адресу суду надійшла заява від представника позивача адвоката Бойко І.Ю. про розгляд справи за відсутності позивача, підтримання позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи до суду не з`явився, клопотання про відкладення судового розгляду не подав, правом на подачу пояснення не скористався. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялися судом своєчасно та належним чином, про що свідчать наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення 21.06.2023. За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у справі за відсутності учасників справи за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України - у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні фактичні та зміст правовідносин: Позивач є донькою померлого [INFO] [PERSON] (а.с.5-7). Померлому [PERSON] на праві спільної часткової власності належала 1\\3 частина квартири [ADDRESS] (а.с.8). Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Біла Церква від 07 липня 2006 року накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] на підставі виконавчого листа № 2-21815, виданого 22.12.2004 року Білоцерківським міськрайонним судом на користь ЖЕК -5 в сумі 1254,72 грн. (а.с.9). 27.11.2020 КП БМР ЖЕК № 7 [PERSON] видано довідку проте, що за адресою: [ADDRESS] заборгованості немає (а.с.10). Діяльність ЖЕК № 5припинено 26.06.2012, його правонаступником є КП БМР ЖЕК № 7 (а.с.11-12). Білоцерківським відділом ДВС у Білоцерківському районі повідомлено [PERSON] \~ про можливість зняття арешту за рішенням суду (а.с.13). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме\~ майно, за постановою вх.941 від14.07.2006, ДВС в м. Біла Церква накладено арешт на невизначене майно (все майно), що належить [PERSON] (а.с.14). При вирішенні справи суд виходить з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Зазначені принципи сформулювано і в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» (23 вересня 1982 р.), відповідно до якого суд повинен визначити, чи було дотримано справедливий баланс між вимогами інтересів суспільства і вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом Конвенції в цілому і також відображено у структурі ст. 1 Першого протоколу. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Аналогічне визначене статтею 321 ЦК України щодо непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦПК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Згідно зі ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача щодо формлення спадкових прав та розпорядження своїм нерухомим майном, яке залишилося після смерті її батька [PERSON] , враховуючи визнання позовних вимог відповідачем через відстнітсть перед ним заборгованості зі сторони померлого, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved