Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення донькою 23-річного віку, а також стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який згодом розірвали. У сторін є спільна дитина - [PERSON] , яка на даний час навчається па першому курсі медичного факультету №2 Національного медичного університету імені О.О.Богомольця на денній формі навчання. У період навчання дитина проживає у місті Києві та продовжує перебувати на її утриманні, проте вона не в змозі самостійно її утримувати, оплачувати витрати, пов`язані з навчанням та проживанням в іншому місті. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, тому вона і змушена вирішувати питання про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у судовому порядку. 04.04.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з проханням відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідно до договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно відповідачем передано у приватну власність дитині частини квартири, з усіма комунальними вигодами. Згідно даного договору сторони домовилися про те, що після передачі нерухомості право на аліменти на дитину, які мають сплачуватися Відповідачем, в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , вважається припиненим. Позивач зобов`язується самостійно утримувати малолітню дочку, яка залишається проживати разом з нею. Позивач займається підприємницькою діяльністю, отримує прибуток від своєї діяльності та, як наслідок, має змогу самостійно утримувати доньку. Відповідач, не зважаючи на укладення Договору про припинення права на аліменти та відсутність обов`язку сплачувати аліменти, надавав грошові кошти доньці добровільно, шляхом переведення таких на банківську картку останньої. А також зазначено, що [PERSON] у 2022 році потрапив у ДТП, у зв`язку з чим його здоров`я погіршилося, лікування потребує значних коштів. Останній на даний час проживає з батьками, які є пенсіонерами та перебувають на його утриманні, батько останнього є також інвалідом 3 групи. 02.05.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено про необґрунтованість заперечень відповідача, оскільки у відповідності до умов договору права та обов`язки сторін стосуються саме малолітньої дитини, а не повнолітньої. Кошти, які надавав відповідач є додатковими витратами на дитину, що також передбачено вище згаданим договором. ДТП, яке згадує відповідач мало місце у 2022 році, а на теперішній час доказів про погіршення його стану здоров`я останнім не надано, так як і не надано доказів про утримання батьків пенсіонерів, тому відсутні обставини, які б звільняли [PERSON] від сплати аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, проте її представник - адвокат Зарічний С.В. у судовому засідання позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач у судове засідання не з`явився також, проте його представник у задоволенні позову заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що після укладення Договору про припинення права на аліменти та передачі Відповідачем частини квартири у власність [PERSON] , обов`язок по її утриманню покладається виключно на Позивача, а Відповідач звільняється від обов`язку сплати аліментів на користь [PERSON] , у тому числі і після досягнення дочкою повноліття, на даний час він звільнений з роботи і не має доходу та коштів для утримання повнолітньої дочки. Має хворобливий стан здоров`я, власного житла не має, тому і проживає з батьками, останні перебувають на його утриманні. Дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про народження, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг м.Прилуки та Прилуцького району №33 від18.01.2023 вбачається, що місце реєстрації [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] (а.с.5), за якою також зареєстрована позивачка, що співпадає з записом у паспорті громадянки України виданої на ім`я [PERSON] (а.с.3, зворот). Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду від 05 лютого 2014 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Згідно довідки №120/14-141 від 06.02.2023 вбачається, що [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання медичного факультету №2 Національного медичного університету імені О.О.Богомольця. Термін навчання - 6 років до 2028 року (а.с.5 зворот). Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги від 30.09.2022 вбачається, що навчання [PERSON] за кожен календарний рік окремо становить 40080,00 грн. загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 240480,00 грн (а.с.7, зворот). Плату за навчання дочки двома платежами від 30.09.2022 та 05.01.2023 в загальній сумі 40080,00 грн здійснила - [PERSON] (а.с.8). Згідно статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. При розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повнолітня (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У частині третій статті 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Таким чином, з указаного вбачається, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Аналогічні роз`яснення містяться й у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». 17 квітня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] , яка діє як законний представник від імені та в інтересах своєї малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , укладено нотаріально посвідчений договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. За умовами зазначеного договору [PERSON] з метою припинення обов`язку по сплаті аліментів на утримання малолітньої дочки, проживаючи окремо від неї, передав у власність їй - [PERSON] 1/2 частину квартири з усіма комунальними вигодами, що знаходиться в [ADDRESS] , а [PERSON] прийняла зазначену нерухомість для малолітньої дочки [PERSON] , яка залишилася проживати разом з матір`ю. Згідно п.12 Договору про припинення права на аліменти сторони домовилися про те, що після передачі нерухомості право на аліменти на дитину, які мають сплачуватися Відповідачем, в інтересах малолітньої дочки [PERSON] , вважається припиненим. [PERSON] зобов`язується самостійно утримувати малолітню дочку [PERSON] , яка залишається проживати разом з нею. [PERSON] буде проживати окремо від малолітньої дочки, але у разі потреби, згідно ст..190 СК України буде брати участь у додаткових витратах на дитину. (а.с.31-32). Згідно ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Разом з тим, статтею 190 СК України врегульовано можливість припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно. Згідно частини першої статті 190 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору. Відповідно до частини другої статті 190 СК України набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її. Таким чином, положення зазначеної статті застосовуються виключно з метою припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно. Зі змісту вказаного договору не вбачається будь-яких застережень стосовно, яких саме аліментних зобов`язань він стосується припиненням права позивачки на одержання аліментів до досягнення повноліття чи то до закінчення навчання відповідно до вимог ст.199 СК України. А згідно ст. 201 СК України, до правовідносин щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина відповідно до вимог ст.199 СК України, застосовуються положення ст. 190 СК України. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Натомість, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Згідно частини першої статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошові сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно наданих стороною відповідача документів вбачається, що [PERSON] добровільно надавалися додаткові кошти на утримання дочки, що підтверджується відповідними роздруківками про переказ коштів на банківську картку [PERSON] за період з 30.09.2022 по 28.02.2023 (а.с.37-41). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] 12.02.2022 потрапив у ДТП та в тяжкому стані був госпіталізований до BAIT КНП «ПЦМЛ», про що свідчить копія виписного епікризу з історії хвороби [PERSON] № 2270 від 16.05.2022 (а.с.42), у зв`язку з чим потребує постійного лікування. Відповіднодо довідки 3 державного пожежно-рятувальногозагону Головного управління ДСНС України про доходи [PERSON] за період з 01.01.2023 по 30.04.2023 вбачається, що сума таких становить 168843,97 грн (а.с.69-70). Згідно довідки №98 ДСНС України від 30.05.2023 [PERSON] звільнено із служби (а.с.74). Твердження сторони відповідача про перебування на його утриманні батьків пенсіонерів, суд не приймає до уваги, оскільки такі є не доведеними відповідними доказами, наявність самого пенсійного віку у батьків і проживання [PERSON] з ними, ще не свідчить про його утримання останніх. Тим паче, місце реєстрації [PERSON] є [ADDRESS] де він зареєстрований з 04.03.2014 по теперішній час, що підтверджується відповідною довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб від 28.03.2023 за №1.34/136 (а.с.50). Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, стороною позивачем не доведено наявності у відповідача будь-якого іншого доходу чи майна, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на повнолітню доньку, яка продовжує навчання. Таким чином, судом встановлено необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач реалізувала своє право на отримання аліментів на утримання дитини шляхом підписання нотаріального посвідченого договору від 17.04.2014 про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з набуттям права власності на частину кВ. [ADDRESS] . Твердження представника позивача, що даний договір був вчинений і інтересах саме малолітньої дитини і чинний до досягнення її повноліття, у зв`язку з чим позивачка має право на стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини яка навчається, суд не приймає до уваги, оскільки згідно ст.201 Сімейного кодексу України вбачається, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу, а відтак суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . На підставі наведеного, ст.180-184, 190, 199-201 СК України,

Outcome: dismissed