Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно кривдника [PERSON] , [INFO] , на строк 6 місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: -заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборонити [PERSON] наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також в будь-який спосіб спілкуватися. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що вона з 25.05.2022 перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] . Вона та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . На даний час вона та [PERSON] проживають окремо, зокрема вона разом із сином проживає за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Проте, останній періодично з`являється за місцем нашого з сином проживання та влаштовує скандали. Вказує, що [PERSON] : зловживає, наркотичними засобами, поводить себе неадекватно та агресивною, страждає манією переслідування щодо себе та охоплений ідеєю ревнощів. Крім того, останній здійснює психологічний тиск на неї, словесно ображає та принижує її в присутності дитини, погрожує фізичною розправою, а саме вбивством. Під час останнього випадку вчинення домашнього насильства відносно неї, останній, перебуваючи в неадекватному стані, під дією наркотичних засобів, погрожував їй ножем в присутності малолітньої дитини. Кожна зустріч із кривдником супроводжується скандалом, що негативно впливає на стан її здоров`я та працездатність, а також на психологічний стан дитини. Після численних скандалів, сварок, образ та погроз з боку чоловіка, вона боїться перебувати з ним в одному приміщенні, постійно перебуває в стані страху за своє життя. Такі дії кривдника [PERSON] носять постійний характер. Окрім цього, відносно [PERSON] складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП, які на даний час перебувають на розгляд в Тернопільському міськрайонному суді. Таким чином, заявник вважає, що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства, а саме насильства психологічного характеру у формі словесних образ та погроз різного характеру. Відтак, вона як жертва домашнього насильства, з урахуванням наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидії домашньому насильству». На підстав викладеного, заявник просить заяву задовольнити. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.07.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 10.07.2022 на 09 год. 40 хв. У судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, оскільки вважає, що є загроза фізичного і морального насилля щодо неї. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом надіслання на поштову адресу за його місцем проживання повістки про виклик до суду. [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. За вказаних обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду даної справи за відсутністю заявника [PERSON] та належним чином повідомленої заінтересованої особи [PERSON] . У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку: Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.05.2022 [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 25.05.2022 у Тернопільському відділі ДРАЦС у Тернопільському районі Тернопільської області, Південно - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ), про що складено актовий запис № 872. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 05.07.2022 Тернопільським відділом ДРАЦС у Тернопільському районі Тернопільської області, Південно - Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Івано - Франківськ). Згідно договору дарування частини квартири посвідченого державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори 02.04.2004, [PERSON] подарував, а Обдаровувана [PERSON] прийняла в дар належну на праві власності Дарувальнику частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки №375 від 27.06.2023 виданої ДП ПП «Люкс», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 06.03.2019. Як вбачається із талону - повідомлення № 15793 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.06.2023, 05.06.2023 надійшло повідомлення від [PERSON] , про те, що за адресою [ADDRESS] , вітчим [PERSON] , 1983 року народження, перебуваючи в наркотичному стані, погрожує його матері [PERSON] в присутності малолітньої дитини [PERSON] . Згідно із листом Тернопільського РУП ГНУП в Тернопільській області №0779 від 07.06.2023, звернення [PERSON] , в якому остання вказує, що її чоловік [PERSON] , [INFO] , вчиняв протиправні дії, зареєстрована в Інформаційно - телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Тернопільського РУП ГНУП в Тернопільській області від 05.06.2023 і присвоєно порядковий номер 15793, від 06.05.2023 і присвоєно порядковий номер 15835. По факту неправомірних дій [PERSON] складено протоколи про адміністративне правопорушення передбачене ст. 173-2 КУпАП серія ВАД №066483 та ВАД №066484, які були скеровані на адресу Тернопільського міськрайонного суду для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких до яких належать 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Звертаючись до суду із вказаною заявою, [PERSON] не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також нею не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому. Так, на підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису [PERSON] долучила до матеріалів заяви талон - повідомлення № 15793 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 15.06.2023 та лист Тернопільського РУП ГНУП в Тернопільській області №0779 від 07.06.2023. Разом з тим, вказані документи не є належним підтвердження вчинення [PERSON] відносно заявника [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру та продовження настання ризиків вчинення такого насильства у майбутньому. Суд звертає увагу, що сам по собі одиничний факт звернення [PERSON] до правоохоронних органів може свідчити про наявність конфлікту між сторонами, однак не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру відносно заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Аналогічні правові висновки у справах з подібними правовідносинами були висловлені Верховним Судом у постановах від 08.04.2020 у справі № 336/5627/19, від 26.05.2021 у справі № 712/5977/20. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні будь - які відомості про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення будь - якого виду домашнього насильства щодо [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення [PERSON] домашнього насильства психологічного характеру стосовно [PERSON] , у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для неї, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому заява [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed