Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 19 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (на даний час - АТ «ОТП Банк») і [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-009/252/2007, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 20 300,00 доларів США, шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , із встановленням плаваючої відсоткової ставки 5,99% + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), дата остаточного повернення кредиту - 19 липня 2022 року. У зв`язку з виникненням у [PERSON] труднощів при виконанні умов кредитного договору щодо повернення банку кредитних коштів у розмірах і в строки, які визначені кредитним договором, між банком і [PERSON] були укладені додаткові договори до кредитного договору № ML-009/252/2007 від 19 липня 2007 року, відповідно до яких змінювалися основні умови кредитного договору, зокрема, типи процентних ставок і періоди їх застосування, графіки платежів. Для забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за вказаним кредитним договором, між банком і [PERSON] було укладено договір поруки № SR-009/252/2007. У порушення умов кредитного договору та додаткових договорів, [PERSON] не погашено належні до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки в строки, передбачені графіком платежів. Станом на 15 листопада 2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором № ML-009/252/2007 від 19 липня 2007 року становить 1764,59 доларів США, яка складається із: 1679,50 доларів США - заборгованість по кредиту, 85,09 доларів США - заборгованість по відсоткам. 14 лютого 2023 року [PERSON] і [PERSON] банком були направлені вимоги вих.№ 73-1-2/117 і вих.№ 73-1-2/115 про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-009/252/2007 від 19 липня 2007 року. Враховуючи наведене, просив стягнути солідарно з [PERSON] і [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML-009/252/2007 від 19 липня 2007 року в розмірі 1764,59 доларів США та судові витрати. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача АТ «ОТП Банк» у судове засідання не з`явився, відповідно до заяви просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзив на позов не надали. Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідачів, які повідомлялися про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ЦПК України, від них не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за їх відсутності, вказане дає підстави вирішити справу з огляду на наявні у ній дані (постановити заочне рішення) у відповідності до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого й не заперечує представник позивача. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (на даний час - АТ «ОТП Банк») і [PERSON] було укладено кредитний договір № ML-009/252/2007, за умовами якого банк надав останньому кредит у розмірі 20 300,00 доларів США, шляхом зарахування на поточний рахунок позичальника № [NUMBER] , із встановленням плаваючої відсоткової ставки 5,99% + FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору), дата остаточного повернення кредиту - 19 липня 2022 року (а.с. 100, 101, 102, 103-105, 137-138, 139-141). Крім того, з метою забезпечення виконання [PERSON] кредитних зобов`язань за кредитним договором № ML-009/252/2007, 19 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (на даний час - АТ «ОТП Банк») і [PERSON] було укладено договір поруки № SR-009/252/2007, за умовами якого поручитель зобов`язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань (а.с. 129, 136). В подальшому згідно з додатковими договорами, укладеними між банком і [PERSON] 13 березня 2017 року, 14 вересня 2017 року, 19 березня 2018 року, 26 вересня 2018 року та 19 грудня 2019 року, були внесені зміни та доповнення до умов кредитного договору № ML-009/252/2007 від 19 липня 2007 року (а.с. 106-111, 112-117, 118-122, 123-127, 128), а за умовами додаткових договорів, укладених між банком і [PERSON] 13 березня 2017 року, 14 вересня 2017 року, 19 березня 2018 року та 26 вересня 2018 року - до договору поруки № SR-009/252/2007 від 19 липня 2007 року (130-131, 132-133, 134, 135). Станом на 15 листопада 2022 року заборгованість відповідача за кредитним договором № ML-009/252/2007, згідно розрахунку позивача становить 1764,59 доларів США, яка складається із: 1679,50 доларів США - заборгованість по кредиту, 85,09 доларів США - заборгованість по відсоткам (а.с. 9-10, 19-34, 35-99). 14 лютого 2023 року [PERSON] і [PERSON] банком були направлені вимоги вих.№ 73-1-2/117 і вих.№ 73-1-2/115 про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-009/252/2007 від 19 липня 2007 року (а.с. 11-18). Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження виконання відповідачами вимог про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Відповідно до вимог статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. За змістом статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно з ч. 1 і 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Частиною першою статті 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Тобто заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України; у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та у саме тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (Постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року № 14-465цс18). Враховуючи викладене, оскільки відповідачі ухиляються від сплати заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку і жодних заперечень щодо позову суду не надали, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позовні вимоги в цій частині, стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1679,50 доларів США. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладених між банком і відповідачами кредитного договору та договору поруки, датою остаточного повернення кредиту є 19 липня 2022 року. Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 19 липня 2022 року, після закінчення строку дії договорів у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Досліджений судом розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по нарахованих відсотках включає період, який виходить за межі строку кредитування, а тому вимога про стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за період з 20 липня 2022 року по 14 листопада 2022 року є безпідставною і задоволенню у цій частині не підлягає. За таких обставин, з урахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідачів підлягає до солідарного стягнення заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 19 липня 2022 року, в розмірі 46,93 доларів США, яка складається із: 40,98 доларів США - відсотки, нараховані за період з 21 лютого 2022 року по 30 червня 2022 року (1679,50 х 6,85% х 130:365:100); 5,95 доларів США - відсотки, нараховані за період з 01 липня 2022 року по 19 липня 2022 року (1679,50 х 6,81% х 19:365:100). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути солідарно на користь позивача на відшкодування витрат по сплаті судового збору 2684,00 гривні.

Outcome: partial