Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

До Ленінського районного суду м.Харкова з Жовтневого районного суду м.Харкова надійшла вказана позовна заява для розгляду за підсудністю, в якій позивач просила суд визнати виконавчий напис, вчинений 19.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за №18809 про звернення на користь ТОВ «Фінансова компанія К-9» заборгованості в розмірі 23010 грн. таким, що не підлягає виконанню, вказуючи, що нотаріусом порушено процедуру видачі виконавчого напису, нотаріусом не перевірено безспірність вимог, в той час, позивач в повній мірі не погоджується з сумою боргу. Також нотаріусом не перевірено наявності доказів належного направлення та отримання боржником письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до виникнення процедури вчинення напису; крім того, кредитний договір не був нотаріально посвідчений, що унеможливлює вчинення виконавчого напису. На підставі викладеного позивач звернулась до суду із позовом. Окрім цього, просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 7800 грн., а суму основної винагороди приватного виконавця залишити за відповідачем. Ухвалою суду від 05.06.2023 справу прийнято до свого провадження та відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано 15-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали та позову з додатками на подання відзиву на позов. Копію позовної заяви та доданих до неї документів разом з ухвалою суду про відкриття провадження у справі отримано відповідачем 09.06.2023. Клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з їх повідомленням, у відповідності до ч.5\~ст.279 ЦПК України,\~до суду не надходило. Станом на 05.07.2023 відповідач не надав суду відзиву на позов. Третіми особами також не надано жодних пояснень з приводу заявлених [PERSON] позовних вимог. Відповідно до ч.8\~ст.178 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи відсутність згоди позивача на заочний розгляд справи, як це передбачено п.4 ч.1 ст. 280 ЦПК України, підстави для проведення заочного розгляду відсутні. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 19.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис за №18809 про звернення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія "К-9» заборгованості в розмірі 23010 грн. (а.с. 7) 03.02.2022 приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Подолянко І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за №18809 від 19.12.2021. (а.с. 18) Відповідачем не подано відзив на позов, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження безпідставності позовних вимог та дотримання законодавства при видачі виконавчого напису у безспірному порядку. Відповідно до п. 19 ст.\~34\~Закону\~України\~«Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст.\~87\~Закону\~України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88\~Закону\~України\~«Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету\~Міністрів\~України\~від 29\~червня\~1999\~року\~№\~1172\~«Про\~затвердження\~переліку документів,\~за\~якими\~стягнення заборгованості\~провадиться\~у\~безспірному порядку\~на\~підставі\~виконавчих написів\~нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, суд має встановити, що банком нотаріусу надано всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Так, позивач зазначає, що з розміром боргу вона не погоджується, вимог про повернення кредитних коштів до неї не пред`являлось. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що позивач отримувала від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором. Неотримання позивачем вимоги об`єктивно позбавляє її можливості бути вчасно поінформованою про наявність заборгованості та можливість надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги банку. Позивач не мала можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, що об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Також, у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п.2.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5). У даному випадку, відомостей, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, враховуючи заперечення позивачем заборгованості, суду не надано. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172(далі - Перелік документів). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення та заборгованість має бути безспірною. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 310/293/15. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Згідно копії договору №3830250 від 16.03.2021 про надання споживчого кредиту, наданого позивачем до матеріалів справи, вбачається, що такий договір нотаріально не посвідчувався. (а.с. 8-14) З огляду на те, що суду не надано нотаріально посвідченого кредитного договору, на підставі якого у позивача перед відповідачем виникла заборгованість, а також те, що відповідач та треті особи на виконання свого процесуального обов`язку не надали суду підтвердження повідомлення [PERSON] про наявність заборгованості перед Банком та безспірність заявлених банком вимог, враховуючи заперечення позивача, звернення стягнення на майно боржника в рахунок погашення заборгованості перед банком у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса застосовано бути не може. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Позивач просила стягнути з ТОВ «Фінансова компанія К-9» 7800 грн. витрат на правову допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року.\~\~Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~(далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таких клопотань до суду не надходило. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу суду надано: копію договору №06-0406 від 04.04.2023 про надання правової допомоги, копію ордеру ВІ №1137177, виданого на підставі укладеного між [PERSON] та адвокатом Августовою М.В. договору про надання правової допомоги; акт виконаних робіт №01/04 за договором №06-0406 від 04.04.2023 про надання правової допомоги, копію квитанції №0204 від 18.04.2023 про сплату [PERSON] на користь адвоката Августової М.В. кошти за надані правові послуги в розмірі 7800 грн. (а.с. 20-25). Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За таких обставин, враховуючи п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню у розмірі 7800 грн. та підлягають стягненню з відповідача ТОВ «Фінансова компанія К-9» на користь позивача. Що стосується вимоги про залишення за відповідачем суми основної винагороди приватного виконавця, суд зазначає наступне. Так, 03.02.2022 приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Подолянко І. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. за №18809 від 19.12.2021. Також постановлено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2301.00 грн. Згідно\~ст. 42 ч.1-3 Закону України «Про виконавче провадження»\~кошти виконавчого провадження складаються з:\~\~1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому\~статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця;\~\~2) авансового внеску стягувача;\~\~3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.\~\~ Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.\~\~Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.\~\~Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України. Варто також зазначити, що правовою підставою для отримання приватним виконавцем цих коштів є постанови приватного виконавця про стягнення з боржника основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження. Відомостей, чи стягнуто з позивача (боржника) основну винагороду приватного виконавця у розмірі 2301.00 грн., чи такі витрати були здійснені за рахунок авансового внеску стягувача, суду не надано. Частиною другою\~статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Таким чином,\~Законом України «Про виконавче провадження»\~встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Зазначена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15. Станом на момент розгляду цієї справи інформація про оскарження постанов приватного виконавця щодо стягнення основної суми винагороди, витрат виконавчого провадження відсутня. Доказів протилежного суду не надано. На підставі викладеного, враховуючи також відсутність в позовній заяві правового обгрунтування щодо залишення за відповідачем суми основної винагороди приватного виконавця, суд не вбачає підстав для задоволення такої позовної вимоги. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання даного позову на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів», тому у порядку ст. 141 ЦПК України, суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави у розмірі 1073.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial