Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

10 грудня 2021 року позивач звернувся до Балаклійського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» надавались відповідачеві послуги з постачання природного газу на підставі типового договору про постачання природного газу побутовим споживачам, до якого відповідач приєднався шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ та фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору. Вказує, що про приєднання до договору свідчить одна з оплат у розмірі 390,00 грн споживачем (особовий рахунок [NUMBER] ) проведена в червні 2021 року. За даними Оператора ГРМ за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок [NUMBER] відкрито на ім`я [PERSON] [PERSON] не систематичними платами підтверджує факт споживання послуг з газопостачання та приєднання до типового договору. Відповідачем у період з грудня 2020 року по червень 2021 року сплачено лише частково заборгованість за спожитий природний газ у загальній сумі 3 016,04 грн. Повний розрахунок на день подання позову не здійснено. Внаслідок систематичного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо своєчасної та повної оплати послуг з газопостачання утворилась заборгованість, яка за період з грудня 2020 року по листопад 2021 року включно склала 12 600,00 грн та не погашена станом на момент подання позовної заяви до суду. У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати відповідачем за природний газ, позивачем нараховані 3% річних 305,62 грн та інфляційні втрати 833,77 грн. Ухвалою судді Балаклійського районного суду Харківської області від 11 лютого 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Розпорядженням Голови Верховного Суду від 18 березня 2022 року № 11/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Балаклійського районного суду Харківської області і визначено Новомосковському міськрайонному суду Дніпропетровської області. Ухвалою судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року прийнято до провадження цивільну справу, продовжено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. 23 травня 2023 року судом електронною поштою отримано додаткові пояснення відповідача та 24 травня 2023 року відзив на позов, згідно з якими відповідач позовну заяву вважає безпідставною та необґрунтованою. Вказує, що доводи, викладені в ній не відповідають дійсним обставинам справи, не підтверджені належними доказами, заперечує щодо їх задоволення. Вказує, що протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано заборонено здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості за природний газ, заборонено нарахування неустойки (штрафу, пені) за несвоєчасне проведення розрахунків за природний газ. Крім того споживач зобов`язаний сплачувати лише за послуги, які надаються. Позивачем не підтверджено належними доказами надання послуг відповідачеві, не надано доказів направлення відповідачеві заяви-приєднання до умов Договору розподілу природного газу для побутового споживача. Типовий договір між позивачем та відповідачем не укладався, відповідачем не підписувався. Доказів надання послуг позивачем відповідачеві не надано. Довідка про заборгованість не є належним доказом. Позивачем не надано доказів та рахунків на підтвердження сплати відповідачем послуг з газопостачання. Зазначає, що позивачем не підтверджено сплату судового збору в належному розмірі. 09 червня 2023 року позивачем подано відповідь на відзив, згідно з якою позивач указує, що відповідачем не повернуто/надано позивачеві заяву-приєднання до Умов типового договору постачання природного газу, за адресою проживання відповідача відкрито особовий рахунок [NUMBER] на ім`я [PERSON] внаслідок підтвердження факту споживання послуг та оплату споживачем рахунку. З наданої позивачем довідки вбачається часткова сплата відповідачем послуг. Судовий збір сплачено в належному розмірі. Доказів направлення відповіді на відзив відповідачеві до заяви по суті справи не долучено. Представник позивача у судове засідання не з`явився, 12 квітня 2023 року до суду надійшла заява, у якій він просив про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився. У додаткових поясненнях від 23 травня 2023 року вказує, що є інвалідом з дитинства з ураженням опорно-рухового апарату та не маю фізичної можливості взяти участь у судовому розгляді справи №610/3846/23, просить суд здійснити розгляд справи без його участі з урахуванням відзиву на позов. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України, згідно з Постановою від 21 травня 2015 року № 1588 (переоформлена на безстрокову Постановою від 08 вересня 2015 року № 2283), та з 11 травня 2017 року згідно з Постановою від 11 травня 2017 року № 633 (виданої на постачання природного газу на території України). На ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» покладено спеціальні обов`язки щодо постачання природного газу населенню Харківської області згідно Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу /а.с. 9, 10/. Відповідно до п. 1 розділу 3 глави VI Кодексу ГРС споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, [PERSON] , є споживачем послуг з постачання природного газу, за адресою: [ADDRESS] , які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ», номер особового рахунку [NUMBER] /а.с.8/. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827. Відповідно до розділу III Правил постачання природного газу, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційне веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. За ч. 3 ст. 82 ЦПК України, Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» від 31 грудня 2015 року № 156. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. Пункт 5 ч. 2 ст. 7 Закону встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог цих Правил, що має підтверджуватися документально. У разі незгоди споживача укладати договір з постачальником із спеціальними обов`язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку визначені договором. Сукупний аналіз наведених обставин та положень закону приводить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються публічним договором (оферта). Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу. Більше того, відсутність укладеного між сторонами договору, який був би підписаний особисто відповідачем, не є підставою для не сплати останнього за надані комунальні послуги, оскільки згідно усталеної практики Верховного Суду, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплатити за надання такої послуги. Тобто, посилання відповідача на не укладання договору через його не підписання відповідачем, ненадання його умов для ознайомлення позивачем відповідачу не приймаються судом до уваги, як не неналежні, оскільки після розміщення повідомлення ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» в газеті «Слобідський край» від 31 грудня 2015 року жодних доказів звернення відповідача до позивача з заявами або повідомленнями про відмову від надання зазначених послуг суду не надано. Вказане свідчить про те, що відповідач у період з 01 листопада 2020 року 30 листопада 2021 року отримував від ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» послуги з постачання природного газу за адресою його місця проживання: [ADDRESS] /а.с.16/. Доказів на підтвердження того, що відповідач звертався до позивача з приводу неналежного виконання договору, не постачання газу, відключення від газопостачання суду також не надано. Так, за ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 4 ст. 81 ЦПК України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Оскільки відповідачем не заявлялося клопотання про надання позивачем доказів вчинення дій з постачання газу, оплати [PERSON] вартості поставленого газу в період з 01 листопада 2020 року по 30 червня 2021 року (щодо здійснення яких вказано в довідці про заборгованість) або відсутність такої події, посилання відповідача на не вчинення дій, за умови ненадання доказів протилежного, якими могли б бути відповідні акти про непостачання, звернення до позивача з цього приводу, акти про відключення від газопостачання, суд не приймає до уваги. Пунктом 24 Розділу III Правил закріплено, що розрахунковим періодом за договором постачання природного газу побутовим споживачам є календарний місяць, крім випадку зміни постачальника відповідно до розділів V та VI цих Правил, коли для попереднього постачальника розрахунковий період має визначатися як сума газових діб місяця, що передували даті зміни постачальника, а для нового - як сума газових діб місяця, наступних за датою зміни постачальника. Згідно з довідкою про стан заборгованості за особовим рахунком № [NUMBER] , відкритим на ім`я [PERSON] , обліковується заборгованість у сумі 13 739,39 грн, яка утворилась за період з 01 листопада 2020 року по 30 листопада 2021 року включно /а.с.5/. З наданої довідки, підписаної посадовою особою позивача, вбачається періоди нарахування заборгованості, її складові, надання відповідачем позивачу постачання обсягу природного газу в розмірі 10,78 м.куб. в листопада 2020 року, в грудні 2020 року 1842,59 м.куб., в січні 2021 року 33,29 м.куб. та нарахування вартості наданих послуг за цей період. Також відсутність постачання природного газу за період з лютого 2021 по листопад 2021 року. Вбачається сплата відповідачем позивачу в період з січня 2021 року по червень 2021 року 3016,04 грн, нарахування 3% річних та суми інфляційних на розмір заборгованості щомісячно. Постановою ВСУ від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13 визначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15 та у постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 486/156/17. Вимогами статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань, які полягають в своєчасній оплаті за надані послуги з газопостачання, відповідно до вищевказаної довідки про заборгованість, ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 305,62 грн та інфляційних втрат на суму 833,77 грн. За таких обставин, перевіривши наявний в довідці розрахунок позивача сум 3% річних та інфляційних, з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ХАРКІВГАЗ ЗБУТ» підлягають задоволенню, а з відповідача підлягає стягненню заборгованість за постачання природного газу в розмірі 12 600,00 грн, 3% річних у розмірі 305,62 грн та інфляційних втрат на суму 833,77 грн. Посилання відповідача про законодавчу заборону примусового стягнення заборгованості, нарахування індексу інфляції та 3 % річних суд приймає до уваги, однак звертає увагу і на те, що заборона примусового стягнення не розповсюджується на вирішення наявного спору щодо стягнення заборгованості, а розповсюджується на примусове виконання рішення, а індекс інфляції та 3 % річних нараховані у період до запровадження воєнного стану на території України. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача, на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 270,00 грн. При цьому, наявними в справі доказами /а.с.1, 7/ спростовуються посилання відповідача на несплату позивачем судового збору в належному розмірі. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved