Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У червні\~2023\~року [PERSON] \~звернувсядо суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 27 листопада 2018 року він уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Протягом сімейного життя між подружжям часто виникало непорозуміння та сварки через різні погляди на життя, сімейні відносини не склалися. На даний час подружні відносини між сторонами припинено, спільного господарства вони не ведуть, разом не проживають, наміру зберегти сім`ю не мають. Так як примирення між ними та збереження сім`ї неможливі, позивач просить суд розірвати шлюб. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив суд заслухати справу у його відсутність, позов підтримав , просить задовольнити. Відповідачка до суду не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнала, просить задовольнити. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши обставини справи, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ст. 3 ч. 4, ст. 24 ч. 1 СК України, сім`я створюється на підставах, що не суперечать моральним засадам суспільства, зокрема, на підставі шлюбу, який ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, примушування до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно вимог ст.110, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Згідно з ч. 2\~ст. 115 СК України\~рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Судом встановлено, що 27 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 75, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.11.2018. (а.с. 11) Від вказаного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. З матеріалів справи вбачається, що спільне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя, відсутність порозуміння та взаємоповаги між подружжям. На даний час подружні відносини між сторонами припинено, протягом тривалого часу разом вони не проживають, спільного господарства не ведуть, наміру зберегти сім`ю не мають. Згідно з ч. 3\~ст. 12 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка не заперечує проти позову, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу неможливі та суперечать інтересам позивача. На час розірвання шлюбу спору між сторонами щодо поділу спільно нажитого майна немає. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу відповідачці, згідно її заяви, слід залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно із частиною 1\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684, 00 грн. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073 грн 60 коп. Оскільки позивач, на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, з урахуванням вище викладеного, з відповідачки підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: approved