Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Відповідач є дочкою позивача. З 07.07.2012 [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у них [INFO] народилася дочка [PERSON] , яка є онукою позивача. У зв`язку з тим, що сімейне життя відповідачки з її чоловіком не склалося, шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу батько дитини [PERSON] перестав піклуватися про дочку, у зв`язку з чим, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.07.2017 [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно дитини. Після розірвання шлюбу [PERSON] виїхала до російської федерації, де наразі постійно проживає. Понад три роки відповідач не відвідує дочку, спілкування відповідача з дитиною зводиться лише до розмов у ввечері по Скайпу. Малолітня [PERSON] проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , і перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини з грудня 2021 року не надає. На переконання позивача, відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, у зв`язку із чим позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] . Ухвалою судді від 18.01.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків, які було усунуто позивачем 20.10.2023. Ухвалою судді від 23.01.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, учасникам справи встановлено строки для подання заяв по суті справи, залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району як орган опіки та піклування, витребувано від органу опіки та піклування письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] , призначено підготовче засідання на 22.02.2023, яке було відкладено за заявою представника третьої особи про відтермінування надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав на 15.03.2023. 15.03.2023 третьою особою подано до суду висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON] .. Ухвалою суду від 15.03.2023 продовжено строк підготовчого провадження в справі на тридцять днів до 23.04.2023, підготовче засідання відкладено до 18.04.2023. Ухвалою суду від 18.04.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 17.05.2023, задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідків, викликано для допиту в судовому засіданні неповнолітню [PERSON] , визнано обов`язковою явку представника органу опіки та піклування в судове засідання, призначене на 17.05.2023. 05.06.2023 на адресу суду від відповідача [PERSON] поштою надійшли письмові пояснення, в яких відповідач фактично визнала позов та просила позбавити її батьківських прав. Невиконання батьківських обов`язків відповідач пояснила тим, що проживає в російській федерації та немає можливості повернутися в Україну через зайнятість на роботі. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд позбавити відповідачку батьківських прав стосовно неповнолітньої [PERSON] . На додаток до доводів, викладених у позовній заяві, суду повідомила, що відповідач обізнана про те, що війська рф постійно здійснюють ракетні та артилерійські обстріли м. Запоріжжя, проте жодних заходів щодо вивезення дитини в безпечне місце відповідач не вживає. Позивач позбавлена можливості отримати документи для вивезення дитини за кордон у безпечне місце, оскільки не є опікуном дитини. На переконання позивача, позбавлення відповідача батьківських прав стосовно дитини відповідатиме інтересам останньої. Відповідач в судове засідання не з`явилася, причин неявки суду не повідомила, із заявами про розгляд справи за її відсутності або клопотаннями про відкладення судового розгляду до суду не зверталася. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримав позов [PERSON] з підстав, викладених у висновку органу опіки та піклування. Неповнолітня [PERSON] суду пояснила, що проживає разом з позивачем, прабабою та прадідом протягом тривалого часу. Свою матір вона востаннє бачила в 2019 році, коли та приїжджала до неї з бабусею в гості. Навчається малолітня в четвертому класі гімназії № 39, до якої її віддала бабуся. З мамою вона спілкується два рази на тиждень через додаток «Вайбер». В 2021 році мати востаннє подарувала їй подарунок на День народження мобільний телефон. Вона багато разів просила маму повернутися до неї, проте остання не повернулася, мотивуючи це тим, що вона не може залишити роботу та відсутністю сполучення між Україною та росією. [PERSON] суду також повідомила, що вона любить маму і впевнена, що мати любить її. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є прабабою та прадідом малолітньої та проживають разом з нею та позивачем, надали суду аналогічні показання. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків та малолітньої [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд доходить наступних висновків. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). ЄСПЛ у рішенні від 30.06.2020 у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 07.07.2012 перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Шлюб між відповідачем та [PERSON] розірвано рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2014, яке набрало законної сили 19.12.2014. (а.с. 8). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12.07.2017, [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно [PERSON] (а.с.9-11). Відповідач у справі [PERSON] є дочкою позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23.07.1988 Приазовським районним відділом запису актів громадянського стану Запорізької області, актовий запис №94. 06.09.2019 відповідач виїхала з України і до теперішнього часу не повернулася, що підтверджується інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в листі від 27.06.2023 № 91-29933/18/23. З вересня 2019 року відповідач не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування дитини, як складову частину виховання. Малолітня [PERSON] проживає разом за позивачем, прабабою та прадідом за адресою: [ADDRESS] . Дитину утримує позивач. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 03.10.2022 спеціалістами відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради (а.с. 13), дитині створені задовільні умови проживання. [PERSON] навчається в Запорізькій гімназії № 39 Запорізької міської ради. Згідно довідки навчального закладу від 27.10.2022 позивач [PERSON] цікавиться шкільним життям дитини, бере активну участь у житті класу. Мати дитини, [PERSON] контакту з закладом освіти не підтримує, із вчителями не спілкується (а.с. 12). Питання доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району 09.03.2023. За результатами розгляду зазначеного питання комісія дійшла висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] , про що 13.03.2023 складено відповідний висновок № 01-10/233 (а.с. 57). Відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Перебуваючи на значній відстані від дитини, на території іншої держави, відповідач мала би усвідомлювати, що не зможе піклуватись про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Встановлені обставини свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. З огляду на викладене, з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] , суд доходить висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дитини [PERSON] , у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved