Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходів відповідача (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за минулий час ( з жовтня 2021 року) та стягувати в подальшому, щомісячно і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи свої вимоги [PERSON] зазначає, що 01 червня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що було зроблено актовий запис за № 54, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано, що підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 серпня 2022 року по справі № 367/10000/21. [PERSON] зазначає, що її донька [PERSON] , проживає разом з нею, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 39 від 10.01.2023 року та усі обов`язки щодо матеріального утримання та виховання доньки вона несе самостійно. Позивач стверджує, що [PERSON] з жовтня 2021 року не бере участі у вихованні та утриманні їхньої спільної доньки [PERSON] , самоусунувся від виконання батьківського обов`язку в частині матеріального утримання доньки. [PERSON] зазначає, що донька, потребує певних матеріальних затрат, нормального та повноцінного харчування, одягу, проте, вона сама не здатна в повній мірі цього забезпечити дитині, натомість, відповідач працює, має регулярний грошовий дохід та задовільний стан здоров`я що дозволяє йому утримувати свою доньку. Позивач вказує, що оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від виконання покладеного на нього обов`язку щодо утримання доньки [PERSON] , тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В судове засідання відповідач не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із заявленими вимогами з наступних підстав. Зазначає, що відповідач надавав кошти на утримання дитини самостійно та добровільно, не ухилявся від виконання свого обов`язку щодо утримання доньки. І обставина зазначена позивачем про те, що дитина знаходиться повністю на її утриманні не відповідає дійсності та спростовується наступним. Відповідач стверджує, що раніше і на даний час брав та продовжує брати участь у вихованні та утриманні дитини, він купує їй іграшки, речі, їжу, купував планшет, мобільний телефон, оплачував розважальні заходи, ігрові кімнати, переказував кошти на картку позивача та надавав кошти готівкою (квитанції додає). Крім того зазначає, що до початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України (тобто, до 24.02.2022 року) дитина більшість часу проживала з батьком та знаходилася на його утриманні, тобто відповідач не усунувся від витрат на утримання дитини. Звертає увагу суду, що саме позивач перешкоджає бачитися і спілкуватися з дитиною, що підтверджується звернення до Служби у справах дітей та сім`ї (докази додаються). Стверджує, що позивач надає довідку про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , однак ця довідка не підтверджує, що дитина перебуває на утриманні позивача, адже, дитина, [PERSON] фактично на даний час не проживає з матір`ю, а проживає за адресою: [ADDRESS] , викладене підтверджується відомостями, які були зафіксовані у відповіді Служби у справах дітей та сім`ї № 942/01-14. Звертає увагу суду, що позивач стверджує, що з жовтня 2021 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, однак це не відповідає дійсності та спростовується доданими до відзиву документами, на яких чітко зафіксовано, що в грудні 2021 року і протягом 2022 року відповідач постійно брав дитину, вони разом проводили дозвілля, відпочивали, грали в парку,дитячих кімнатах. Таким чином, вимога про стягнення аліментів з відповідача за минулий час (з жовтня 2021 року) є необґрунтованою та не може бути задоволена. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, [INFO] народилася [PERSON] , батьками зазначені: батько [PERSON] , мати [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 01 жовтня 2015 року зроблено відповідний актовий запис № 2709. Згідно копії фіскального чеку від 11.05.2022 року відповідач купував телефон для своєї доньки, [PERSON] та копії чеку від 31.12.2022 року відповідач купував товари в дитячому магазині. Як видно із довідки № 39 від 10.01.2023 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно платіжної інструкцій Р24А2278740522С9562 та Р24А2362168023С0001 відповідач здійснював переказ коштів, де одержувачем була [PERSON] . Згідно скрін-шотами листування та спільними фото відповідача з донькою, відповідач проводить дозвілля, відпочиває, гуляє в парку, дитячих кімнатах разом зі своєю донькою. Згідно відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Бучанського району Київської області від 07.11.2022 року № 942/01-14 малолітня [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно\~із ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року\~і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В п.17\~постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~182 СК\~України розмір\~аліментів має\~бути необхідним\~та достатнім\~для забезпечення\~гармонійного розвитку\~дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Докази, передбачені ч.2 ст.191 СК України, позивачем не надано, долучені відповідачем докази щодо витрат коштів на утримання дитини, позивачем не спростовано. За таких обставин, оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, враховуючи, що позивачем не доведено підстав для стягнення з відповідача аліментів\~з жовтня 2021 року, суд вважає можливим задовольнити позов частково та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з дня подання позову до суду. Стягненню з\~відповідача на\~користь держави\~підлягає також\~судовий збір\~на підставі\~ст.\~141ЦПК України. На підставі ст. 84,\~180-182 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial