Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У серпні 2019р. позивачка [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі уповноважених осіб Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації: Луньо І.В., [PERSON] , в якому просила суд: - у разі пропуску строку позовної давності на звернення до суду з вказаним позовом, визнати їх пропущеними з поважних причин та поновити такий строк; - визнати недійсним кредитний договір № 12/В від 20 лютого 2007р., укладений між ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та від імені позивачки (далі по тексту - кредитний договір); - здійснити розподіл судових витрат. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що їй стало відомо, з надісланого на її адресу, заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі № 212/7441/15-ц від 14 листопада 2016р., що з неї стягнуто на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 118393,74 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ, станом на 12 серпня 2015р. 2530257,74 грн.; судовий збір у розмірі 3654,0 грн. Зазначений кредитний договір позивачка не підписувала та не укладала з банком, а після того, як дізналась про оспорюваний правочин намагалася його оскаржити в судовому порядку, а отже строки позовної давності пропущені нею з поважних причин. Оскільки в досудовому порядку вирішити спір не вдалося, позивачка вимушена була звернутись до суду з вказаним позовом про визнання кредитного договору недійсним для захисту своїх прав. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019р. відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче засідання, витребувано у відповідача оригінал кредитного договору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 лютого 2020р. залучено до участі у справі правонаступника ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» - ТОВ «Фінансова компанія «Геліос». 10 березня 2020р. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» проти позову заперечив, зазначивши, що позивачка зловживає своїми процесуальними правами, і не повідомила суд, що вона вже зверталась до суду з вимогами про визнання кредитного договору недійсним, та рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2013р. по справі № 0413/8042/2012, позивачці було відмовлено у задоволенні її позову. Крім того, зазначеним рішенням суду було встановлено, що позивачка не тільки уклала оспорюваний кредитний договір, отримала кредитні кошти, та намагалася тривалий час виконувати свої зобов`язання за кредитним договором. Відповідь на відзив стороною позивача не подавалась. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2021р., було задоволено клопотання сторони позивача про призначення по справі судово-почеркознавчої експертизи та витребування у ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» оригіналу кредитного договору. 12 листопада 2021р. на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз про надання оригіналу кредитного договору. 14 грудня 2021р. на адресу суду надійшло повідомлення ТОВ «Фінансова компанія «Геліос» про неможливість надання оригіналу кредитного договору, в зв`язку з тим, що первісний кредитор надавав лише копію кредитного договору та копію додаткового договору до кредитного договору від 29 травня 2009р. 29 червня 2022р. на адресу суду надійшло повідомлення № 5400-21 про неможливість надання висновку експерта по цивільній справі № 761/34966/19 від 17 березня 2022р., у зв`язку з ненаданням об`єкту дослідження - кредитного договору. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022р. поновлено зупинене провадження на підставі ст. 254 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022р. закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання 04 липня 2023р. сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку, сторона позивача клопотала перед судом про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представником відповідача було подано на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності, додаткові пояснення на позов, при цьому сторона відповідача наголошувала, що сторона позивача ввела суд в оману і не повідомила про наявність рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по цивільній справі № 0413/8045/2012, яке набрало законної сили і яким було відмовлено позивачці в задоволенні її позову до первісного кредитора про визнання кредитного договору недійсним. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Звертаючись до суду з вказаним позовом, сторона позивача зазначала, що їй стало відомо, з надісланого на її адресу, заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2016р. по справі № 212/7441/15-ц, що з неї стягнуто на користь ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», заборгованість за кредитним договором в сумі 118393,74 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ, станом на 12 серпня 2015р. 2530257,74 грн.; судовий збір у розмірі 3654,0 грн., при цьому зазначений кредитний договір нею з банком не укладався, і не підписувався, а грошові кошти вона не отримала. В процесі розгляду справи, ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 12 вересня 2019р., 13 вересня 2021р. були задоволенні заяви сторони позивача про витребування у первісного кредитора (ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») та нового кредитора (ТОВ «Фінансова компанія «Геліос»), оспорюваного кредитного договору для проведення по справі судово-почеркознавчої експертизи, в обгрунтування заявлених позовних вимог. Разом з тим, як встановлено судом, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі № 0413/8045/2012 від 03 жовтня 2023р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/34000608), яке набрало законної сили, у задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк»; третя особа: [PERSON] про захист прав споживачів та про визнання кредитного договору недійсним - відмовлено. При цьому, зазначеним рішенням суду було встановлено наступне: «…При укладенні кредитного договору позивач був ознайомлений з його умовами, а також змінами та доповненнями, не заперечував проти них, отримавши кредит в обумовленій договором сумі. Доводи позивача, що відповідачем був підробний підпис позивача, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджують, що умови кредитного договору суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами ЦК України, тому вони не заслуговують на увагу. Таким чином, вимоги представника позивача про визнання недійсним договору, як такого, що суперечить Конституції України, Цивільному Кодексу України, а також моральним засадам суспільства, не знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, не ґрунтуються на Законі, тому не підлягають задоволенню…». Крім того, як вбачається зі змісту ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 22 жовтня 2012р. по цивільній справі № 0413/8045/2012 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/34000566): «…Клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»; третя особа: [PERSON] про захист прав споживачів та про визнання кредитного договору недійсним -задовольнити. Витребувати у Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк»: - оригінал кредитного договору № 12/в від 20 лютого 2007 року, укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Зобов`язати ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк`надати суду оригінал договору в скорочені строки…». До того ж, як вбачається зі змісту ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі № 0413/8045/2012 від 03 жовтня 2012р. (https://reyestr.court.gov.ua/Review/34000581): «…22.10.2012 року за клопотанням позивача по справі була призначена судово почеркознавча експертиза. Повідомленням № 58-1798 від 27.08.20213 року судового експерта Ревенко Л.В. матеріали справи були повернуті без виконання, у зв`язку з неможливістю дати висновок експерта, так як недостатньо зібрано вільних зразків підписів та почерку позивача…». Таким чином, на час звернення позивачки в серпні 2019р. до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом про визнання недійсним кредитного договору, останній було достеменно відомо, ще в липні 2012р. (час звернення позивачки з позовом про визнання недійсним кредитного договору до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу) про існування кредитного договору, а відомості, які вона зазначила в позові, про те, що про оспорюваний кредитний договір їй стало відомо з заочного рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2016р. по справі № 212/7441/15-ц є недостовірними. Крім того, суд вважає, що при подані заяви про призначення по справі № 761/34966/19 судово-почеркознавчої експертизи, сторона позивача навмисно не повідомляла суд про зазначені вище ухвали Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу, в межах розгляду цивільної справи № 0413/8045/2012. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 639 ЦК України визначає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики, а згідно з п. 2) ч. 1 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України ) Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009р. у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, або під впливом тяжкої обставини. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частини третя та п`ята ст. 203 ЦК України передбачають, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною 10 ст. 84 ЦПК України визначено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (ст. 109 ЦПК України). В силу положень ст. ст. 44, 84, 109 ЦПК України, суд визнає, що саме позивачка, зловживаючи своїми процесуальними правами ухилилася від проведення призначеної по справі судово-почеркознавчої експертизи, не повідомивши суд про наявні судові справи, та фактичне місцезнаходження оспорюваного кредитного договору, а тому суд визнає факт, що укладений 20 лютого 2007р., між позивачкою та первісним кредитором (ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк») кредитний договір, був підписаний останньою, і є дійсним. Враховуючи положення ст. ст. 253, 256, 257, 267 ЦК України, а також беручи до уваги, що з вказаними позовними вимогами позивачка звернулася до суду в вересня 2019р., тобто з пропуском строків позовної давності, при цьому про оспорюваний кредитний договір їй було відомо, ще в липні 2012р., суд приходить до висновку, що заява позивачки про поновлення строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки є безпідставною та необґрунтованою. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, про відмову в задоволенні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, то з відповідача не підлягає стягненню судові витрати.

Outcome: dismissed