Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У лютому 2023 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказала, що 16 серпня 2005 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №136. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони хоч проживають разом, але подружніх відносин не підтримують, характер взаємовідносин, які склалися між ними, робить їх подальше спільне життя не можливим, шлюб носять формальний характер, фактично їх сім`я розпалася, спільного господарства не ведуть, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] », не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про час та слухання справи. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши та дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 16 серпня 2005 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №136. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя та сімейні відносини, сторони припинили подружні відносини, спільного господарства не ведуть. Сторонам надавався термін на примирення, проте примирення не відбулося. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 вищезазначеного Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітніх дітей залишити проживати з матір`ю.

Outcome: approved