Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна та Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), у якому просить визнати виконавчий напис, вчинений нотаріусом 18.12.2021 року та зареєстрований в реєстрі за номером 11989, на підставі якого з неї стягнуто на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за відступленням права вимоги АТ КБ ПриватБанк за договором факторингу №РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року, за кредитним договором №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року, в розмірі 10644,77 гривень заборгованості за тілом кредиту, 50 гривень плата за вчинення виконавчого напису, а в загальній сумі - 10694,77 гривень, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування свого позову громадянка [PERSON] посилається на те, що між нею та АТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року. У лютому 2022 року позивачка дізналася, що з неї Солонянським відділом державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) відкрито виконавче провадження №68593452 щодо стягнення з неї на користь ТОВ Фінансова компанія управління активами заборгованості у розмірі 10694 гривень 77 копійок. Виконавче провадження №68593452 було відкрито на підставі виконавчого напису № 11989 від 18.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Тамарою Миколаївною, яким стягнуто на користь Товариства з обмеженої відповідальністю Фінансова компанія управління активами, якому АТ КБ ПриватБанк на підставі договору факторингу №№РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року, відступлено право вимоги за кредитним договором №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року, укладеного між позивачкою та АТ КБ ПриватБанк заборгованості за період з 25.10.2021 року по 18.12.2021 року включно, суму у розмірі 10644,77 гривень заборгованості за тілом кредиту, 50 гривень плата за вчинення виконавчого напису, а загальною сумою 10694,77 гривень. Так, Постановою від 14.02.2022 року Солонянським відділом державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у виконавчому провадженні №68593452 був накладений арешт на грошові кошти позивачки. Позивачка вважає, що виконавчий напис за №11989 від 18.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., є незаконним, вчинений з порушенням законодавства, та підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 липня 2019 року у справі №916/3006/17 наголосила, що згідно ч. 2 ст. 88 Закону України Про нотаріат строк вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. З висновку Великої Палати Верховного Суду щодо застосування у відносинах між юридичними особами норм частин першої, другої ст. 88 Закону України Про нотаріат у системному зв`язку з нормою ст. 257 ЦК України та висновок Конституційного Суду України щодо тлумачення змісту саме частин першої статті 88 Закону України Про нотаріат не суперечать один одному та не виключають один одного. Вчинення відповідачем виконавчого напису від 18.12.2021 року свідчить про той факт, що був пропущений трирічний строк звернення до нотаріуса, оскільки кредитний договір № №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року, укладений 08.06.2015 року. Кредитний договір №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року, укладений у письмовій формі, нотаріально не посвідчений, а тому не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 року у справі №158/2157/17 в якій зокрема, суд зазначив: Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27 березня 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, вчиняючи 18.12.2021 року виконавчий напис №11989 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., який зареєстрований за №11989, неправомірно керувався п. 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час вже була нечинною згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14. Ухвалою суду від 26.05.2023 року відкрито провадження у справі, з призначенням розгляду у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у разі наявного клопотання. У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені встановленому законом порядку. Представник позивача, адвокат Нестеченко Д.С., який діє на підставі ордера серія АЕ №1112200 від 31.03.2023 року, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи судом, не подав відзив на позов, заяви про розгляд справи за відсутності свого представника або заяви про визнання позову, іншим чином не спростував позовні вимоги. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна була повідомлена про день, час та місце розгляду справи судом за адресою вказаною у позовній заяві, однак поштовий конверт повернувся до суду без вручення з відміткою відсутності адресата за вказаною адресою. Крім того, приватний нотаріус Солонець Т.М. повідомлялася про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади». Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Солонянський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було повідомлене про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення від 13.06.2023 року, від якого не надійшло пояснень на позов або заяви про розгляд справи за відсутності свого представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч.8\~ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог\~ст.280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подав, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з ч.5\~ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 18 грудня 2021 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. вчинила виконавчий напис № 11989 та стягнула з [PERSON] на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" заборгованість за кредитним договором №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року, укладеним між [PERSON] та АТ КБ ПриватБанк, правонаступником всіх прав та обов`язків якого відповідно до Договору факторингу № РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року є ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ". Як вбачається з виконавчого напису, з громадянки [PERSON] стягнуто на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" за період з 25.10.2021 року по 18.12.2021 року включно суму у розмірі: 10644,77 грн - заборгованість за тілом кредиту; 50,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, а загальною сумою заборгованість 10694,77 грн. 09 лютого 2022 року на підставі виконавчого напису нотаріуса № 11989 від 18.12.2021 року та заяви стягувача ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" головний державний виконавець Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Ковальова Ю.О. відкрила виконавче провадження № 68593452 про стягнення з [PERSON] коштів на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ" у розмірі 10694,77 грн., що підтверджується відповідною постановою серія ВП №68593452 від 09.02.2022 року. 14 лютого 2022 року головний державний виконавець Солонянського відділу державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Ковальова Ю.О. винесла постанову про арешт коштів боржника [PERSON] . У позовній заяві позивач зазначає, що виконавчий напис № 11989 від 18.12.2021 року вчинено приватним нотаріусом Солонець Т.М. поза межами трирічного строку, передбаченого ст. 88 Закону України Про нотаріат на підставі кредитного договору, що не був посвідчений нотаріально. Надаючи правову оцінку вказаним правовідносинам, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку встановленому законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року. Пунктом 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Порядком встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. У постанові\~від 02\~липня 2019\~року у\~справі №916/3006/17\~Велика Палата\~Верховного Суду\~дійшла висновку,\~що статтею 88 Закону України «Про нотаріат», на яку посилаються позивач, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Велика Палата Верховного Суду вважає, що зазначений строк не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій\~передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Разом з тим відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Виконавчий напис № 11989 вчинений приватним нотаріусом Солонець Т.М. від 18.12.2021 року на підставі кредитного договору №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року, укладеного між [PERSON] та АТ КБ ПриватБанк, яке відступило свої права та обов`язки відповідно до Договору факторингу № РВ-2021-26/10 від 26 жовтня 2021 року ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ УПРАВЛІННЯ АКТИВАМИ". В матеріалах справи відсутній кредитний договір №SAMDN500NC001396183 від 08 червня 2015 року, укладений між [PERSON] та АТ КБ ПриватБанк, тому суд позбавлений можливості визначити початок трирічного строку виникнення права\~вимоги за кредитним договором. Ухвалою суду від 26 травня 2023 року було витребувано від приватного нотаріуса Солонець Т.М. копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис №11989 від 18.12.2021 року, однак поштовий конверт повернувся з відміткою відсутності його за адресою. Щодо форми договору. Позивач вказує на те, що оскільки кредитний договір не був нотаріально посвідчений, то не входить до переліку документів, за яким може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, посилаючись на позицію викладену у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Виходячи зі змісту даної постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, то відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів "Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно", для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною\~Постанову Кабінету Міністрів України N 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі N 757/24703/18-ц (провадження N 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 18 грудня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Приватний нотаріус Солонець Т.М. не надав достатніх та належних доказів правомірності вчинення нотаріальної дії відповідно до п. 3.2 передбаченого Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. Згідно статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Виходячи з аналізу вищенаведених норм, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість, нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості, як такого. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказаний висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, в основі вчинення вищевказаної нотаріальної дії лежить факт безспірності наявної у боржника заборгованості. Безспірністю у розумінні ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є саме факт існування між кредитором та боржником правовідносин, а також наявність заборгованості, яка підтверджується документами, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Доказів, які б спростовували вимогу позивача, відповідачем не надано. З огляду на викладене, проаналізувавши докази, які містяться у матеріалах справи у їх сукупності та норми права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог громадянки [PERSON] . Крім того, у позовній заяві позивачкою заявлено вимогу про стягнення на її користь судових витрат, які складаються з надання їй правничої допомоги в сумі 12000 гривень. Частина 1\~ст.133 ЦПК України\~передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1-4\~ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 лютого 2019 року (справа №756/2114/17) зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді надано квитанцію до прибутково-касового ордеру №16/02/22 на суму 12000 гривень та договір про надання правової допомоги від 16 лютого 2022 року, у якому п. 4.2 передбачено сплату гонорару адвокату Нестеченко Д.С. в сумі 12000 гривень. Пунктом 4.1 цього договору визначено, що на розмір гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обгрунтованого розміру гонорару. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18). З огляду на умови договору про надання правової допомоги, квитанцію до прибутково-касового ордеру, суд приходить висновку про необхідність відмови в частині вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки ці вимоги не підтверджені матеріалами справи.

Outcome: approved