Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому із врахуванням збільшених позовних вимог просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 05.09.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №191; - після розірвання шлюбу прізвище їй не змінювати; - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 05.09.2013 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON] . Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, оскільки шлюбні відносини між ними припинені. Строк на примирення просить не надавати. Позивачка [PERSON] у підготовчому судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час судового засідання був повідомленим у встановленому законом порядку. 23.05.2023 через канцелярію суду подав заяву (а.с. 15) в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 18 травня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. Відповідач [PERSON] 23.05.2023 через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити без його участі та про визнання позовних вимог. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ним позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 05.09.2013 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області (а.с. 5). За час спільного проживання у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 23.01.2014 (а.с. 6). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем, які вони враховуючи наявність малолітньої дитини не можуть вирішити в позасудовому порядку. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення позивачки, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи визнання позову відповідачем, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задовольнити з таких підстав. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 1 стаття 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України). Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини, позивачка не бажає зберегти сім`ю, відповідач з цього приводу заперечень не висловив, позов визнав, спору між сторонами щодо місця проживання дитини немає, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, малолітню дитину залишити проживати з позивачкою, прізвище останньої не змінювати, що відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України, є її правом. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114, 160 СК України,

Outcome: approved