Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в Орджонікідзевський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] про припинення права власності на частку в спільній частковій власності посилаючись на те, що вона є власником 17/18 частки квартири [ADDRESS] , власником іншої 1/18 є відповідач. У квартирі зареєстроване місце проживання позивача та членів її сім`ї. Відповідач в даній квартирі не зареєстрована, має постійне місце проживання за іншою адресою, не приймає участі в утриманні квартири, здійсненні поточного ремонту, сплаті комунальних послуг. Сторони не можуть дійти згоди щодо сплати відповідачу вартості належної їй частки спірного нерухомого майна. Частка відповідача є незначною, на 1/18 частку припадає 2,69 м2, є недостатньою для проживання. Відповідач має інше житло і не тільки в м. Харкові. Припинення права власності на частку відповідача в спірній квартирі не завдасть істотної шкоди її інтересам. Дана власність не може бути виділена в натурі або в користування. Позивачем внесені кошти на депозитний рахунок суду вартості спірної частки. Просила припинити право власності відповідача на 1/18 частку квартири за адресою [ADDRESS] , визнати за позивачем право власності на зазначену 1/18 частку, стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07 травня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження. Згідно розпорядження Голови Верховного Суду № 7/0/9-22 від 14.03.2022 на підставі ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» змінено територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова за Київським районним судом м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 24 квітня 2023 року справа прийнята до провадження. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Згідно відповіді на відзив з доводами та міркуванням відповідача не згодна. Представник відповідача адвокатського об`єднання «Неофеліс Ло Груп» в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про відкладення розгляду справи в зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні. Неявка в судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи. Матеріали справи містять відзив відповідача щодо не визнання позовних вимог через невідповідність обставин справи, зазначених у позовній заяві, дійсним обставинам. Позивач обмежує відповідача у користуванні власністю, порушене право підлягає поновленню. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Витрати на правову допомогу вважає завищеними. ЇЇ витрати складають 3\~020 грн., які просила стягнути з позивача на її користь. Заперечення на відповідь на відзив містять аналогічні факти, що викладені у відзиві. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223\~ЦПК\~України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Судом установлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 20 серпня 1996 року, який виданий органом приватизації житлового фонду ВАТ «Харківського тракторного заводу», договору про визначення часток у праві спільної сумісної власності на 4/6 частки квартири від 12 січня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С. , [PERSON] є власником 1/6 частки кв. [ADDRESS] . Відповідно до договору дарування 7/9 часток квартири від 14 січня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С. [PERSON] є власником 7/9 частки зазначеної квартири. Таким чином, позивач [PERSON] є власником 17/18 частки квартири [ADDRESS] . Право власності зареєстровано в установленому законом порядку. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, [PERSON] є власником 1/18 частки кв. [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 30.07.2019 року Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чорнобровка І.В. Також відповідно до зазначеної Інформації, станом на 19 березня 2021 року встановлено, що відповідач [PERSON] є власником частини кв. [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13.11.2018 року; власником кв. [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу від 27.04.2015 року та іншої нерухомості за межами м Харків. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо вартості 1/18 частки даної квартири та як наслідок у досудовому порядку даний спір не вирішений. У спірній квартирі ( станом на 05 квітня 2021 року), крім позивача зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи. Гарантоване\~статтею 55 Конституції України\~й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Частиною першою\~статті 317 ЦК України\~передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга\~статті 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~статті 321 ЦК України). У частині першій\~статті 356 ЦК України\~визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою - третьою\~статті 358 ЦК України\~передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Статтею 365 ЦК України\~визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Внесення позивачем вартості частки на депозитний рахунок суду за правилами частини другої\~статті 365 ЦК України\~є передумовою винесення судом рішення про припинення права на частку у спільному майні. Це положення відображає конституційну гарантію попередньої компенсації за будь-яке позбавлення власності, за винятком умов воєнного чи надзвичайного стану, і вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а є основною вимогою, на якій має ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди (ANDRIY RUDENKO v. UKRAINE, № 35041/05, §41 - 43, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року). Відповідно до звіту про оцінку майна ТОВ «Оціночний центр «Інформ» від 02 червня 2023 року , сертифікат СОД № 271/2023 від 02.05.2023 року, ринкова вартість трикімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 78,3 м2, житловою площею 48,4 м2 станом на 02 червня 2023 року складає 1\~431\~360 грн., вартість 1/18 частини квартири станом на 02 червня 2023 року становить 79\~520 грн. Позивачем за час перебування справи у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова 08 липня 2021 року згідно квитанції № 0.0.2188447957.1 внесено на депозит суду грошові кошти в розмірі 57\~000 грн. в рахунок вартості 1/18 частки спірного нерухомого майна. Згідно квитанції № М5МЕ-Т3Т3-8606-К631 від 13 червня 2023 року позивачем внесені на депозитний рахунок Київського районного суду м. Полтави грошові кошти в розмірі в 22 520 грн. в рахунок вартості 1/18 частки спірного нерухомого майна. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в\~статті 365 ЦК України\~свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої\~статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності». У постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року в справі № 750/11178/17 (провадження № 61-42000св18) зроблено висновок щодо застосування пункту 4 частини першої\~статті 365 ЦК України\~та вказано, що «припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення, то суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку». Слід зауважити, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс12, від 24 лютого 2016 року у справі № 6-2784цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16. Умови, за наявності яких суд може припинити право співвласника на частку у спільній власності у порядку, визначеному\~статтею 365 ЦК України, повинні досліджуватися судом з урахуванням положень статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»), згідно з якими втручання у право власності може бути виправданим, якщо воно здійснене: з метою врегулювання спору і врахування права власності іншого співвласника (суспільний інтерес); на підставі закону; з дотриманням вимог співмірності і пропорційності. Частка відповідача [PERSON] 1/18 є незначною, не може бути виділена в натурі. При цьому квартира є річчю неподільною. Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживає, в утриманні майна участі не приймає, не має намірів проживати та здійснювати участь в такому утриманні. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень статей 77, 78, 81 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.3,4\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Посилання відповідача щодо порушення її прав на користуванні власністю не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, відсутні належні докази звернення відповідача щодо порушення її прав як власника до відповідних органів. Інші підстави, на які посилалась відповідач [PERSON] у відзиві,запереченні на відповідь на відзив є недоведеними належними доказами в розумінні ст. ст. 76-80 ЦПК України. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд дійшов висновку, що припинення права відповідача [PERSON] на частку в спільному майні жодним чином не завдасть їй істотної шкоди, а буде саме в її інтересах. Дане житлове приміщення не є житлом відповідача, у її власності перебуває інше нерухоме майно, а саме житлове приміщення , що розташоване в [ADDRESS] , що підтверджується Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (інформація на час розгляду справи). Також суд враховує, що станом на час звернення позивача з даним позовом за відповідачем у м. Харкові було зареєстровано і інше житлове приміщення на праві власності. Встановивши дані обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Необхідно припинити право [PERSON] на частку в спільному майні, а саме на 1/18 частку кв. [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на зазначену 1/18 частку квартири. Також необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість 1/18 частки квартири в розмірі 79\~520 грн. Також з відповідача відповідно до норм ст. 141 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.\~ В силу положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269). Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи. Згідно Договору-доручення про надання правничої допомоги від 14 квітня 2021 року, акту виконаних робіт від 14 квітня 2021 року, квитанції від 14.04.2021 року витрати на правничу допомогу позивача склали 5\~000 грн. З огляду на викладене, беручи до уваги обставини цієї справи, враховуючи значення справи для позивача, обсяг наданих адвокатом послуг, їх складність та час, необхідний для їх надання, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 5 000 грн., що відповідатиме вимогам розумності та співмірності.

Outcome: approved