Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

До Ірпінського\~міського суду\~Київської області\~звернувся [PERSON] \~ з\~позовом до\~ТОВ «Фінпром\~маркет»,\~треті особи:\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.,\~Березанський відділ\~ДВС у\~Миколаївському районі\~Миколаївської області\~Південного МУ\~МЮ (м.\~Одеса)\~про визнання\~виконавчого напису\~нотаріуса таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Позов мотивує\~тим,\~що із\~матеріалів виконавчого\~провадження №\~67983378\~стало відомо,\~що 06.05.2021\~р.\~приватним нотаріусом\~КМНО Остапенком\~Є.М.\~був вчинений\~виконавчий напис\~№30772.\~Згідно виконавчого\~напису із\~ [PERSON] \~на користь\~ТОВ «Фінпром\~маркет» стягнуто\~заборгованість в\~розмірі 26\~856,\~54\~грн. Як вбачається\~із виконавчого\~напису він\~вчинений 06.05.2021\~р.\~щодо вимог\~які виникли\~станом на\~07.04.2008\~р.,\~а відтак\~нотаріус не\~мав законної\~можливості для\~вчинення виконавчого\~напису щодо\~вимог стягнення\~заборгованості,\~оскільки було\~порушено вимоги\~ст.\~88\~ЗУ «Про\~нотаріат» (було\~порушено строк\~позовної давності).Таким\~чином вбачається\~спірність щодо\~розміру заборгованості,\~а відтак\~відсутність у\~нотаріуса законної\~можливості вчинення\~виконавчого напису. Поряд з\~цим кредитний\~договір №\~09173700\~від 06.04.2006\~р.\~укладений у\~простій письмовій\~формі без\~нотаріального посвідчення.\~Вказані обставини\~є самостійною\~підставою для\~визнання виконавчого\~напису нотаріуса\~таким,\~що не\~підлягає виконанню.\~Аналогічна правова\~позиція викладена\~у постанові\~Верховного Суду\~від 21.10.2020\~р.\~у справі\~№172/1652/18. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича від 06.05.2021 р. зареєстрованого в реєстрі за № 30772 щодо стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346) заборгованості за кредитним договором № 09173700 від 06.04.2006 р та стягнути з відповідача судові витрати. В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. В судове\~засідання відповідач\~не з`явився,\~подав до\~суду заяву\~в якій\~позовні вимоги\~ [PERSON] про\~визнання виконавчого\~напису виданого\~приватним нотаріусом\~Київського міського\~нотаріального округу\~Остапенко Є.М.,\~зареєстрованого за\~№ 30772\~від 06\~травня 2021\~року таким\~що не\~підлягає виконанню\~визнав,\~просив стягнути\~з ТОВ\~«Фінпром маркет»\~судовий збір\~за подання\~позовної заяви\~в розмірі\~537грн.\~та у\~разі подання\~заяви про\~забезпечення позову\~в розмірі\~268,40грн.\~(інші\~50\~відсотків судового\~збору повертаються\~позивачу з\~державного бюджету\~в порядку\~ч.1\~ст.142\~ЦПК України),\~інші вимоги\~позивача,\~такі як\~стягнення орієнтовних\~судових витрат\~на правову\~допомогу \~не визнає. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа - Березанський відділ державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не забезпечив явку свого представника в судове засідання, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис 06 травня 2021 року, яким запропоновано стягнути з [PERSON] , [INFO] невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», ЄДРПОУ 43311346, якому Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Груп Фактор», ЄДРПОУ 39866943, відступлено право вимоги на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги № 14/12/2020-ФМ від 14.12.2020 року, за кредитним договором № 09173700 від 06.04.2006 року, укладеним між первісним кредитором Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та [PERSON] за період з 13.12.2020 року по 06.05.2021 року включно, суму у розмірі: 26806,54грн. - заборгованість за тілом кредиту; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 26856,54грн. Згідно постанови\~начальника відділу Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кононенка А.В. по ВП № 67983378 від 25.12.2021 року накладено арешт на грошові кошти [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису № 30772, виданого 06.05.2021 року ПН Київського МНО про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» боргу в сумі 26856,54грн. Відповідно до ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється Законом України «Про нотаріат», Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, в редакції від 29.11.2001 року, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року з наступними змінами. Виконавчий напис - це розпорядження нотаріального органу про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачу чи повернення майна кредитору, вчинене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника. В основі вчинення цієї нотаріальної дії лежить факт безспірності певної заборгованості. Згідно з ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993 року, зі змінами, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, виконавчий напис вчиняється нотаріусом за наявності двох умов: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем і якщо з моменту виникнення права на позасудове вирішення спору не минув строк, передбачений законом. Частиною 1 статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Згідно приписів ч.2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат» перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 3.2, 3.5 Глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Розділу ІІ «Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Під час вчинення виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. керувався ст.87 Закону України «Про нотаріат», та п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Пунктом 2 Розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині п.1 та п.2 зазначеної постанови. Згідно приписів ч.2 ст.265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 29 січня 2019 року, справа № 910/13233/17. Пунктом 1 зазначеного Переліку, в редакції від 29.11.2001 року, передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як встановлено судом, суму заборгованості [PERSON] не визнає та кредитний договір нотаріально засвідчений не був. Відповідачем не подано до суду жодних доказів, які б спростовували пояснення позивача. Крім того не подано і кредитного договору, нотаріально посвідченого, згідно якого був здійснений спірний виконавчий напис нотаріусом. Отже, оспорюваний виконавчий напис, вчинений без надання нотаріусу оригіналу нотаріально посвідченого договору, чим порушено вимоги Переліку № 1172, що є порушенням вимог ст.87 Закону «Про нотаріат». Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, які також знайшли своє відображення в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, в якій Великою Палатою Верховного Суду наголошено на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК України, ст.ст.50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат", захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст.87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. \~ \~ \~ \~Щодо стягнення витрат на правничу допомогу. \~ \~ \~ \~Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. \~ \~ \~ \~Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. \~ \~ \~ \~Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року. \~ \~ \~ \~Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. \~ \~ \~ \~За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Позивач ставить вимогу стягнути з відповідача витрати на правову допомогу адвоката, що складається з гонорару адвоката у розмірі 6 000,00грн., при цьому додає договір № 166 про надання правової (правничої) допомоги від 18 січня 2022 року, з якого вбачається, що адвокат Ходак Владислав Володимирович бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу, [PERSON] у справі щодо визнання виконавчого напису № 30772 від 06.05.2021 року, що видав приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. таким, що не підлягає виконанню, а саме: представництво інтересів клієнта в суді. Вартість юридичних послуг (гонорар) адвоката) становить 6000грн. в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (постанови Верховного Суду у справах № 923/560/17,№ 329/766/18,№ 178/1522/18). Доказами, які підтверджують заявлений розмір витрат, можуть бути: договір про надання правової допомоги, акт прийому-передачі документів, акт здачі-приймання виконаних робіт, протокол наданих послуг, рахунки на оплату, банківські документи про оплату послуг, тощо. Згідно рахунку № 1-166 вбачається, що адвокат Ходак Владислав Володимирович за юридичні послуги в кількості 1 виставив ціну 6000,00грн. Згідно квитанції від 24 січня 2022 року вбачається, що [PERSON] оплатив ФОП [PERSON] за юридичні послуги за рахунком № 1-166 3000грн. Згідно умов договору п. 4.2. Вартість юридичних послуг (гонорар адвоката) мають бути оплачені відповідно до виставленого рахунку, протягом 3-х днів з моменту отримання рахунку. Оплата може бути проведена двома платежами. Адвокатом Ходак В.В. не подано розрахунку витрат (ні акту прийому-передачі документів, ні акту здачі-приймання виконаних робіт чи протоколу наданих послуг) суд не вбачає можливості визначити вартість наданих адвокатом послуг, оскільки в договорі № 166 про надання правової (правничої) допомоги від 18 січня 2022 року не вбачається порядок обчислення гонорару. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6000грн. підлягає задоволенню частково. В той же час, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), з огляду на те, що дана категорія справ, не представляє складності, обсяги виконаної роботи є незначними, розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження та без участі сторін, а також з урахуванням принципів пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, суд приходить до висновку про зменшення понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 992,40грн. за подання позовної заяви та 496,20грн. за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову лише у разі визнання позову відповідачем. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial