Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] 28 травня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про виключення запису про особу як батька дитини з актового запису про народження. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 червня 2020 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2020 року у задоволенні заяви представникові [PERSON] про залишення позовної заяви без руху було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року було витребувано копію актового запису про народження [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року у задоволенні клопотання [PERSON] про виклик та допит свідків було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення експертизи було відмовлено. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 квітня 2021 року підготовче провадження по справі було закрито і справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року було призначено проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 грудня 2022 року провадження по справі було поновлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду 24 листопада 2021 року апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року залишено без змін. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2023 року було зобов`язано КП «Міська ритуальна служба» Дніпровської міськради провести ексгумацію трупу [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2023 року було зупинено провадження у справі на час проведення експертизи, призначеної ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 травня 2023 року ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 січня 2023 року про забезпечення доказів шляхом зобов`язання КП «Міська ритуальна служба» Дніпровської міськради вчинити певні дії було скасовано. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року провадження по справі було поновлено і скасовано проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року представникові позивача у задоволені клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи було відмовлено. Позивач у своєму позові та відповіді на відзив, а його представник у ході судового розгляду, посилалися на те, що [INFO] у його матері, [PERSON] , народився син [PERSON] . 16 січня 1968 року [PERSON] зареєструвала із [PERSON] шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] ». Також 16 січня 1968 року Сморгонським б/ЗАГС було видано свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , в якому в графі «батько» зазначено [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. [INFO] помер [PERSON] . За життя [PERSON] розповідав позивачеві, що відповідач [PERSON] насправді не є його сином, він був народжений до шлюбу дружиною [PERSON] - [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу зареєструвала народження дитини і вказала відомості про свого чоловіка, [PERSON] , як про батька. Насправді відомості про батька в актовому записі про народження відповідача [PERSON] було внесено зі слів матері. [PERSON] , який помер [INFO] , відповідача не усиновлював, заяви про визнання батьківства не писав, згоди на внесення відомостей до актового запису про нього як батька в актовий запис народження [PERSON] не надавав. Померлий [PERSON] виховував відповідача як сина, про те, що відомості про нього як про батька записані в актовому записі про народження [PERSON] , не знав, оскільки був упевнений, що [PERSON] вказала відомості про свого сина зі слів. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] дізнався, що відповідач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , і відомості про нього як про батька внесені в актовий запис про народження відповідача. Просили виключити запис про [PERSON] як батька в актовому записі про народження [PERSON] , судові витрати по справі стягнути з відповідача. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві, а його представник у судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечували, зазначивши, що із даними позовними вимогами [PERSON] звертається до суду вдруге. У першій позовній заяві [PERSON] було зазначено, що [PERSON] , який помер [INFO] , розповідав, що у його дружини - матері позивача і відповідача, [PERSON] , до реєстрації з ним шлюбу народився син [PERSON] . За домовленістю між ними прізвище дитини « [PERSON] » і по батькові « [PERSON] » було надано дитині, оскільки вони планували одружитися. Померлий [PERSON] погодився виховувати дитину як рідного сина, проте, ніколи згоди на внесення про нього відомостей про нього як батька до актового запису про народження [PERSON] , не надавав, заяв про визнання батьківства не писав та дитину не всиновлював. У даній позовній заяві зазначено, що [PERSON] зареєструвала народження дитини, де відомості про батька внесені з її слів, і [PERSON] не знав, що відомості про нього як батька записані в актовому записі про народження відповідача. Жодних доказів, які би свідчили про те, що [PERSON] за життя звертався до суду, або органів РАЦС (ЗАГС), чи до нотаріальної контори, чи будь-яких інших органів щодо оскарження дій Сморгонського б/ЗАГСу та своєї дружини, [PERSON] , з приводу внесення відомостей про нього як про батька до актового запису про народження [PERSON] із зазначенням таких відомостей у свідоцтві про народження, та невизнання себе біологічним батьком дитини, [PERSON] , позивачем не надано. Позивачем було пропущено строк на звернення до суду з оскарженням батьківська [PERSON] як батька та відсутні підстави для такого звернення, оскільки навіть нормами чинного СК України, який у даному випадку не може бути застосований як норма матеріального права, визначено, що оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Станом на теперішній час відповідачеві виповнилося 55 років, отже, [PERSON] для подання позову до суду пропущений строк. Оспорювання батьківства після смерті особи, відомості про яку як про батька записані в актовому записі про народження, можливе у разі, якщо до своєї смерті дана особа заперечувала своє батьківство: подала письмове заперечення свого батьківства до народження дитини, пред`явила за життя позов про виключення відомостей про своє батьківство, відсутності у неї з поважних причин відомостей про запис її батьком дитини. Реєстрація народження відповідача відбулася у тому ж відділі ЗАГСу і того ж дня, де [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб. Так в актовому записі про народження батьком зазначено [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , в актовому записі про шлюб яких в графі «особливі відмітки» маються відомості про те, що подружжя має одну дитину, яка народилася до реєстрації шлюбу. Все життя сторони знали про існування один одного, оскільки росли та жили разом з народження і виховувалися батьками, разом відпочивали та святкували сімейні свята. Їх спільний батько, померлий [PERSON] , жодного разу не висловив думку, що відповідач не є його сином, він завжди брав участь у житті відповідача. Обставини, викладені [PERSON] у позовній заяві, не підтверджено жодним доказом, підстави позову зведені до припущень. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] (т. 1 а.с. 9). 16 січня 1968 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб (т. 1 а.с. 6), про що 16 січня 1968 року Сморгонським б/ЗАГС було зроблено актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила своє прізвище на « [PERSON] ». 16 січня 1968 року Сморгонським б/ЗАГС було зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , і зроблено актовий запис № 9, де вказано, що батьком є « [PERSON] », матір`ю - « [PERSON] » (т. 1 а.с. 9). Відповідно до актового запису № 9 від 16 січня 1968 року про народження [PERSON] , який народився [INFO] , у м. Сморгонь Гродненської області Білоруської СРС, батьками є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 125). У графі «надані документи» вказано: свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] 16 січня 1968 року, військовий квиток № [NUMBER] Ленінського РВК 17 червня 1967 року (батько), паспорт [NUMBER] від 07 грудня 1964 року (мати), довідка Сморгонського пологового будинку від 15 січня 1968 року; у графі «особливі відмітки» - дитина народилася до реєстрації шлюбу, визнаю себе батьком і прошу внести про мене відомості в а/з, підпис (т. 1 а.с. 125 оберт). [INFO] у подружжя [PERSON] і [PERSON] народився син [PERSON] (т. 1 а.с. 10). [INFO] [PERSON] померла (т. 1 а.с. 8). [INFO] помер [PERSON] (т. 1 а.с. 7). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 травня 2019 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Шуваєвою О.С. і зареєстрованим в реєстрі за № 584 (т. 1 а.с. 60), [PERSON] отримав спадщину після смерті батька, [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі звернення [PERSON] спеціалістом науково-дослідницької лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» було складено висновок № 3 від 09 квітня 2021 року, відповідно до якого підписи від імені [PERSON] в актовому записі про народження відповідача [PERSON] на другій сторінці виконані не [PERSON] , а іншою особою (т. 1 а.с. 133-145). На підставі звернення [PERSON] ТОВ «МГУ» було проведено генетичне дослідження між відповідачем і сестрою померлого [PERSON] , [PERSON] , відповідно до результатів якого ймовірність кровного споріднення між відповідачем і рідною тіткою (сестрою [PERSON] , який помер [INFO] ) складає 95,9 % (т. 1 а.с. 236-237). За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, передбаченим у ч. 1 ст. 58 Конституції України, правовідносини регулюються нормами права, які діяли на час їх виникнення. Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи. Спірні правовідносини регулюються нормами Кодексу про шлюб, сім'ю та опіку Білоруської РСР, чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами. Станом на 1968 рік порядок реєстрації народження регулювався Кодексом про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР від 27 січня 1927 року, в редакції станом на 01 травня 1957 року. Відповідно до положень ст. 38 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР записи про народження в книгах записів актів громадянського стану являється доказом походження дитини від зазначених у ньому батьків і можуть бути оспорені лише в судовому порядку. Статтею 39 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР визначено, що при реєстрації в органах ЗАГС дитини, народженої від осіб, які перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі, в книгу записів актів громадянського стану записуються обидва батьки. Згідно з приписами ст. 41 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР у випадку реєстрації шлюбу матері з особою, від якої вона раніше народила дитину, і яка визнає себе батьком дитини, дитина прирівнюється у всіх відношеннях до дітей, народжених у зареєстрованому шлюбі, їй надається по батькові по імені батька та, за обопільної згоди батьків, прізвище батька. На підставі ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про міжнародне приватне право» у випадках, що стосуються особистого та сімейного статусу фізичної особи, зворотне відсилання до права України приймається. Згідно з положеннями абз. 2 ст. 2 Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР у випадку реєстрації шлюбу матері з особою, від якої вона раніше народила дитину, і яка визнає себе батьком дитини, дитина прирівнюється у всіх відношеннях до дітей, народжених у зареєстрованому шлюбі, їй надається по батькові по імені батька та, за обопільної згоди батьків, прізвище батька. Відповідно до ст. 3 Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР записи про народження в книгах записів актів громадянського стану являється доказом походження дитини від зазначених у ньому батьків і можуть бути оспорені лише в судовому порядку. З наданих сторонами доказів вбачається, що відповідач [PERSON] був народжений [INFO] [PERSON] , яка на момент народження сина у зареєстрованому шлюбі не перебувала. 16 січня 1968 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] , про що Сморгонським б/ЗАГС було зроблено актовий запис № 4 від 16 січня 1968 року; після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Цього ж дня, [INFO] , Сморгонським б/ЗАГС було зроблений актовий запис № 9 про народження [PERSON] , [INFO] , де батьком вказано [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що свідчить про те, що реєстрація народження дитини відбулася після реєстрації шлюбу батьків. Згідно з вимогами ст. 41 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, ст. 2 Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР, чинних на момент реєстрації народження відповідача [PERSON] , [PERSON] визнав своє батьківство відносно дитини, народженої його дружиною до реєстрації шлюбу, відтак дитині було присвоєно прізвище батьків « [PERSON] » та зазначено по батькові « [PERSON] ». З копії актового запису про народження [PERSON] від 16 січня 1968 року вбачається, що при реєстрації народження дитини [PERSON] особисто був присутнім в бюро ЗАГС, надав документи, що посвідчують особу, зокрема військовий квиток, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він проходив строкову військову службу, а також подав заяву про визнання свого батьківства відносно новонародженої дитини. Посилання позивача на ту обставину, що його батько заяву про визнання батьківства щодо відповідача [PERSON] не писав, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень п. 8 розділу А Додатку 1 до Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР, якими встановлено, що заяви про реєстрацію актів народження мають бути прийнятими органами ЗАГС як в усній, так і у письмовій формі за місцем народження дитини або за місцем постійного проживання батьків або одного з них. Тобто, чинними на той час нормами Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР не вимагалося обов`язкового надання особою, яка визнає своє батьківство відносно дитини, окремої заяви про таке визнання виключно у письмовій формі. Щодо наданого стороною позивача висновку спеціаліста науково-дослідницької лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» № 3 від 09 квітня 2021 року щодо того, що текст та підписи в актовому записі про народження відповідача [PERSON] виконані не [PERSON] , суд приходить до висновку, що вказаний доказ є неналежним та не достатнім з огляду на наступне. Згідно з вимогами п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (зі змінами та доповненнями) на почеркознавчу експертизу (або експертне дослідження) надаються оригінали документів. Для проведення почеркознавчої експертизи (або експертного дослідження) необхідно надати вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку і підпису певної особи від імені якої значиться підпис (та/або особи, яка виконала підпис від імені іншою особи). Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквені та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до дати складання досліджуваного документа; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов`язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не в зв`язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані безпосередньо для проведення експертизи (або експертного дослідження). В описі проведення дослідження експертом зазначено, що ним порівнювалися рукописні тексти у копії актового запису про народження [PERSON] № 9 від 16 січня 1968 року, які виконані не [PERSON] , що цілком припустимо з огляду на ту обставину, що відомості в актовий запис в органах ЗАГС здійснювалися відповідними посадовими особами цього бюро, та від яких вимагалося ознайомлення заявника (заявників) зі змістом відповідних записів. Зокрема, відповідно до вимог п. 3 розділу А Додатку 1 до Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР кожен запис, внесений до відповідної книги актових записів, має бути прочитаний заявникам, підписана ними, якщо вони грамотні, а при їх неграмотності - двома грамотними свідками і посадовою особою, що вчиняє актовий запис. З аналізу зазначеної норми слідує, що особа, яка звернулася до органів ЗАГС із заявою про реєстрацію народження мала лише засвідчити зазначене в актовому записі, актовий запис вчиняла посадова особа бюро ЗАГС. Враховуючи, що актові записи є службовими документами, вчиняються посадовими особами відповідного органу, заявники не мають їх складати, чи заповнювати, тому твердження про те, що відповідач [PERSON] не є сином [PERSON] , який не знав, що відомості про нього зазначені в актовому записі про народження відповідача, з підстав, що записи в актовому записі виконані не [PERSON] , не заслуговують на увагу. Суд не приймає як допустимий доказ висновок спеціаліста науково-дослідницької лабораторії експертних досліджень ПП «Агенція 007» № 3 від 09 квітня 2021 року, відповідно до якого рукописний текст та підписи від імені [PERSON] в актовому записі про народження відповідача [PERSON] на другій сторінці виконані не [PERSON] , а іншою особою, оскільки як вбачається із самого висновку, дослідження було проведено спеціалістом на підставі фотокопії актового запису. Тобто, експертне дослідження в порушення вимог п. 3.5 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 08 жовтня 1998 року (зі змінами та доповненнями), яким встановлено, що на почеркознавчу експертизу (або експертне дослідження) надаються оригінали документів, було проведено з порушенням правил, встановлених при проведенні даного виду досліджень. Крім того, судом зазначається, що сама по собі можлива відсутність особистого підпису [PERSON] в актовому записі про народження відповідача не спростовує його батьківство та факт визнання такого батьківства відносно [PERSON] . У ч.ч. 1, 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України, саме сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як було встановлено судом, [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб 16 січня 1968 року, від якого у них народилося двоє синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Реєстрація народження відповідача [PERSON] була здійснена відповідним бюро ЗАГС, де проживали його батьки - у м. Сморгонь Гродненської обл. Білоруської РСР, на підставі свідоцтва про реєстрацію шлюбу та заяви [PERSON] , який визнав своє батьківство відносно [PERSON] , який народився до реєстрації шлюбу. Вказані обставини підтверджуються копією актового запису про народження [PERSON] № 9 від 16 січня 1968 року, вчиненого Сморгонським б/ЗАГС. [PERSON] та [PERSON] проживали разом, вели спільне господарство та виховували дітей, їх шлюб було припинено відповідно до положення ч. 1 ст. 104 СК України у зв`язку зі смертю [PERSON] , яка померла [INFO] . Посилання позивача, що померлому [PERSON] не було відомо, що відомості про нього як про батька внесені в актовий запис про народження відповідача, не заслуговують на увагу, оскільки він перебував у зареєстрованому шлюбі з матір`ю відповідача, мав доступ до документів відповідача, зокрема свідоцтва про його народження, виховував та утримував його. За життя [PERSON] визнав своє батьківство відносно [PERSON] - ним не було оспорено своє батьківство та запис про нього як про батька в актовому записі про народження. При цьому суд враховує, що особа відносно якої позивачем оспорюється батьківство [PERSON] , який помер [INFO] , - відповідач [PERSON] , досяг повноліття [INFO] . З приводу заявленого позивачем [PERSON] клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, проведення якої було призначено ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2021 року, яка була скасована ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 червня 2023 року, та відмови у задоволенні ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2023 року аналогічного клопотання суд зазначає наступне. Оскільки підстави для оспорювання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 137 СК України, істотно відрізняються від підстав його оспорювання, які передбачені у ст. 41 Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, ст. 3 Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР, які слід застосовувати до даних правовідносин, суд вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, виходить з дати народження дитини. Так суд зауважує, що нормами Кодексу про шлюб, сім`ю та опіку Білоруської РСР, Кодексу законів про сім`ю, опіки, шлюб та актах громадянського стану Української РСР, чинними на момент реєстрації народження [PERSON] та визнання [PERSON] , який помер [INFO] , свого батьківства відносно відповідача, не встановлено право особи, яка записана батьком дитини, оспорювати його батьківство після його смерті його спадкоємцем. Із пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» вбачається, що доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] про виключення запису про [PERSON] як батька в актовому записі про народження [PERSON] № 9, вчиненого 16 січня 1968 року Сморгонським б/ЗАГС, слід відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. З урахуванням того, що позивачеві у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати у справі слід віднести за його рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed