Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про зняття арешту з квартири [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови, серія та номер АК № 425487 виданої 26.10.2007 ВДВС Дніпровського району. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 30.09.1999 між нею з [PERSON] , як покупцями, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , на підставі якого вона зі своїм рідним братом [PERSON] стали співвласниками квартири по частці кожний. Позивачка зазначає, що [INFO] [PERSON] помер. Їй стало відомо, що на всю вказану квартиру, у тому числі частину яка належить їй особисто, накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна. Відповідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт накладено на підставі постанови АК № 425487 виданої 26.10.2007 ВДВС Дніпровського району. Реєстратором арешту є Десята Київська державна нотаріальна контора - реєстраційний номер обтяження 6318642 від 26.12.2007, при цьому суб`єктом обтяження зазначено [PERSON] . Позивачка вказує, що з відомостей на сайті «Судова влада» вбачається, що між її покійним [PERSON] та [PERSON] існував спір про стягнення аліментів на утримання дитини, внаслідок чого і було накладено арешт на нерухоме майно. Відповідно до листа в.о. начальника Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві ЦМРУ МЮ (м. Київ), який було адресовано за життя її покійному брату [PERSON] , станом на 07.02.2022 відкритих виконавчих проваджень відносно останнього на виконанні у Відділі не перебуває та з питання припинення арешту нерухомого майна запропоновано звернутись до суду. Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, будь які активні виконавчі провадження відносно [PERSON] відсутні, а останнє виконавче провадження № 40200125 було закінчено 10.07.2019 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення). Отже, Відділом у вказаному листі не зазначено жодної правової підстави та обґрунтування необхідності подальшого обтяження вказаної житлової квартири арештом. 13.07.2019 [PERSON] склав заповіт яким заповів все належне йому майно на її користь. Наявний арешт позбавляє її можливості повноцінно вступити в спадщину щодо майна померлого [PERSON] . Позивачка стверджує, що обтяження арештом квартири [ADDRESS] призводить до порушення її прав на мирне володіння майном, в той же час відсутність активних виконавчих проваджень відносно боржника [PERSON] свідчить, що подальше існування арешту є протиправним. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.03.2023 позов [PERSON] було залишено без руху з наданням позивачці строку для усунення недоліків позовної заяви на протязі десяти днів з дня вручення копії ухвали (а.с. 21, 22). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.04.2023 відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, роз`яснено сторонам та третій особі порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання (а.с. 43-45). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали з доданими процесуальними документами для подання відзиву на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї процесуальними документами була отримана відповідачем 01.05.2023 (а.с. 47). Відзив на позов відповідачем у визначений ухвалою суду термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа по справі своїх пояснень щодо позову не надала. З матеріалів справи встановлено, що позивачка не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності позивачці [PERSON] та [PERSON] , а саме по частці кожному, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30.09.1999, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 30.09.1999 зареєстрованого в реєстрі за № 3807 (а.с. 32). За Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.03.2023 № 324811148, частка квартири [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] , відомості про реєстрацію іншого речового права відсутні. При цьому також наявний запис про обтяження: 43058544 від 26.12.2007 вчинений державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) м. Київ Корчинською Л.В.; вид обтяження - арешт нерухомого майна, проведений на підставі постанови серії та номер: АК № 425487 виданої 26.10.2007 ВДВС Дніпровського району, заборона № 235; суб`єкт обтяження - [PERSON] , адреса: [ADDRESS] (а.с. 33, 33 зв.) За повідомленням Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 13.03.2023 № 32921, перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження, в рамках якого виносилась постанова серія та номер АК № 425487 відсутнє; строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву органу виконавчої служби становить три роки, а за постановами про накладення адміністративного стягнення - один рік, виконавчі провадження після закінчення терміну їх зберігання підлягають знищенню (а.с. 36). Відповідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 9). На ім`я [PERSON] [PERSON] склав заповіт від 13.07.2021, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О., зареєстрований в реєстрі за № 338, відповідно якого заповів все належне йому майно позивачці (а.с. 41). Згідно інформації Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), яка надавалась на звернення [PERSON] , на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № за АСВП [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 2-2327 від 05.11.2007 виданого Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 405176,35 грн. 30.12.2015 державним виконавцем на підставі ч. 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу. Виконавче провадження знищене за закінченням строків зберігання, передбачених наказом МЮУ № 1829/5 від 07.06.2017, тому в зв`язку з відсутністю відкритого виконавчого провадження відсутні підстави для проведення виконавчих дій, у тому числі зняття арешту з майна. Станом на 07.02.2022 виконавче провадження відносно [PERSON] на виконанні у відділі не перебуває (а.с. 34). Відповідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень станом на 17.04.2023 та Інформації про виконавче провадження від 14.02.2023, стосовно боржника [PERSON] на примусовому виконанні у Дніпровському районному відділі ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві з 04.10.2013 року перебувало виконавче провадження № 40200125 по виконанню виконавчого листа № 2-2327/1 Дніпровського районного суду м. Києва від 02.10.2013 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості по аліментам у розмірі 45 493,85 грн. (а.с. 37-40). За результатами виконання вищевказаного виконавчого провадження 10.07.2019 головним державним виконавцем Фещенко І.І. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, відповідно пункту 9 частини 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом) (а.с. 39 зв.). З матеріалів справи убачається, що третя особа [PERSON] , яка була стягувачем за виконавчим листом виданим щодо боржника [PERSON] , з матеріалами даної цивільної справи ознайомилась 16.05.2023, при цьому будь яких пояснень, у тому числі заперечень щодо заявлених позовних вимог, не надала (а.с. 50). На підтвердження позовних вимог стороною позивачки також надане повідомлення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єременко Л.О. від 26.06.2023 за № 50/01-16 з інформацією про те, що приватним нотаріусом Єременко Л.О. 27 грудня 2022 року відкрито спадкову справу № 06/2022 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , який народився [INFO] . Право на спадкування за заповітом по даній справі має спадкоємець, його сестра - [PERSON] , інших спадкоємців, як за заповітом, так і за законом, по даній спадковій справі не встановлено. Будь яких заявлених кредиторами претензій до спадкоємців померлого [PERSON] у спадковій справі не має (а.с. 52). Отже, на час вирішення спору на примусовому виконанні виконавчі провадження щодо боржника [PERSON] не перебувають. За викладених обставин встановлено, що обтяження у виді арешту нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження 43058544 на майно [PERSON] було зареєстроване 26.12.2007 державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу КМР (КМДА) Корчинською Л.В. на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського району серії АК № 425487 від 26.10.2007, при цьому виконавче провадження по якому виносилась дана постанова на час розгляду спору на примусовому виконанні не знаходитися. До того ж, арешт накладений на всю квартиру [ADDRESS] , натомість, боржнику [PERSON] на праві власності належала частина вказаної квартири, а власником іншої частини квартири є позивачка. За нормою ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. За приписами частин 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Судом встановлено, що наявність арешту нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у місті Києві від 26.10.2007 року серії АК № 425487, перешкоджає позивачці в оформленні права власності в порядку спадкування, зокрема порушує права позивачки, як спадкоємця, на оформлення спадщини на спадкове майно належне спадкодавцю [PERSON] на частку квартири, а також порушує право позивачки, як власника частки квартири, щодо розпорядження цим майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 ст. 317 ЦК України). Згідно положень частини 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно частини 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За нормою частини 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За приписами статті 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право. За наведених обставин позов підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження під час розгляду справи.

Outcome: approved