Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

11 листопада 2022 року Хмельницький обласний центр зайнятості звернувся до Хмельницького міськрайонного суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з [PERSON] на його користь 15016,01 гривень, як безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 01.04.2021 року [PERSON] подала до районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості заяву про надання статусу безробітного та про призначення виплати допомоги по безробіттю. На підставі вказаної заяви 01.04.2021 року їй був наданий статус безробітної та призначена виплата допомоги по безробіттю. Під час обміну інформацією між Державною службою зайнятості та Пенсійним фондом України 19.07.2022 року був виявлений факт приховування [PERSON] даних отримання грошової допомоги/компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом. Згідно листа Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації від 26.07.2022 року встановлено, що [PERSON] з 09.08.2013 року перебуває на обліку як одержувач грошової допомоги /компенсації непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом. Оскільки відповідно до п.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення» відносяться до категорії зайнятого населення, [PERSON] безпідставно отримувала відповідну грошову допомогу, розмір якої становить 15 016,01 гривень, який підлягає поверненню. Добровільно повертати безпідставно отримані кошти відповідач відмовляється. Відзив на позов [PERSON] не подала. В судовому засіданні представник позивача Жмуцька А.Г. позов підтримала, просила його задовольнити. Зазначила, що станом на день звернення [PERSON] до районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості 01.04.2021 року про надання статусу безробітної та отримання відповідної грошової допомоги, остання перебувала на обліку Управління соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації та отримувала відповідну грошову допомогу, як непрацююча працездатна особа, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом. Такі особи, відповідно до п.1 ст.40 Закону України «Про зайнятість населення» відносяться до категорії зайнятого населення, а отже останній не міг бути наданий відповідний статус. У порушення вимог закону [PERSON] про таку обставину при поданні заяви 01.04.2021 року не повідомила. Таким чином, кошти у сумі 15016,01 гривень, які були сплачені центром [PERSON] як допомога по безробіттю, були отримані останньою незаконно та підлягають поверненню. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що дійсно вона є матір`ю дитини інваліда з дитинства, та з серпня 2013 року перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації та отримує відповідну грошову допомогу як непрацююча працездатна особа, яка здійснює догляд за дитиною інвалідом. У квітні 2021 року вона звернулася до районного центру зайнятості для надання їй статусу безробітної та отримання відповідної допомоги. Умислу на приховування будь-яких обставин, в тому числі і отримання нею відповідної допомоги на дитину-інваліда, вона не мала та їй працівниками центру зайнятості не було роз`яснено, що такі обставини є перешкодою для отримання статусу безробітної. Просила врахувати, що з серпня 2013 року вона доглядає за дитиною-інвалідом, ніде не працює та фактично її заробіток складався з відповідної соціальної допомоги, після постановки на облік у центр зайнятості як безробітної вона також ніде не працювала. Також просила врахувати, що через скрутне матеріальне становище (її чоловік офіційно не працює та має мінливий дохід, її дохід складається лише із соціальної допомоги по догляду за дитиною-інвалідом, також вона має ще одну неповнолітню дитину) сплатити такі кошти вона не має змоги. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 01.04.2021 року [PERSON] звернулася до Хмельницького районного центру зайнятості про надання статусу безробітного. Вказана заява була задоволена та з 01.04.2021 року [PERSON] була зареєстрована та перебувала на обліку у Хмельницькому районній філії Хмельницького обласного центру зайнятості як безробітна й отримувала відповідну грошову допомогу. Відповідно до акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 26 липня 2022 року № 10 встановлено, що [PERSON] у період реєстрації та набуття статусу безробітної (01.04.2021 року), перебування на обліку в Хмельницькій районній філії Хмельницького обласного центру зайнятості, отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення Хмельницької РДА як одержувач допомоги непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом, та відповідно до абзю3 п.1 ст.4 Закону України «Про зайнятість населення», відносилася до зайнятого населення, про що не повідомила фахівців служби. Також установлено, що [PERSON] з 09.08.2013 року перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Хмельницької районної державної адміністрації та рішенням 21.08.2013 року останній призначено виплату грошової допомоги як непрацюючій працездатній особі, яка здійснює догляд за дитиною-інвалідом на строк до 23.06.2028 року. Установлено, що за період з 01 квітня 2021 рік по 16 вересня 2021 рік відповідачу була нарахована та виплачена допомога по безробіттю у розмірі 15016,01 грн. 29.07.2022 року директором Хмельницької районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості було прийнято рішення №3 щодо повернення відповідачем отриманої допомоги по безробіттю в розмірі 15016,01 грн. 29.07.2022 року [PERSON] з Хмельницької районної філії Хмельницького обласного центру зайнятості була направлена претензія про повернення отриманої допомоги по безробіттю у сумі 15016,01 гривень, яка була отримана відповідачем проте у добровільному порядку такі кошти повернуті не були. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними - частини 1 та 2 ст.46 Конституції України. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення» статусу зареєстрованого безробітного може набути одинока мати (батько), яка (який) здійснює догляд за дитиною з інвалідністю таодин з батьків, прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновитель, опікун, піклувальникдитини з інвалідністю підгрупи А, які відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»мають право на призначення надбавки на догляд за дитиною. У абз. 1 ст. 1 Закону україни «Продержавну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» зазначено, що право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Згідно з ч. 5 ст. 3 Закону України «Продержавну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які не працюють, не навчаються (крім заочної форми навчання), не проходять службу, не займають виборну посаду і фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю. Надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю віком до 18 років також призначається одному з батьків, усиновителів, опікуну, піклувальнику, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, у відпустці без збереження заробітної плати, у разі якщо дитина з інвалідністю потребує домашнього догляду, і вони фактично здійснюють догляд за дитиною з інвалідністю.Одному з батьків,прийомних батьків, батьків-вихователів дитячого будинку сімейного типу, усиновителів, опікуну, піклувальникунадбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А, а також одинокій матері (одинокому батьку)надбавка на догляд за дитиною з інвалідністюпризначається незалежно від факту роботи, навчання, служби. Таким чином, до державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю віком до 18 років призначається надбавка на догляд за ними, вказана надбавка призначається одному з батьків. Одному з батьків надбавка на догляд за дитиною з інвалідністю підгрупи А призначається незалежно від факту роботи. Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Відповідно до статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення» реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг). Згідно із частиною другою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особіяк засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбаченідва виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге,у разі недобросовісностізі сторони набувача виплати. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року № 6-91цс14, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18) та підтриманий сталою судовою практикою (постанова Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі № 382/1728/18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 вказала, що правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Категорія добросовісності визначається через етичні та моральні категорії. Категорія «добросовісність» закріплена в документах міжнародної уніфікації права: добросовісність здійснення прав і виконання обов`язків проголошується принципом міжнародного договірного права. ЦК України закріплює презумпцію добросовісності і розумності дій особи, яка здійснює власне право (частина п`ята статті 12 ЦК України). Ця презумпція діє, поки інше не буде встановлено рішенням суду. Добросовісне здійснення особою свого цивільного права передбачає реалізацію правомочностей відповідного права з урахуванням інтересів інших учасників відносин, публічних інтересів держави тощо. Добросовісність здійснення цивільного права завжди проявляється в такій поведінці особи-носія такого права, яка знаючи (повинна була знати), що здійснення нею прав або виконання обов`язків може призвести до негативних наслідків, не вжила доступних їй заходів для їх усунення. В іншому випадку така особа має вважатися недобросовісною з настанням для неї тих чи інших правових наслідків. З положень закону випливає, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 677/876/21. Суд вважає, що позивачем не було доведено факту недобросовісності з боку відповідача, а отже, немає підстав для висновку що відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача, і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів повинен довести цю обставину. Що стосується тверджень позивача про те, що відповідач приховала від нього інформацію про отримання допомоги по догляду за дитиною з інвалідністю, то такі доводи не заслуговують на увагу, оскільки вказана інформація не є конфіденційною і позивач не був позбавлений можливості перевірити її під час прийняття рішення про надання статусу безробітного і призначення допомоги по безробіттю. Хмельницька районна філія Хмельницького обласного центру зайнятості, при взятті на облік відповідача з наданням статусу безробітного і призначення їй допомоги по безробіттю, мав право та був зобов`язаний перевірити зокрема, чи отримує відповідач державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, а також допомогу по догляду за особами з інвалідністю І чи II групи внаслідок психічного, оскільки ці відомості впливали на її статус безробітного та одержання допомоги по безробіттю. При цьому, позивач мав для цього всі можливості шляхом відповідної звірки первинних документів особи з інформацією за даними ПФУ та ЄДРС, крім того за нормами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 6.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, затвердженого наказом № 307 від 20 листопада 2000 року Міністерством праці та соціальної політики України (що був чинним до 2015 року) позивач з метою отримання відповідної інформації мав право користуватися в установленому порядку відомостями Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та відомостями персоніфікованого обліку застрахованих осіб, що накопичуються в Пенсійному фонді України . Крім того суд вважає за необхідне зауважити, що як убачається із обставин справи, [PERSON] офіційно не працювала, була фактично безробітною, заробіток не отримувала, а кошти, які вона отримувала, здійснюючи догляд за дитиною з інвалідністю, не є заробітком, а є надбавкою на догляд. Адже подібні виплати за догляд певних категорій осіб призначаються фізичній особі, яка здійснює догляд без провадження підприємницької діяльності непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, не в якості заробітку, а в якості допомоги на утримання зазначеної категорії осіб. Аналогічна позиція висвітлена в ухвалі Верховного Суду від 15 березня 2019 року у справі № 683/1782/16-ц. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, передбачених частиною третьою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та статтею 1212 ЦК України, для стягнення з відповідача виплаченої їй допомоги по безробіттю, оскільки позивачем не було доведено факту недобросовісності з її боку, а отже, відсутні підстави для висновку, що відповідач не мала права на отримання допомоги по безробіттю, оскільки необхідною умовою для відмови у виплаті допомоги по безробіттю є виключно недобросовісність з боку набувача, і з огляду на принцип змагальності, саме позивач, який вимагає повернення коштів повинен довести цю обставину. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку відмову в задоволенні позовних вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed