Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

18 квітня 2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача про захист прав споживача, та просить стягнути з ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» матеріальну шкоду у розмірі 74906,12 грн., моральну шкоду - 20000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17.10.2019 року вона придбала авіаквитки на своє ім`я та на ім`я своєї матері [PERSON] на авіарейс 21.04.2020 року «м. Дніпро (Україна) - м. Берлін (Німеччина)» та у зворотному напрямку з датою вильоту 24.04.2020 року в загальному розмірі 6928,00 грн. Таким чином між сторонами був укладений договір міжнародного повітряного перевезення. Рейси за бронюванням TSOLQ5 мали відбутися - 21.04.2020 року (PS 72, PS 423) та 24.04.2020 року (PS 424, PS 71), але через коронавірус вони були скасовані Відповідачем, про що Позивача завчасно за два тижні не було повідомлено/дізналася із засобів масової інформації Позивач декілька разів зверталася до відповідача із листом про повернення грошових коштів, однак грошові кошти останній не повернув. Так як відповідач в одноособовому порядку, без наявних на те належних підстав, прийняв необґрунтоване рішення про скасування авіарейсу, чим порушив умови договору перевезення, тому на підставі п.п.19.1.1, 19.1.2 та 19.13 Правил МАУ має повернути грошові кошти, сплачені за придбані квитки. З посиланням на положення ч.5 ст.104 ПК України та п.16.2.5 Правил МАУ, оскільки між містом Дніпро та містом Берлін відстань перевищує 1500,00 км., позивач просить стягнути з відповідача компенсацію в розмірі 400 євро за кожен квиток в обох напрямках, тобто 1600 Євро, що становить 63863,36 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.04.2023 р. матеріали позову передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. Ухвалою Шевченківського районного суму м. Києва від 20.04.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 08.06.2023 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відстрочити відповідачу строк виконання зобов`язань щодо виплати компенсації позивачу за невикористаний авіаквиток у сумі 6928,00 грн. до закінчення дії форс-мажорних обставин (припинення агресії російської федерації проти України), скасування воєнного стану в Україні та відкриття повітряного простору України), в іншій частині заявлених вимог - відмовити. Як зазначає представник, скасування рейсів PS72/423 21,04.2020 та PS424/71 24.04.2020 сталося за надзвичайних обставин, які знаходилися поза зоною контролю перевізника (зупинення в Україні та країнах Європи повітряного пасажирського сполучення, зумовлене пандемією COV1D-19). В даному випадку мало місце скасування авіарейсів за надзвичайних обставин, а не відмова пасажирам у перевезенні. Також представник зазначає, що введення воєнного стану на території України є форс мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору у випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань. Введення воєнного стану, оголошення простою та вимушеного призупинення дії трудових договорів з працівниками авіакомпанії, все це призвело до неможливості виконувати свої зобов`язання за укладеними договорами. Станом на даний час операційна діяльність авіакомпанії не відновлена, жоден із літаків МАУ не здійснює авіарейси ні в межах України, ні за кордоном. Згідно наданої інформації представником відповідача наразі банківськими установами накладено арешт на всі поточні рахунки авіакомпанії МАУ та запроваджена заборона на здійснення всіх без виключень видаткових операцій по рахункам компанії, тому здійснити виплату позивачу грошових коштів за невикористані квитки в сумі 6928,00 грн. відповідач не має фінансової можливості. Внаслідок виникнення форс-мажорних обставин може бути відстрочено відповідачу виконання зобов`язань щодо відшкодування заборгованості перед позивачем до закінчення дії форс-мажорних обставин. 13.06.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У статті 908 ЦК України передбачено, що перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Відповідно до статті 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Правовідносини у галузі авіаперевезення регулюються Повітряним Кодексом України (далі - ПК України) та Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Державної авіаційної служби України 26 листопада 2018 року № 1239, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 8 лютого 2019 року за № 141/33112 (далі - Правила). Згідно з пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил, пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави. Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2019 року на офіційному сайті авіакомпанії МАУ Позивачка придбала електронні квитки та № [NUMBER] (на ім`я [PERSON] ) та [NUMBER] (на ім`я [PERSON]) на міжнародне повітряне перевезення за маршрутом Дніпро-Київ-Берлін рейсами МАУ PS72/423 на 21.04.2020 року та на зворотній рейс та маршрутом Берлін-Київ-Дніпро рейсами PS424/71 на 24.04.2020 року. Вартість кожного квитка становила 3464,00 грн., що підтверджується копіями електронних квитків, долучених Позивачкою до матеріалів справи та роздруківками з баз даних авіакомпанії МАУ з інформацією щодо вказаних вище квитків. Вартість двох квитків склала 6928,00 гри . Придбавши електронні авіаквитки Позивачка та пасажирка [PERSON] уклали з відповідачем Договори міжнародного повітряного перевезення за Правилами авіакомпанії МАУ. 13.03.2020 року Указом Президента України № 87/2020 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року "Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COV1D-I9, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", Вказаним рішенням Кабінет Міністрів України був зобов`язаний вжити в установленому порядку заходи щодо закриття з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 року пунктів пропуску через державний кордон У країни для здійснення регулярного пасажирського сполучення. Рішення Кабінету Міністрів України, прийняті у березні 2020 року про зупинення в Україні повітряного пасажирського сполучення, запровадження заборони на в`їзд іноземців та аналогічні карантинні заходи у країнах Європи та Америки, призвели до неможливості здійснення пасажирських повітряних перевезень та зупинення операційної діяльності авіакомпанії. Враховуючи вищезазначене, всі регулярні рейси авіакомпанії МАУ скасовувалися. 15.04.2020 року на ім`я пасажирів [PERSON] та [PERSON] були оформленні іменні промокоди, строк дії - 2 роки. 19.02.2022 року на електронну пошту Позивача надійшла відповідь про те, що невикористаний промокод підлягає поверненню не раніше, ніж через 2 роки від дня його оформлення, та запропоновано звернутися протягом 3 місяців після 16.04.2022р. 22.04.2022 року позивач подав запит на повернення коштів, але ніякої відповіді від відповідача не отримав. 17.06.2022 року Позивач звернувся до Державної авіаційної служби України з проханням посприяти у вирішення питання повернення коштів. Позивачу було рекомендовано письмово звернутися до ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України». 22.09.2022 року на електронну пошту позивача надійшов лист від представника ПАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про готовність повернути кошти та просить надати банківські дані для повернення коштів за невикористане перевезення, за квитками №№ [NUMBER] , [NUMBER] у зазначений в листі спосіб - на електрону адресу [INFO] , але гроші так і не були перераховано Відповідачем. Державіаслужба листом від 20.02.2023 року повідомила позивача на електронну пошту про встановлення порушень Авіакомпанією положень пункту 5 глави 1 розділу XVIII Авіаційних правил України «Правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів і багажу» затверджених наказом Державної авіаційної служби, України 26.11.2018 року № 1239, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 08.02.2019 за №141/33112 (зі змінами). Відповідно до п.5 глави 1 Розділу XVIII Авіаційних правил повернення коштів авіаперевізник здійснює у день розірвання договору повітряного перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання авіаперевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане повітряне перевезення, оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору повітряного перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Судом встановлено, що позивачем квитки не використані та грошові кошти їй не повернуті. Відповідно до частини першої статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Надання сторонам вказаного права пов`язано з особливостями послуги і може відбутися у трьох випадках: коли підстави для розірвання договору передбачені ЦК України, передбачені законом, за домовленістю сторін. Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін у разі істотної зміни обставин, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали договір або уклали б його на інших умовах. У розділі XІХ Правил МАУ визначений порядок повернення коштів. Згідно пункту 19.1.1 цього розділу, повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) здійснюється виключно за письмовим зверненням осіб, зазначених у пункті 19.1.6 цих Правил, за місцем придбання квитка - в касі агентства з продажу перевезень, в касі з продажу перевезень Авіакомпанії або в касі представництва Авіакомпанії або в головному офісі Авіакомпанії (офісі з продажу перевезень Авіакомпанії) та у тій валюті, у якій квиток було оплачено, з урахуванням положень пункту 19.1.2 цих Правил. Пункт 19.1.3 Правил передбачає, що у разі, якщо оплата за квиток була здійснена електронними засобами переказу коштів (платіжною карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. У відповідності до п.19.1.6 Правил, повернення коштів здійснюється: особі, що зазначена у квитку - у випадку сплати за перевезення готівкою або банківським переказом; на рахунок підприємства, установи тощо - у випадку сплати за безготівковим розрахунком; на рахунок власника платіжної картки, якою оплачено перевезення (у разі припинення діяльності банку перерахування коштів може бути здійснено на рахунок в іншому банку). Отже, відповідач зобов`язаний був повернути позивачу грошові кошти на платіжну картку, з якої позивачем були оплачені квитки, або повідомити позивача про причину неповернення грошових коштів. З посиланням на положення ч.5 ст.104 ПК України та п.16.2.5 Правил МАУ позивач просила стягнути компенсацію за відмову у перевезенні. Щодо заявлених вимог суд зазначає наступне. Відповідно до положень розділу XIV Авіаційних правил, п 16.1 та 16.3 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу авіакомпанії МАУ, перевізник може затримати або скасувати pейс як з комерційних причин, так і з причин, які не залежать від нього. Авіаперевізник повинен ужити всіх необхідних заходів для уникнення затримки повітряного перевезення пасажирів і багажу. У разі виникнення надзвичайних обставин авіаперевізник має право без повідомлення пасажира скасувати чи затримати рейс або анулювати раніше підтверджене бронювання. У відповідності до н. 6 розділу 1 Авіаційних правил, надзвичайними визнаються обставини, які призводять до тривалої затримки або скасування одного або більше рейсів, навіть якщо відповідним авіаперевізником було вжито всіх розумних заходів, щоб запобігти затримкам або скасуванням. Регламент (ЄЄ) Європейського Парламенту та Ради від 11 лютого 2004 року № 261/2004 «Про запровадження загальних правил компенсації та допомоги пасажирам у разі відмови у перевезенні та скасування чи тривалої затримки рейсів», передбачає: п. 14) як і в рамках Монреальської конвенції (995_594), фактичні авіаперевізники повинні звільнятися від відповідальності, якщо подія викликана надзвичайними обставинами, яких неможливо було б уникнути навіть у випадку прийняття всіх розумних заходів. Подібні обставини, зокрема, можуть виникати у випадках політичної нестабільності, метеорологічних умов, несумісних з виконанням відповідного авіарейсу, ризиків, пов`язаних з безпекою, непередбачених несправностей, здатних вплинути на безпеку авіарейсу, а також страйків, які впливають на роботу фактичного авіаперевізника. Зазначені вище обставини підтверджують, що скасування рейсів PS72/423 21.04.2020 року та PS424/71 24.04.2020 року сталося за надзвичайних обставин, які знаходилися поза зоною контролю перевізника (зупинення в Україні та країнах Європи повітряного пасажирського сполучення, зумовлене пандемією COV1D-19). У даному випадку мало місце скасування авіарейсів за надзвичайних обставин, а не відмова пасажирам у перевезенні. Відмова у перевезенні може мати місце за умови, що пасажир має підтверджене бронювання на відповідний рейс та присутній для проходження реєстрації у час, передбачений правилами авіаперевізника та письмово зазначений у відповідних проїзних документах (глава 1 розділ XV Авіаційних правил, п. 17.1.1 Правил МАУ). З приводу стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних, суд приходить до наступних висновків. Згідно ст. 29 Монреальської конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 20000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ст. 29 Монреальської Конвенції міжнародний повітряний перевізник за заподіяну шкоду несе тільки майнову відповідальність, розмір якої обмежений реальними та документально доведеними збитками. Не передбачено можливості відшкодування моральної (немайнової) шкоди і умовами договору повітряного перевезення, укладеного між сторонами. З урахуванням викладеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial