Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

20.08.2021 року до Ленінського районного суду м.Харків звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів. В позовній заяві вказував на те. що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 10.06.2020 року з нього стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка продовжила навчання після досягнення 18 річного віку. З 30.06.2020 року доньку відрахували з Харківського національного медичного університету за власним бажанням. Таким чином, [PERSON] незаконно стягувала з нього аліменти за період з липня 2020 року по травень 2021 рік в сумі 70 661,04 грн. В зв`язку з чим просив суд стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 70 661, 04 грн. 24.12.2021 року суддею Ленінського районного суду м.Харкова Гомада В.А. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін. 02.05.2023 року суддею Київського районного суду м.Полтави Турченко Т.В. на підставі розпорядження Верховного Суду України від 14.03.2022 року №7/0/9-22 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів прийнято до провадження та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 23.06.2023 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити, щодо винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання [PERSON] не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності на адресу суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст.223, ст.ст.280-281 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі учасники справи в засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 10.06.2020 року з [PERSON] стягнуто з [PERSON] , аліменти на утримання повнолітньої доньки яка продовжує навчання [PERSON] , [INFO] у розмірі частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 29.04.2020 року і до закінчення донькою навчання, але не більше як до досягнення донькою 23 років (а.с.9). 28.07.2020 року Головним державним виконавцем Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Макаровською Ю.М. на підставі вищевказаного рішення відкрито виконавче провадження № 62662580 про що винесено відповідну постанову (а.с.10). З довідки №84, виданої Харківським національним медичним університетом від 03.08.2020 року вбачається що [PERSON] навчається на 1 курсі медичного факультету Харківського національного медичного університету, денної форми навчання за контрактом з 01.09.2019 року по 30.06.2023 рік (а.с.7). В свою чергу з листа Харківського національного медичного університету №01-13/12/1649 від 01.07.2021 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] відрахована з числа студентів університету за власним бажанням з 30.06.2020 року (підстава: наказ ХНМУ від 30.06.2020 року №306-с) (а.с.8). З довідки про доходи №214 від 05.08.2021року, виданої Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» за період з липня 2020 року по травень 2021 рік з [PERSON] було відраховано 70 661,04 грн. аліментів. Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених ст.11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Водночас, згідно зі ст.1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Тлумачення ст.1215 ЦК України свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних сум. Аналогічний висновок з цього приводу зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 (провадження № 14-445цс18). В даному випадку позивач на підтвердження недобросовісності відповідачки зазначає, що відповідач [PERSON] не повідомила позивача, а також виконавчу службу про те, що їхня донька [PERSON] була відрахована з Харківського національного медичного університету, що 30.06.2020 року. Відтак, ці обставини підтверджують недобросовісності відповідачки при отриманні аліментів. На підставі вище викладено, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем недобросовісно було отримано грошові кошти, щодо стягнення аліментів на утримання доньки в розмірі 70 661,04 грн. за позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення незаконно отриманих коштів підлягає задоволенню в повному обсязі. З огляду на ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, з урахуванням ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена за подання сума судового збору в розмірі 2270,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved