Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

10.11.2022 року представник позивача адвокат Пахомова Дарина Миколаївна, звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2022 року по справі №214/2957/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.06.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . Відповідно до судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2022 року по справі №214/2957/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.06.2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач на утриманні вже має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на утримання яких з нього на підставі судового наказу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №215/13/19 стягуються аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 04.01.2019 року. Звертає увагу суду, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, відповідачу [PERSON] було відомо про наявність двох неповнолітніх дітей на утриманні позивача. Позивач працює в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та має середню заробітну плату приблизно 15\~000 грн., з якою наразі стягується 58,30% (33,30% на дітей від першого шлюбу та 25% на дитину від відповідача [PERSON] ), при цьому по 1/6 на дітей від першого шлюбу [PERSON] та [PERSON] , та [ADDRESS] на сина [PERSON] . Зазначає, що діти мають нерівноцінне матеріальне забезпечення. Крім того, позивач вказує, що проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою та отримує мінімальну пенсію за віком у розмірі 2\~100,00 грн., тому позивач матеріально допомагає своїй матері, повністю забезпечує її продуктами харчування та оплачує комунальні послуги за квартиру в якій проживає разом з матір`ю. Тобто, наразі на утриманні позивача вже перебувають двоє неповнолітній дітей та мати, тому зважаючи на значні вирахування з заробітної плати позивача, а також потреби в утриманні всіх його неповнолітніх дітей, матері пенсіонерки, вбачається необхідність у значних грошових коштах для їх забезпечення, що вказує на зміну матеріального стану позивача, у зв`язку з чим був змушений звернутись до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду\~від 01.12.2022\~року\~відкрито провадження\~у справі\~в порядку загального позовного провадження (а.с.32-33). Ухвалою суду від 22.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.42). Позивач та його представники у судове засідання не з`явились, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.58-59). Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, просила врахувати обставини, які викладені відзиві. Відповідно до відзиву представник відповідача вказує, що на теперішній час відповідач [PERSON] знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років, не працює. Зазначила, що жінка, з якою проживає дитина, має право на утримання, допоки спільній молодшій дитині подружжя не виповниться 3 роки, але відповідач даним правом не скористалася, зважаючи на обставини, які позивачем зазначені у позові наявність двох дітей та непрацездатної матері. Також, зауважує, що сукупний дохід позивача значно більший за дохід [PERSON] , а обов`язок утримання дітей також має і мати дітей від першого шлюбу [PERSON] , у якої така можливість є, на відміну від відповідача [PERSON] , яка не має змоги працювати, маючи на руках дитину двох років. Крім того, звертає увагу суду, що найстаршому сину позивача [PERSON] , на якого з нього стягуються аліменти, 25.06.2023 року виповнюється 18 років, тобто з того часу позивач припинить сплачувати аліменти на його утримання, та фактично розмір аліментів на двох неповнолітній дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишиться в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) на кожну дитину, тому в задоволенні позову просить відмовити (а.с.56-57, 61). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Зокрема, значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Судом встановлено, позивач [PERSON] є батьком дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] відповідно (а.с. 12,10,9). Згідно до копії судового наказу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.01.2019 року, з позивача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з 04.01.2019 року (а.с.13). Як слідує з копії судового наказу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.07.2022 року, з позивача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 24.06.2022 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що Саксаганський районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області при видачі судового наказу по справі №214/2957/22, 2-н/214/939/22 від 04.07.2022 року, яким було стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів його доходів (заробітку), не було враховано судовий наказ Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №215/13/13, 2-н/215/64/19 від 08.01.2019 року, яким з позивача вже стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - у розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходів (заробітку), тому як відповідачці [PERSON] про це було відомо, але суду не повідомлено. Представник позивача у позові зазначив, що наразі із заробітної плати позивача стягнуться 58,30% розміру його доходу, також діти мають нерівнозначне забезпечення, оскільки на дітей від першого шлюбу стягується по 1/6 частці його доходів, а на сина від другого шлюбу - 1/4 частки його доходів. Крім того, звертає увагу суду, що позивач проживає разом з матір`ю, яка є пенсіонеркою, отримує мінімальну пенсію, тому позивач матеріально допомагає своїй матері, повністю забезпечує її продуктами харчування, оплачує комунальні послуги за квартиру в якій проживає разом з нею. У зв`язку із значними відрахуваннями із заробітної плати позивача, а також потреби в утриманні всіх його неповнолітній дітей, матері пенсіонерки, необхідність у значних грошових коштах для їх забезпечення, у зв`язку з чим матеріальний стан змінився. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Позивачем по справі не надано доказів та не доведено наявності обставин, які б вказували на наявність підстав саме для зменшення розміру аліментів, та не наведено підстав погіршення матеріального становища, зміну його сімейного стану, стану його здоров`я. Так, представник позивача посилався на те, що у позивача змінився майновий стан. Однак, суд критично оцінює такі доводи, адже згідно наданої суду довідки про доходи, яка видана ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за період з квітня 2022 року до вересня 2022 року, істотної тенденції зміни розміру заробітної плати не спостерігається (а.с.19). Щодо відрахувань із заробітної плати позивача аліментів у розмірі 58,30% його доходу, суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Тому ці доводи суд вважає необгрунтованими. Щодо перебування на утриманні позивача його матері [PERSON] , суд вказує, що позивачем не доведено та не надано жодних доказів, що мати позивача, яка є пенсіонером, потребує за станом здоров`я додаткового стороннього догляду та додаткових коштів на її утримання, і що таке утримання їй надає позивач, а також не надано доказів неможливості утримання матері позивача іншими особами, окрім надання допомоги позивачем. А з наданих суду позивачем письмових доказів, а саме з довідки про доходи за період жовтень 2021 року та вересень 2022 року, вбачається, що його мати [PERSON] є пенсіонером та отримує пенсію за віком, тобто має власний дохід (а.с.18). Та обставина, що позивач допомагає своїй матері не є обставиною, яка впливає на визначення судом розміру аліментів на утримання дитини, оскільки є добровільним вчинком позивача і свідчить про наявність матеріальних можливостей на це, незважаючи на сплату аліментів у визначеному судом розмірі. Відтак, посилання позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що позивач утримує свою матір, яка є пенсіонером за віком та отримує незначний розмір пенсії, судом відхиляються. Щодо витрат позивача [PERSON] , який є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на оплату комунальних послуг, суд зазначає наступне. Відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач\~зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 322 Цивільного кодексу України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто оплата позивачем комунальних послуг не відноситься до додаткових чи непередбачених витрат, оскільки він є споживачем цих послуг, та згідно до законодавства, за фактом реєстрації місця проживання у квартирі, несе тягар по їх оплаті. Тому ці доводи не приймаються судом до уваги. Також, суду не надано будь-яких доказів щодо зміни матеріального стану та доходів позивача, зміни сімейного стану позивача, стану його здоров`я, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів. Будь-яких інших доказів, що мають істотне значення для справи, позивачем не надано. Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, найстаршому сину позивача [PERSON] , [INFO] , на утримання якого з позивача стягуються аліменти відповідно до судового наказу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.01.2019 року з 04.01.2019 року до його повноліття, [INFO] виповнюється 18 років. Так, за загальним правилом, аліменти виплачуються до досягнення дітьми повноліття, тобто до 18 років. Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 183 СК України, після досягнення найстаршою дитиною повноліття, матір або батько, той, з ким проживають інші діти платника аліментів, на яких також стягуються аліменти, має право звернутися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на цих дітей. У даному випадку мова вже йде про збільшення розміру аліментів у зв`язку із зменшенням кількості дітей, на утримання яких було визначено єдину, загальну частку від заробітку платника аліментів. Вказана норма передбачає, що якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вираховуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, у цьому випадку також діє правило про рівність часток усіх дітей, на яких сплачуються аліменти, у єдиній загальній частці від заробітку (доходу) того з батьків, на кого за рішенням суду покладено обов`язок сплачувати аліменти. Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що підстава зменшення розміру аліментів на яку посилається позивач щодо наявності у нього на утримання трьох неповнолітній дітей, відпадає, оскільки найстарша дитина син [PERSON] , [INFO] , на день ухвалення рішення вже є повнолітнім, стягнення аліментів на його утримання припиняється. Беручи до уваги, що сплата аліментів у визначеному судом розмірі не є надмірним тягарем для позивача, а їх зменшення не відповідає інтересам інших дітей, враховуючи баланс інтересів дітей та матеріальних можливостей батька, суд приходить висновку про недоведеність позивачем неспроможності сплачувати щомісячно аліменти на утримання дітей у розмірі, раніше визначеному рішеннями суду. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не підтверджено погіршення його матеріального стану, зміну його сімейного стану, стану здоров`я, а добровільна матеріальна допомога матері не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, тому за таких обставин, у задоволені позову слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати покласти на позивача.

Outcome: dismissed