Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач звернувся в суд із вказаним позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України на його користь грошові кошти в сумі 1462000 грн. за завдану йому моральну шкоду та витрати за надання йому правової допомоги в розмірі 85000 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що в 2011 [PERSON] потерпілий по справі заборгував йому 15тис. доларів США. В 2014 р в нього виникла нагальна потреба у зазначених коштах, оскільки він потребував пластики лівого кульшового суглобу. Він звернувся до [PERSON] з проханням повернути вказані кошти, однак останній не поспішав з виконанням своїх боргових зобов`язань. А згодом, з метою неповернення йому боргу звернувся до правоохоронних органів із заявою про, нібито вимагання у нього коштів, внаслідок чого було порушено кримінальну справу. 15.07.2015 працівниками поліції в рамках розслідування кримінального провадження №120151400000000286 за ч. 3 ст. 189 КК України, було фактично затримано за підозрою у вчиненні злочину [PERSON] та доставлено з с. Щасливцеве, Генічеського району Херсонської області, де він перебував з дружиною та дочками у відпустці, позбавлено волі, позбавлено можливості спілкуватись з рідними, причому затримання ніяк не оформлялось, протокол не складався. Наступного дня у нього вдома, в його автомобілі було проведено обшук, відносно нього проводились негласні слідчі розшукові дії, прослуховувались його приватні мобільні телефони. 16.07.2015 [PERSON] , було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, допитано в якості підозрюваного та в подальшому його дії перекваліфіковано на ч. 3 ст. 189, ч.5 ст.27-ч.2 ст. 194 КК України. 16.07.2015 слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова [PERSON] обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю та виконанням обов`язків включно, який 11.09.2015 продовжено до 10.11.2015. 10.11.2015 року було продовжено до 13.01.2016 та за клопотанням захисника визначено години домашнього арешту з 18.00 год до 09.00 год. наступної доби із застосуванням засобу електронного контролю та виконанням обов`язків включно. 21.12.2015 було продовжено до 20.02.2016 та за клопотанням захисника визначено години домашнього арешту з 20.00 год. до 08.00 год. наступної доби із застосуванням засобу електронного контролю та виконанням обов`язків включно. 03.02.2016 судом за клопотанням захисника обвинуваченого [PERSON] про зміну умов запобіжного заходу його підзахисному в частині застосування засобу електронного контролю та відміни її, так як [PERSON] є інвалідом ІІ групи з діагнозом постравматичний коксартоз з анкілозуванням, асептичним некрозом голови лівої стегнової кістки з вираженим больовим синдромом, порушення функції ходи. Остерехондроз попереково-крижового відділу хребта. Кила МХД L-SI з протрузією до 6 мм з підтисканням дуального мішка, з компресією спинно мозкового нерва зліва. Операція дискектомія 2008 рік. Хронічний, лівобічний ішіорадикулоневрит з вираженим больовим синдромом. Рекомендовано обмеження фізичного навантаження на ліву нижню кінцівку, медичні препарати, фізпроцедури, МРТ, лівого кульшового суглобу та інше. У зв`язку із наявністю у його підзахисного засобу електронного контролю - він позбавлений на необхідне лікування лікування. Зазначене клопотання було задоволене та скасовано застосування засобу електронного контролю. 19.02.2016 дію запобіжного заходу було продовжено до 20.04.2016. 20.04.2016 за клопотанням захисника запобіжний захід змінено на особисте зобов`язання та виконанням обов`язків та яке залишалося до кінця слухання справи. Кримінальне провадження відносно [PERSON] було передано на розгляд до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області. За наслідками розгляду даної кримінальної справи Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області було винесено оправдальний вирок, який Львівським апеляційним судом та Верховним Судом залишено без змін. Отже [PERSON] , з моменту порушення відносно нього справи тобто з 15.07.2015 до 16.09.2021 перебував під слідством та судом, що в сукупності складає 74 місяці. Таким чином, з моменту порушення кримінального провадження відносно [PERSON] , затримання його, останньому було завдано непоправної моральної шкоди, яка полягає в безпідставному звинуваченні у скоєнні тяжких злочинів, що призвело до безповоротної втрати авторитету, ділової репутації , психічних страждань, що призвело до неспроможності займатися будь якими звичними справами , нормально спілкуватися з родичами, друзями та оточенням. Також, через неможливість вільно розпоряджатися власним часом та вільно пересуватися [PERSON] втратив лівий кульшовий суглоб, хоча міг його зберегти та відбутися лише пластикою суглобу, але через сплив цінного часу, був змушений перенести операцію з повного видалення суглоба та залишився калікою на все життя. Згідно лікарського заключення від 06.12.2014 та 13.04.2016 [PERSON] рекомендовано артропластику кульового суглобу, однак у аналогічному заключенні від 08.04.2018 рекомендовано оперативне лікування, тотальне двохполюсне ендопротезування лівого кульшового суглобу, яке, згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №11491, було йому проведено 06.08.2019. Зважаючи на те, що до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач [PERSON] не мав жодних проблем із Законом і внаслідок незаконного його звинувачення у вчиненні тяжких злочинів, свій авторитет та репутацію як чесного громалянина він безповоротно втратив, тому спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює не як мінімальну визначену законом у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством та судом, а в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.? Окремий момент спричинення особливо тяжких психічних страждань [PERSON] зазнав у зв`язку з втратою суглобу, оскільки, якби не обмеження в вільному пересуванні та Вільному плануванні власного часу - міг відбутися лише його пластикою, проте втратив цінний час. Особливо сильні психічні страждання, які підсилювались відчуттям незаконного його затримання за злочини яких він не вчиняв. Загальна сума оцінена моральна шкода за втрату суглоба складає 500000 грн. Таким чином розмір спричиненої [PERSON] , моральної шкоди внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання, з врахуванням того, що мінімальний розмір заробітної плати на даний час складає 6500 грн - складає 962 000 гри. Таким чином розрахунок спричиненої моральної шкоди складає: 6500x2 (двократний мінімальний розмір заробітної плати) х 74 (кількість місяців перебування під слідством та судом,) -962 000 + 500 000 грн (оцінена [PERSON] , моральна шкода за втрату суглобу) = 1 462 006 грн. Крім того вказує, що під час перебування під судом і слідством був змушений звернутись за юридичною допомогою та, відповідно, понести обґрунтовані витрати на правову допомогу, загальний розмір якої складає 85 000 грн. Ухвалою від 09.11.2022 в зазначеній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.12.2022, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 30.11.2022 від позивача надійшло клопотання про призначення судово-психологічної експертизи. 05.12.2022 представник Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. 12.12.2022 підготовче судове засідання відкладено на 26.12.2022. 22.12.2022 представник Львівської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову. 26.12.2022 і справі призначено судово-психологічну експертизу [PERSON] , провадження у справі зупинено. 29.03.2023 від Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи "Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України надійшов лист, в якому повідомлено суд про неможливість виконання ухвали, оскільки такі питання не відносяться до компетенції судово-психіатричної експертизи, матеріали справи повернуто без виконання. Ухвалою від 01.05.2023 провадження у справі відновлено. 22.05.2023 підготовче судове засідання відкладено на 26.06.2023. 26.06.2023 від представника позивача надійшло клопотання про доручення доказів щодо надання правової допомоги та клопотання про проведення підготовчого судового засідання у його відсутності. 26.06.2023 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 06.07.2023. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності та підтримання позову. Представник Львівської обласної прокуратури Подолячек С.В. заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у письмовому відзиві, покликаючись на їх безпідставність та необгрунтованість. Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки. Вислухавши доводи представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі ст.2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в таких випадках представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Згідно ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.1 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі - Закон), підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У цих випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Статтею 2 Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду. Згідно із ч.ч. 4,5 ст. 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається): суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України, та повинна бути застосована судом при вирішенні даної справи. Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 15.07.2015 працівниками поліції в рамках розслідування кримінального провадження №120151400000000286 за ч. 3 ст. 189 КК України, було фактично затримано за підозрою у вчиненні злочину [PERSON] та доставлено з с. Щасливцеве, Генічеського району Херсонської області, де він перебував з дружиною та дочками у відпустці, позбавлено волі, позбавлено можливості спілкуватись з рідними, причому затримання ніяк не оформлялось, протокол не складався. Наступного дня у нього вдома, в його автомобілі було проведено обшук, відносно нього проводились негласні слідчі`розшукові дії, прослуховувались його приватні мобільні телефони. 16.07.2015 [PERSON] , було повідомлено про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 189 КК України, допитано в якості підозрюваного та в подальшому його дії перекваліфіковано на ч. 3 ст. 189, ч.5 ст.27-ч.2 ст. 194 КК України. 16.07.2015 слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова [PERSON] обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю та виконанням обов`язків включно, який 11.09.2015 продовжено до 10.11.2015. 10.11.2015 року було продовжено до 13.01.2016 та за клопотанням захисника визначено години домашнього арешту з 18.00 год до 09.00 год. наступної доби із застосуванням засобу електронного контролю та виконанням обов`язків включно. 21.12.2015 було продовжено до 20.02.2016 та за клопотанням захисника визначено години домашнього арешту з 20.00 год. до 08.00 год. наступної доби із застосуванням засобу електронного контролю та виконанням обов`язків включно. 03.02.2016 судом за клопотанням захисника обвинуваченого [PERSON] про зміну умов запобіжного заходу його підзахисному в частині застосування засобу електронного контролю та відміни її, так як [PERSON] є інвалідом ІІ групи з діагнозом постравматичний коксартоз з анкілозуванням, асептичним некрозом голови лівої стегнової кістки з вираженим больовим синдромом, порушення функції ходи. Остерехондроз попереково-крижового відділу хребта. Кила МХД L-SI з протрузією до 6 мм з підтисканням дуального мішка, з компресією спинно мозкового нерва зліва. Операція дискектомія 2008 рік. Хронічний, лівобічний ішіорадикулоневрит з вираженим больовим синдромом. Рекомендовано обмеження фізичного навантаження на ліву нижню кінцівку, медичні препарати, фізпроцедури, МРТ, лівого кульшового суглобу та інше. У зв`язку із наявністю у його підзахисного засобу електронного контролю - він позбавлений на необхідне лікування лікування. Зазначене клопотання було задоволене та скасовано застосування засобу електронного контролю. 19.02.2016 дію запобіжного заходу було продовжено до 20.04.2016. 20.04.2016 за клопотанням захисника запобіжний захід змінено на особисте зобов`язання та виконанням обов`язків та яке залишалося до кінця слухання справи. Кримінальне провадження відносно [PERSON] було передано на розгляд до Дрогобицького міськрайонного суду. Згідно обвинувачення, [PERSON] діючи за попередньою змовою групою осіб з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вимагали протягом травня-лианя 2015 від [PERSON] передачі їм майна (коштів). Окрім цього [PERSON] діючи за попередньою змовою групою осіб [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з метою реалізації спільного злочинного умислу, спрямованого на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, вимагали протягом травня-лианя 2015 від потерпілого передачі їм майна (коштів), у ході чого умисно пошкодили майно потерпілого шляхом вибуху, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Органом досудового розслідування дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 3 ст. 189, ч. 5 ст. 27- ч. 2 ст. 194 КК України. За наслідками розгляду даної кримінальної справи № 442/7125/15-к в суді, 09.02.2018 Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області № 442/7125/15-к від 09.02.2018 [PERSON] визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 189, ч.5 ст. 27 - ч.2 ст. 194 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.09.2021 року вирок Дрогобицького міськрайонного суду у Львівській області від 09.02.2018 - залишено без змін. Постановою Верховного суду від 12.05.2022 вирок Дрогобицького міськрайонного суду у Львівській області від 09.02.2018 - залишено без змін Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. Статтею 4 Закону передбачено, що відшкодування такої шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, що не суперечить приписам ст. 1167 та ст. 1172 ЦК України Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди в конкретній справі, відповідно до положень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд повинен врахувати характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнали позивачі, стан здоров`я потерпілих, тяжкість вимушених змін у їхніх життєвих стосунках тощо. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. (справа №686/23731/15-ц), законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнала позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Згідно з ч.2,3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до правової позиції, висвітленої в постанові Верховного Суду від 10 квітня 2020 року у справі № 161/13343/18, провадження № 61-13483св19 зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності органів досудового розслідування та прокуратури, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом було встановлено, що за час незаконного перебування під слідством та судом, позивач зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення. Моральна шкода, завдана [PERSON] органами досудового розслідування внаслідок вчинених останніми протиправних та незаконних дій полягає у безпідставному звинуваченні у скоєнні тяжких злочинів, що призвело до безповоротної втрати авторитету, ділової репутації , психічних страждань, що призвело до неспроможності займатися будь якими звичними справами , нормально спілкуватися з родичами, друзями та оточенням. Також, через неможливість вільно розпоряджатися власним часом та вільно пересуватися [PERSON] втратив лівий кульшовий суглоб, хоча міг його зберегти та відбутися лише пластикою суглобу, але через сплив цінного часу, був змушений перенести операцію з повного видалення суглоба та залишився калікою на все життя. Згідно з лікарським заключенням від 06.12.2014 та 13.04.2016 [PERSON] рекомендовано артропластику кульового суглобу, однак у аналогічному заключенні від 08.04.2018 рекомендовано оперативне лікування, тотальне двохполюсне ендопротезування лівого кульшового суглобу, яке, згідно виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №11491, було йому проведено 06.08.2019. Зважаючи на те, що до незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивач [PERSON] не мав жодних проблем із Законом і внаслідок незаконного його звинувачення у вчиненні тяжких злочинів, свій авторитет та репутацію як чесного громалянина він безповоротно втратив, тому спричинену моральну шкоду [PERSON] оцінює не як мінімальну визначену законом у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством та судом, а в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.? Окремий момент спричинення особливо тяжких психічних страждань [PERSON] зазнав у зв`язку з втратою суглобу, оскільки, якби не обмеження в вільному пересуванні та вільному плануванні власного часу - міг відбутися лише його пластикою, проте втратив цінний час. Особливо сильні психічні страждання, які підсилювались відчуттям незаконного його затримання за злочини яких він не вчиняв. Загальна сума оцінена моральна шкода за втрату суглоба складає 500000 грн. Таким чином розмір спричиненої [PERSON] , моральної шкоди внаслідок незаконного його притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного затримання, з врахуванням того, що мінімальний розмір заробітної плати на даний час складає 6500 грн - складає 962000. складає 962 000 гри. Таким чином розрахунок спричиненої моральної шкоди складає: 6500x2 (двократний мінімальний розмір заробітної плати) х 74 (кількість місяців перебування під слідством та судом,) -962 000 + 500 000 грн (оцінена [PERSON] , моральна шкода за втрату суглобу) = 1 462 006 грн. З огляду на вказане, суд прийшов до переконання, що [PERSON] правомірно оцінює спричинену моральну шкоду, не як мінімальну визначену законом у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за один місяць перебування під слідством та судом, а в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом. Суд зазначає, що вказаний розмір завданої моральної шкоди має бути відшкодований за відповідний період у будь-якому випадку і будь-якій особі, внаслідок незаконного притягнення позивача як обвинуваченого. Таким чином, суд приходить до висновку, що з Львівської обласної прокуратури підлягає стягненню на користь позивача спричинена йому моральна шкода органами досудового розслідування та прокуратури за час перебування останнього під слідством та судом. У абз. 1 п. 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст.56 Конституції (254к/96-ВР) судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. У п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, передбачено, що Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Згідно зі ст. ст. 25, 43 Бюджетного кодексу України казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно зі ст.48 Бюджетного кодексу України, в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 р. №845. Згідно п.35 Порядку, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Відповідно до п.9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, рішення суду про стягнення коштів державного бюджету виконується виключно Державною казначейською службою України (центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів). Пп. 3, 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215, казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. З огляду на викладені норми, стягнення з Державного бюджету України повинно відбуватись на користь позивача через Державну казначейську службу України. Щодо матеріальної шкоди, суд зазначає наступне. Під час перебування під судом і слідством позивач [PERSON] був змушений звернутись за юридичною допомогою та відповідно, понести обґрунтовані витрати на правову допомогу. 16 липня 2015 року між [PERSON] та адвокатом Кухаром Маратом Валерійовичем було укладено угоду про надання правових послуг. Внесення грошових коштів, як витрат за надання правової допомоги адвокату підтверджується, актом виконаних робіт, договорами про надання правової допомоги та додатками до них. Загальний розмір матеріальних витрат, що поніс [PERSON] , у зв`язку із наданням йому правової допомоги становить - 85000 грн. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №301/1894/17, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Відповідно до правового висновку Верховного Суду, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (постанова від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц; постанова від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено понесені [PERSON] обґрунтовані витрати на правову допомогу, за якою він змушений був звернутись під час перебування під судом і слідством. Відтак, на користь [PERSON] слід стягнути кошти, сплачені ним у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 85000 грн. Таким чином, враховуючи вищенаведене, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної та матеріальної шкоди, яку він зазнав у зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури за час перебування під слідством та судом, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved