Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - [PERSON] ) про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 24.02.2015 з відповідача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі виконавчого листа Бахмутським міськрайонним відділом ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження [NUMBER]. Відповідно до довідки-розрахунку Бахмутського міськрайонного відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) №19536 станом на 11.11.2022 [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 122 229,18 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з відповідача на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 37 486,72 грн. Ухвалою судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.01.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради від 12.08.2022 №146 визначено місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з ним. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.12.2022 припинено стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів з 12.08.2022. Крім того, зазначає, він постійно перераховував кошти та купував одяг для дочки. Про те, що квитанції про сплату аліментів необхідно було надавати у виконавчу службу він не знав. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила його задовольнити. Також позивач підтвердила, що частину аліментів за вказані у позовній заяві періоди відповідач дійсно платив, однак цих коштів на повноцінне утримання дитини не вистачало. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив та пояснив, що частину аліментів він сплачував, однак не знав, що квитанції необхідно надавати у виконавчу службу. На даний час збереглися лише окремі квитанції. Також вказав, що перераховував кошти бабусі, з якою проживала дочка, а також знайомим, які передавали кошти дитині. Крім того, зазначив, що возив дочку на відпочинок, купував їй велосипед, телефони та одяг. Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що позивач на даний час не є отримувачем аліментів, а пеня є власністю дитини. Неповнолітня [PERSON] у присутності педагога та представника органу опіки та піклування у судовому засіданні пояснила, що після розірвання шлюбу між батьками вона проживала разом із бабусею. З 27.07.2022 проживає разом із батьком. Підтвердила, що батько передавав їй кошти через знайомих, купував велосипед та телефони. Заслухавши учасників процесу, допитавши дитину, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що відповідно до виконавчого листа №2/282/117/15 від 24.02.2015, виданого Яготинським районним судом Київської області, із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 23.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунків заборгованості під час примусового виконання виконавчого листа №382/154/15-ц від 24.02.2015 заборгованість відповідача перед [PERSON] станом на 01.11.2022 складає 122 229,18 грн. (а.с.4-6). Відповідно до постанов державного виконавця Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Іванової С.О. на [PERSON] накладено штрафи за невиконання рішення суду від 04.09.2019 у розмірі 18 784,64 грн., 11.11.2022 у розмірі 5016,72 грн., 11.11.2022 у розмірі 6461,52 грн., 11.11.2022 у розмірі 7080,20 грн. (а.с.7-10). Судом встановлено, що відповідачем частково сплачувались аліменти, які перераховувались на ім`я матері позивача, з якою проживала [PERSON] , зокрема, 21.03.2015 у розмірі 370,00 грн. та 370,00 грн., 06.05.2015 у розмірі 500,00 грн., 23.06.2015 у розмірі 370,00 грн., 28.07.2015 у розмірі 370 грн., 17.06.2016 у розмірі 500 грн., 01.08.2016 у розмірі 500 грн., 08.08.2016 у розмірі 500 грн., 10.08.2016 у розмірі 500 грн., 06.07.2017 у розмірі 800 грн, 15.06.2018 у розмірі 970,00 грн., 31.07.2018 у розмірі 1000 грн., 22.06.2020 у розмірі 9000,00 грн., 24.06.2022 у розмірі 5000,00 грн. та 06.06.2022 у розмірі 1500,00 грн. (а.с.34-38). Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження». Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Також судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Ківерцівської міської ради від 12.08.2022 №146 визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.33). Крім того, рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 06.12.2022, яке набрало законної сили, припинено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі рішення Яготонського районного суду Київської області від 24.02.2015, з 12.08.2022 (а.с.30-32). Згідно із ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (ч. 1 та ч. 2 ст. 179 СК України). Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Стягнення пені за прострочену заборгованість по аліментам є мірою відповідальності за невиконання платником аліментів обов`язку по утриманню неповнолітньої дитини та сплати на її користь аліментів. Відтак, і суми пені за прострочену заборгованість зі сплати аліментів також є власністю дитини та має бути використана виключно у інтересах дитини. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що дитина з 12.08.2022 проживає з відповідачем, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення неустойки (пені) з відповідача на користь позивача. Відтак, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed