Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт державної реєстрації шлюбу. Заява обгрунтована наступним. Між Заявником і гр. [PERSON] 24.09.1994 року було укладено шлюб, про що Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис №351. Оригінал свідоцтва про шлюб Заявником було втрачено. Для отриманням дублікату свідоцтва 13.04.2023 через портал «Дія» ним було подано відповідну заяву №20230413-125734 від 13.04.2023 року до Малиновського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). На вказану заяву ним було отримано відповідь, що дублікат свідоцтва про шлюб видати неможливо, оскільки наявні розбіжності в написання прізвищ заявника та його дружини: у Заявника прізвище вказане - [PERSON] , а у його дружини - [PERSON] . Для вирішення вказаного питання було рекомендовано звернутись до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 12.05.2023 року через портал «Дія» Заявник звернувся до Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою №20230512-141970 від 12.05.2023 року про видачу дублікату свідоцтва про шлюб. Листом від 24.05.2023 року №49/24.32-109 Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Заявнику було також повідомлено, що у зв`язку із розбіжностями в написанні прізвищ Заявника та його дружини, йому неможливо видати дублікат свідоцтва про шлюб, і рекомендовано звернутись до суду для вирішення вказаного питання по суті. Із-за неможливості отримати дублікат свідоцтва про шлюб Заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту реєстрації шлюбу між ним і гр. [PERSON] . Встановлення факту реєстрації шлюбу необхідне для підтвердження факту перебування Заявника та його дружини у шлюбі на протязі значного строку який складає на дату подання ним заяви практично 30 років; наявність спільно набутого майна, на яке розповсюджується режим спільної сумісної власності, і неможливість сумісного розпорядження майном у випадку відсутності підтверджуючих документів про факт реєстрації шлюбу. Ухвалою суду від 16.06.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження, виришено питання щодо витребування доказів. В судове засідання заявник не з`явився, до початку судового засідання надав до суду заяву щодо розгляду справи за його відсутності, вимоги, викладені в заяві, підтримав та просив задовольнити. Заінтересована особа, [PERSON] до судового засідання не з`явилась, у наданих до суду поясненнях на заяву підтримала подану [PERSON] заяву та просила її задовольнити. В поясненнях зазначила та підтвердила, що вона та гр. [PERSON] є дружиною та чоловіком. Просила розглянути справу за її відсутністю. Заінтересована особа Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилась, надала суду пояснення, в яких підтвердила, що в архіві наявний актовий запис про шлюб №351 від 24.09.1994 року, на українській мові відносно [PERSON] та [PERSON] , просила розглянути справу без участі представника відділу. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як установлено з матеріалів справи, зокрема, із повного витягу державної реєстрації актів цивільного стану щодо актового запису про шлюб №00040237444 від 23.06.2023 року в державному реєстрі актів цивільного стану громадян міститься актовий запис про шлюб, номер актового запису 351, дата складання 24 вересня 1994 року, відомості про нареченого: [PERSON] , [INFO] , відомості про паспорт: [NUMBER] , виданий ВВС Малиновського райвиконкому м. Одеси 13 травня 1980 року; відомості про наречену: [PERSON] , [INFO] , відомості про паспорт: [NUMBER] , виданий ВВС Малиновського райвиконкому м. Одеси 05 червня 1979 року. В тому ж витягу в розділі «Зміни, внесені до відомостей актового запису» у записі №1 внесені зміни до актового запису щодо додання до відомостей про нареченого та наречену стосовно РНОКПП: додано РНОКПП нареченого: [NUMBER] , РНОКПП нареченої: [NUMBER] . В той же час в паспорті Заявника (виданий 25.11.1996 року), його прізвище вказане як « [PERSON] », в довідці про присвоєння Заявнику ідентифікаційного номеру [NUMBER] (довідка видана 18.06.1997 року) також вказане прізвище « [PERSON] ». Водночас у паспорті заявника (виданий 25.11.2996 року) проставлено відповідний штамп про укладення шлюбу, відповідно до якого вказано про реєстрацію шлюбу з громадянкою України (запис зроблений російською мовою), з [PERSON] . Факт того, що прізвище заявника є « [PERSON] », замість зазначеного у втраченому свідоцтві про одруження « [PERSON] », підтверджується паспортом громадянина України серія [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 25.11.1996р., довідкою про присвоєння індивідуального податкового номеру, іншими матеріалами справи. Отже, судом встановлено, що прізвище заявника, зазначене у втраченому свідоцтві про одруження (актовий запис №351 від 24.09.1994 року, складений Першим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції), не збігається з прізвищем, вказаним у паспорті заявника серія [NUMBER] , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 25.11.1996р. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Частинами 1, 2, 3 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акту цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» органи державної реєстрації актів цивільного стану видають відповідні свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану. З роз`яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в пункті 1 своєї постанови №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (з подальшими змінами), вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: -згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; -заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; -встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано на те, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. "Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення"). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. При винесенні рішення суд ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Суд, вивчивши заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що таку слід задовольнити. Досліджені під час розгляду справи письмові докази дають підстави встановити факт державної реєстрації шлюбу, укладеного 24 вересня 1994 року між громадянином України [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , про що в книзі реєстрації актів про одруження 24.09.1994 року зроблено запис №351. Встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Обставин, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Outcome: approved