Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

У серпні 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, яку уточнив 10 листопада 2021 року, в якій просив: визнати громадянина України [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , громадянкою України; внести зміни до актового запису № 879 в Книзі реєстрації народжень про народження [PERSON] , [INFO] , зробленого Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 03 жовтня 2020 року, а саме: виключити з графи «Прізвище» запис « [PERSON] » та включити в графу «Прізвище» запис « [PERSON] », виключити з графи «по батькові» запис « [PERSON] » та включити в графу «по батькові» запис « [PERSON] ». В обґрунтування позову зазначив, що з 2019 року по травень 2020 року [PERSON] проживав разом з [PERSON] . Вони проживали разом однією сім`єю, як чоловік та дружина, під одним дахом в [ADDRESS] (вони орендували даний будинок), з дітьми відповідача від інших чоловіків - [PERSON] , [PERSON] . З дітьми відповідача у позивача були дужі гарні та теплі стосунки. Всією сім`єю вони відвідували парки, кафе, влаштовували природний відпочинок. Удвох з [PERSON] відпочивали за кордоном. З відповідачем вели спільне господарство, піклувались про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. У липні 2019 року вони навіть подали заяву до КП «Щасливе місто» з приводу бронювання дня та часу весілля, виготовили обручки, але весілля так і не відбулось. Позивач та відповідач вирішили, що хочуть народити спільну дитину, довго її планували, вигадували ім`я дитині. 10 січня 2020 року вони дізнались, що відповідач вагітна, що стало для них радісною та гарною новиною. Але, далі відповідача як підмінили, вона сумнівалась хоче дитину чи ні, постійно влаштовувала скандали. В якийсь момент позивач та відповідач вирішили, що для того, щоб зберегти спокій відповідача під час вагітності, позивачу краще пожити окремо. При цьому, позивач продовжував підтримувати відповідача і морально, і матеріально. [INFO] відповідач народила дитину - дочку [PERSON] , дитина зареєстрована у відповідності до ст. 135 СК України. Про те, що відповідач народила дитину позивач дізнався від спільних знайомих. Відповідач народила доньку, як і мріяв позивач та назвала її так як вони планували - [PERSON]. Але по-батькові чомусь дала « [PERSON] », це ім`я її колишнього чоловіка від якого вона вже має дочку. Позивач намагався підтримати відповідача, але остання все одно не мала бажання з ним спілкуватись. У квітні 2021 року [PERSON] з дитиною прийшла до матері позивача та розповіла, що це саме дочка позивача. Позивач хоче, щоб його дочка була зареєстрована на його ім`я, він бажає утримувати дочку та спілкуватись з нею. Врегулювати з відповідачем вказане питання мирним шляхом не виявилось можливим. У зв`язку з викладеним позивач вирішив звернутись до суду з даним позовом. 31 серпня 2022 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає, вважає доводи позовної заяви надуманими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи з огляду на наступне. У будинку [ADDRESS] відповідач проживала не у період з 2019 року по травень 2020 року, як зазначає позивач, а лише у період з березня 2019 року по кінець квітня 2019 року. Даний будинок відповідач знайшла через ріелторів в інтернеті. Знайшовши даний будинок відповідач сама домовилась про оренду, але в момент підписання договору позивач в знак доброї волі та в якості подарунка відповідачу вирішив укласти договір на своє ім`я та оплатити вартість першого місяця проживання. Однак, позивач ніколи не проживав в зазначеному будинку. Дійсно, позивач приходив в гості, спілкувався з відповідачем, однак ніколи постійно не мешкав там. Після певного часу проживання відповідача в вищевказаному будинку позивач почав висловлювати бажання проживати в будинку разом з відповідачем та дітьми, однак відповідач не давала на це згоди. У квітні 2019 року (на Пасху) ввечері позивач приїхав в нетверезому стані до будинку, вибив ногою хвіртку, увірвався в будинок, почав лаятись, штовхати відповідача, викидати її речі з будинку, у зв`язку з чим відповідач викликала поліцію. Наступного дня відповідач виїхала з будинку з усіма речами та здала будинок орендодавцю. Після цього випадку спілкування з боку відповідача з позивачем було припинено. Крім того, восени 2019 року будинок [ADDRESS] було продано його власником, і з цього моменту в будинку мешкали вже інші люди, що виключає мешкання відповідача в зазначеному будинку. Позивач дійсно неодноразово намагався зробити відповідачу пропозицію одружитися, однак відповідач ніколи не подавала ніяких заяв до КП «Щасливе місто», жодних квитанцій за користування послугами КП «Щасливе місто» відповідач не сплачувала. Після того, як відповідач виїхала із зазначеного будинку, вона поновила близькі стосунки з її колишнім чоловіком, вони почали жити разом, влітку 2019 року поїхали разом відпочивати до Амстердаму. Цей факт не потребує доказу, оскільки в позовній заяві позивач сам його описує та визнає. Відповідач ніколи не приховувала свої стосунки з чоловіком від позивача. З квітня 2019 року позивач неодноразово намагався налагодити стосунки з відповідачем, але постійні сварки не дали змоги цього зробити. Коли позивач починав сваритися, він міг підняти руку на відповідача, часто приїжджав до місця роботи відповідача та створював там голосні сварки. Неодноразово з цього приводу відповідач змушена була викликати поліцію. Одного разу після такої сварки на позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення та Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська відповідача було позбавлено права керувати транспортним засобом за ст. 130 КУпАП. Щодо купівлі коляски, то коляска для дитини була подарована близькою подругою відповідача - [PERSON] ще до народження дитини, оскільки відповідач та її чоловік запросили її стати хрещеною матір`ю дитини. Показання свідка [PERSON] не відповідають дійсності, остання була найнята відповідачем лише для окремих разових робіт по прибиранню на час переїзду з квартири відповідача до будинку, декілька разів приходила до квартири, а також декілька разів прибирала у будинку до моменту переїзду. Додані до матеріалів справи фотокартки жодним чином не підтверджують близькі стосунки позивача з відповідачем, які б могли призвести до народження спільної дитини у вересні 2020 року. Знімок УЗД жодним чином не стосується наданого протоколу УЗД та взагалі не належить відповідачу. Враховуючи дату народження дитини [INFO] , позивач не може бути біологічним батьком дитини, оскільки починаючи з квітня 2019 року (тобто майже 17 місяців з дати народження дитини) вони не мали жодних стосунків, що могли б призвести до зачаття. Згідно свідоцтва про народження дитини, батьком дитини зазначений чоловік відповідача - [PERSON] , який фактично і є біологічним батьком дитини. У зв`язку з викладеним просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Позивач та його представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити в повному обсязі. Позивач додатково пояснив, що у лютому 2018 року він почав зустрічатись з відповідачем [PERSON] . У період з березня 2019 року по лютий 2020 року вони почали проживати однією сім`єю за адресою: [ADDRESS] , будинок вони орендували. Разом з ним проживали також і діти відповідача - [PERSON] віком приблизно 3 роки та [PERSON] віком 9 років. Також, допомагати по господарству приходили няня та прибиральниця. З відповідачем вони хотіли створити сім`ю та народити спільну дитину. У січні 2020 року вони з відповідачем дізнались про вагітність. Але, під час вагітності [PERSON] вони перестали проживати разом, відповідач переїхала у свою квартиру. Про те, що [PERSON] народила дитину він дізнався [INFO] . Зі слів няні - [PERSON] з дитиною все гаразд. З метою проведення призначеної ухвалою суду судово-генетичної експертизи за викликом експерта він двічі з`являвся до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради для відібрання біологічних зразків, однак відповідач [PERSON] з дитиною на виклики експерта для відібрання біологічних зразків так і не з`явились, у зв`язку з чим експертизу провести не вдалось саме з вини [PERSON] , оскільки як йому повідомили в експертній установі, відібрання біологічних зразків проводиться тільки при одночасній їх присутності у відділенні. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснила, що жодний з долучених до матеріалів справи доказів не доводить, що позивач є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Показання свідка [PERSON] не відповідають дійсності та в більшості базуються на чужих словах. Позивач батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , не є, батьком даної дитини є [PERSON] , реєстрація народження здійснена відповідно до ст. 126 СК України. Відповідач від проведення призначеної судом судово-генетичної експертизи не ухилялась та не заперечувала проти її призначення, однак на теперішній час дитина перебуває за межами України у зв`язку з повномасштабним вторгненням на територію України. Під час проведення експертизи дитину відповідач на територію України не привезла, оскільки в той час відбувались ракетні обстріли території України та тривалі відключення електроенергії. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 27 вересня 2022 року пояснила, що вона дійсно знайома з позивачем [PERSON] . У період з березня 2019 року по кінець квітня 2019 року вона дійсно разом з дітьми проживала за адресою: [ADDRESS] . Вказаний будинок вона орендувала, за перший місяць проживання оплату вніс позивач. Однак, позивач з нею ніколи не проживав, а лише приходив в гості. Жодних заяв до КП «Щасливе місто» вона не подавала разом з позивачем, наміру створювати з позивачем сім`ю та одружуватись вона ніколи не мала. У квітні 2019 року між нею та позивачем відбулась сварка, після чого вона виїхала з орендованого будинку та повернулась проживати у свою квартиру. Позивач намагався налагодити з нею стосунки, однак результатів це не принесло. Позивач переслідував її, у зв`язку з чим вона зверталась до поліції. Після того, як відповідач виїхала із зазначеного будинку, вона поновила близькі стосунки з її колишнім чоловіком, вони почали жити разом, влітку 2019 року поїхали разом відпочивати до [PERSON] . Позивач батьком її дитини - [PERSON] , [INFO] , не є, батьком її дитини є [PERSON] . Твердження позивача про грошову підтримку відповідача та придбання коляски не відповідають дійсності, відповідач не отримувала від позивача жодних грошових коштів, а коляску в якості подарунку для дитини придбала її подруга. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Допитана в судовому засіданні 02 травня 2023 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона з відповідачем [PERSON] є колегами як адвокати, вони разом працювали. Приблизно у квітні 2019 року у житті відповідача з`явився [PERSON] . [PERSON] не відповідала взаємністю на почуття [PERSON] [PERSON] та [PERSON] разом не проживали. Вона була один раз у 2019 році в гостях у [PERSON] у квартирі на [ADDRESS] . Також вона була один раз у 2019 році в гостях у [PERSON] в будинку по [ADDRESS] , який остання орендувала. [PERSON] показувала їй будинок та речей [PERSON] там не було. З чоловіком [PERSON] у той період часу [PERSON] не проживала. [PERSON] часто приїжджав в офіс, де вони з [PERSON] працювали, між ними відбувались сварки. Коли [PERSON] не відповідала взаємністю, [PERSON] почав переслідувати відповідача ще активніше. Допитана в судовому засіданні 02 травня 2023 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її рідною племінницею. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] нав`язливо залицявся до [PERSON] та переслідував її. [PERSON] орендувала будинок по [ADDRESS] , а потім переїхала до [PERSON] . Народження дитини - [PERSON] було заплановано заздалегідь. У лютому 2020 року [PERSON] з [PERSON] повідомили їй, що [PERSON] вагітна. Це було на День народження [PERSON] вдома у [PERSON] по [ADDRESS]. З 2019 року [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] . До 2019 року [PERSON] іноді з [PERSON] не проживали. Батьком дочки [PERSON] - [PERSON] є [PERSON] , а син [PERSON] - [PERSON] народжений від іншого чоловіка. У 2020 році [PERSON] одружилась з [PERSON] . Допитана в судовому засіданні 17 травня 2023 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона працює домогосподаркою, займається прибиранням будинків. Позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] вона знає. З листопада 2018 року вона займалась прибиранням квартири [PERSON] , що розташована по [ADDRESS] . В той час [PERSON] проживала з двома дітьми - [PERSON] та [PERSON] . Іноді приходив батько [PERSON] та забирав її на фігурне катання. Від [PERSON] їй стало відомо, що у неї з`явився чоловік та в неї з ним відносини, та цим чоловіком пізніше виявися [PERSON] . З [PERSON] вона познайомилась у березні 2019 року. [PERSON] забрав її та привіз у будинок по [ADDRESS] , там була [PERSON] та вони обговорили, що саме необхідно поприбирати. Коли вони всі разом були в тому будинку, [PERSON] та [PERSON] сказали їй, що будуть проживати разом. За прибирання заплатив [PERSON] . Будинок по [ADDRESS] вона прибирала два рази на тиждень. Два рази на тиждень вона приходила та бачила там [PERSON] , [PERSON] , дітей - [PERSON] та [PERSON] , а також нянь - [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] проживали як сім`я. [PERSON] купував дітям іграшки, купив собаку та рибок. [PERSON] часто дарував [PERSON] квіти. В кінці квітня 2019 року вона припинила працювати у [PERSON] . Від [PERSON] вона чула, що вони з [PERSON] хочуть одружитись, [PERSON] хотіла, щоб у них була дитина, дівчинку хотіли назвати [PERSON] , планували купити будинок. Гулянок [PERSON] та [PERSON] не любили, при ній в будинку гостей не було. [PERSON] та [PERSON] планували поїхати разом в [PERSON] , щоб познайомити [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Через деякий час вона зустріла [PERSON] та дізналась, що він став батьком. Від нянь, які працювали у [PERSON] , їй стало відомо, що [PERSON] вагітна. Відносин [PERSON] з іншими чоловіками вона не бачила. Вислухавши учасників справи та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є матір`ю малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією актового запису про народження № 879 від 03 жовтня 2020 року, складеного Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (т. 1 а.с. 42). На момент народження [PERSON] , тобто станом на [INFO], відповідач [PERSON] у шлюбі не перебувала. Згідно з ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. У листі Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 1113/20.21-30 від 12 серпня 2022 року зазначено, що актовий запис про народження № 879 від 03 жовтня 2020 року складений на [PERSON] , [INFO] , на підставі медичного свідоцтва про народження № 510 від [INFO], складеного Державним закладом «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 МОЗ України». Реєстрацію народження здійснено (підстава відомостей про батька) відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України (а.с. 145). Однак, суд зазначає, що у вищевказаному листі Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 1113/20.21-30 від 12 серпня 2022 року не зазначено, коли саме реєстрацію народження [PERSON] було проведено відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, а також коли саме та який чоловік звернувся до органу державної реєстрації актів цивільного стану з заявою про внесення до даного актового запису відомостей про нього як про батька дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно копії актового запису про народження № 879, який був наданий на запит суду 20 жовтня 2021 року листом за вих. № 4604/05.1-42 від 07 жовтня 2021 року (а.с. 41), батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , зазначений [PERSON] . При цьому, відомості про батька дитини були внесені до актового запису про народження зі слів матері на підставі її заяви від 03 жовтня 2020 року, тобто первісно запис про батька вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Отже, судом встановлено, що після народження відповідачем дитини [PERSON] , [INFO] , запис про батька дитини було вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України, а не відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, як зазначає сторона відповідача. Частиною 1 статті 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Тобто, той факт, що листом Чечелівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 1113/20.21-30 від 12 серпня 2022 року, суду було повідомлено, що реєстрацію народження дитини здійснено (підстава відомостей про батька) відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України, свідчить про те, що зміни до актового запису про народження [PERSON] були внесені через деякий час після народження дитини. У зв`язку з наведеним суд не бере до уваги та відхиляє усі заперечення відповідача з цього приводу, оскільки вони є недоведеними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Звертаючись у серпні 2021 року до суду з даним позовом до [PERSON] про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, [PERSON] наполягав на тому, що саме він є батьком [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України закріплено, що підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. З листа Комунального підприємства «Щасливе місто» № 2110/1 від 21 жовтня 2021 року судом встановлено, що 02 липня 2019 року [PERSON] та [PERSON] звертались до посадових осіб КП «Щасливе місто» для отримання інформації з приводу можливої реєстрації шлюбу в межах пілотного проекту «Шлюб за добу», що зафіксовано у журналі заявок на державну реєстрацію шлюбу. Під час проведення консультації заявником [PERSON] була частково заповнена заявка та отримано реквізити для оплати послуг КП «Щасливе місто», [PERSON] іншу частину заявки не заповнювала, особисті дані не вносила, а отже заявка не вважається поданою та зареєстрованою. Після отримання заявниками реквізитів для оплати послуг з організації та державної реєстрації шлюбу заявники вийшли з приміщення КП «Щасливе місто» з метою здійснення оплати послуг, але більше разом не повертались (т. 1 а.с. 48-49). Таким чином усі твердження відповідача про те, що вона не зверталася разом з позивачем до КП «Щасливе місто» з заявою про реєстрацію шлюбу, судом відхиляються як такі, що спростовані наявними в матеріалах справи доказами. З показань допитаної під час розгляду справи в якості свідка [PERSON] судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали разом, але не перебували у шлюбі між собою. При цьому, вказаний свідок також повідомила, що працюючи у будинку, де проживали позивач та відповідач, за адресою: [ADDRESS] , вона чула як позивач та відповідач планували створити сім`ю, купити будинок та народити дитину. При цьому, заперечення позивача щодо неможливості проживання у орендованому будинку [ADDRESS] після 11 вересня 2019 року оскільки відбувся його продаж на підставі договору купівлі-продажу від 11 вересня 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райської Т.М., зареєстрованого в реєстрі за № 7224, та власником став [PERSON] (а.с. 143-144), суд вважає безпідставними та недоречними, з тих підстав, що зміна власника нерухомого майна не свідчить про припинення правовідносин оренди та жодним чином не спростовує того факту, що [PERSON] та [PERSON] після 11 вересня 2019 року могли продовжувати проживати у вказаному будинку як орендарі. Також суд враховує, що сторонами не надано суду договору оренди будинку, а факт проживання відповідачем з дітьми у орендованому житлі визнавався обома сторонами, і тому він не підлягає доказуванню. Суд зазначає, що факт спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю додатково підтверджується також наявними в матеріалах справи фотознімками, які не викликають у суду сумнівів щодо перебування сторін у відносинах, притаманних сімейним (т. 1 а.с. 8-15). Враховуючи наведене суд вважає недоведеними та не бере до уваги твердження відповідача про те, що вона ніколи не відповідала позивачу взаємністю на його намагання створити з нею пару. Викладене в сукупності з дослідженими під час розгляду справи доказами свідчить про те, що дитина [PERSON] - [PERSON] , яка народилась [INFO] , могла бути зачата під час перебування сторін у відносинах, яким притаманне також і спільне проживання разом однією сім`єю. При цьому, суд оцінює критично та не приймає до уваги показання допитаного в судовому засіданні 02 травня 2023 року в якості свідка [PERSON] , яка повідомила, що [PERSON] та [PERSON] разом не проживали, оскільки як пояснила сама [PERSON] в гостях у [PERSON] вона була лише двічі: один раз у квартирі та один раз в будинку по [ADDRESS] , а тому вказаний свідок не могла достеменно знати про проживання позивача разом із [PERSON] . Показання свідка [PERSON] , яка повідомила про те, що [PERSON] орендувала будинок по [ADDRESS] , а потім переїхала до [PERSON] , суд до уваги не бере, оскільки вони не мають доказовго значення для справи. Крім того, такі показання свідка суперечать іншим встановленим у справі обставинам, в тому числі і поясненням самого відповідача, яка під час розгляду справи наполягала на тому, що після виїзду з орендованого будинку вона повернулась проживати у свою квартиру. Більш того, показання свідків [PERSON] та [PERSON] жодним чином не виключають того факту, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . Оцінюючи долучену до матеріалів справи копію протоколу УЗД від 10 січня 2020 року (І триместр вагітності) та копію фотознімку плода (т. 1 а.с. 18, 19) суд до уваги в якості доказів не приймає як недопустимі, оскільки стороною відповідача заперечувався факт відповідності копій цих документів оригіналу, а стороною позивача оригінали цих документів суду так і не подано. За клопотанням представника позивача [PERSON] - [PERSON] ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року (т. 1 а.с. 214-216) у даній справі було призначено судово-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради, на вирішення якої поставлено наступні питання: чи наявне кровне споріднення між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] ?; якщо кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON] наявне, то чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком [PERSON] , [INFO] ? Зобов`язано [PERSON] забезпечити явку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Однак, листом Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради № 64 від 18 січня 2023 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2022 року про призначення судово-генетичної експертизи щодо встановлення батьківства громадянина [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , було повернуто без виконання у зв`язку з неявкою обох сторін 19 грудня 2022 року та неявкою громадянки [PERSON] з дитиною 16 січня 2023 року на експертизу (т. 1 а.с. 238). Позивач [PERSON] під час розгляду справи пояснював, що з метою проведення призначеної ухвалою суду судово-генетичної експертизи за викликом експерта він двічі з`являвся до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради для відібрання біологічних зразків, однак відповідач [PERSON] з дитиною на виклики експерта для відібрання біологічних зразків у призначені експертом дати так і не з`явились, у зв`язку з чим експертизу провести не вдалось, оскільки, як йому повідомили в експертній установі, відібрання біологічних зразків проводиться тільки при одночасній їх присутності у відділенні. Отже, суд вважає встановленим, що призначена ухвалою суду від 11 жовтня 2022 року судово-генетична експертиза не була проведена саме у зв`язку з неявкою [PERSON] з дитиною - [PERSON] , [INFO] , на експертизу до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. У пункті 9 Постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). У статті 109 ЦПК України також закріплено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. На сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Але, відповідач [PERSON] хоча і зазначала, що не заперечує проти призначення судово-генетичної експертизи, однак незважаючи на це 19 грудня 2022 року та 16 січня 2023 року не виконала покладеного на неї обов`язку забезпечити явку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , до Комунального закладу «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» Дніпропетровської обласної ради. Крім того, перед призначенням експертизи судом з`ясовувалась у відповідача думка щодо можливості забезпечення явки дитини для проведення експертизи в інші - більш безпечні регіони західної України, однак відповідач відмовилась, зазначивши, що привозити дитину до будь-якого міста України до закінчення воєнного стану вона не буде. Питання про походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ухиленням від участі в експертизі вважаються умисні дії учасника справи, спрямовані на неможливість проведення експертизи, яку призначає суд. Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи без надання доказів поважності причин неявки дає підстави вважати, що така особа не бажає отримати висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Відповідач про призначення експертизи була обізнана через свого представника, належним чином повідомлена про час та місце відбору зразків для проведення генетичної експертизи, відповідач з дитиною жодного разу не з`явилась за викликами на забори зразків для проведення експертизи, будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до експертної установи не надала, тобто умисно ухилялась від проведення генетичної експертизи. Усі заперечення відповідача з приводу неможливості з`явитися для проведення експертизи суд розцінює критично та відхиляє, вважає причини неповажними. У зв`язку з цим, враховуючи, що експертиза не була проведена саме у зв`язку з неявкою на експертизу відповідача [PERSON] з дитиною - [PERSON] , [INFO] , з урахуванням положень статті 109 ЦПК України, суд оцінює таку поведінку відповідача як умисне ухилення від проведення експертизи, та з урахуванням усіх встановлених під час розгляду справи обставин в їх сукупності, вважає за можливе визнати факт того, що [PERSON] , [INFO] , є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] . При цьому, належних, допустимих та достатніх доказів, які б спростували висновок суду про ухилення від проведення судової експертизи, стороною відповідача суду не надано. Визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема, обов`язку з утримання дитини. За таких обставин, враховуючи все вищенаведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні у справі матеріали та докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , народженої [PERSON] , [INFO] , а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У пункті 20 глави 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24 грудня 2010 року № 3307/5), при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п.п. 2.13.1 п. 2.13 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року 96/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.п. 2.16.4 п. 2.16 розділу ІІ зазначених вище Правил, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Таким чином, суд вважає за необхідне внести зміни до актового запису № 879 від 03 жовтня 2020 року, вчиненого Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши у графі батько - « [PERSON] , [INFO] , громадянин України». Згідно з ч. 1 статті 147 СК України по батькові дитини визначається за іменем батька. За таких обставин, у актовому записі № 879 від 03 жовтня 2020 року, вчиненому Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про народження [PERSON] , [INFO] , слід змінити по батькові дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] », а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо внесення змін до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , в частині виключення з графи «прізвище» запису « [PERSON] » та включення у графу «прізвище» запису « [PERSON] » суд виходить з наступного. У частині 1 статті 145 СК України закріплено, що прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом, що визначено у частині 3 статті 145 СК України. Аналогічні положення закріплені і у пункті 2.10 розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, згідно з яким заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження у зв`язку з тим, що при державній реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім`я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. У частині 5 статті 148 СК України також зазначено, що у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. В матеріалах справи відсутні докази того, що між батьками досягнута згода щодо визначення прізвища дитини. Оскільки позивач та відповідач як батьки [PERSON] , [INFO] , мають різні прізвища та до актового запису № 879 від 03 жовтня 2020 року про народження дитини прізвище [PERSON] , [INFO] , було внесено за прізвищем матері - [PERSON] за її заявою, з урахуванням того, що [PERSON] як мати дитини не надавала згоди на зміну прізвища дитини з прізвища матері - « [PERSON] » на прізвище батька - « [PERSON] », суд не вбачає передбачених законом підстав для внесення до актового запису № 879 від 03 жовтня 2020 року про народження [PERSON] , [INFO] , змін щодо прізвища дитини, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині не підлягають задоволенню. Надану стороною відповідача до матеріалів справи в якості доказу копію експрес-накладної Нової пошти (т. 1 а.с. 149) суд до уваги не приймає та відхиляє як неналежну, оскільки вказаний документ не має жодного доказового значення у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України у вказаній справі про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. При розгляді даної справи суд виходить з того, що в обґрунтування заперечень проти позову та підтвердження перед судом наведених обставин, відповідачем не надано суду належних, допустимих та переконливих доказыв. Усі заперечення відповідача зводяться лише до його незгоди та невизнання обставин наведених позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог. При цьому, обов`язок доведення перед судом переконливості своєї позиції покладається у рівній мірі як на позивача так і на відповідача. Саме тому, оцінюючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази та повідомлені сторонами суду обставини, суд вважає переконливішою позицію позивача, оскільки вона підтверджена відповідним доказами, в той час як позиція відповідача ґрунтується виключно на запереченнях та не підтверджена відповідним засобами доказування. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до вимог до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 1 816,00 грн. На підставі ст.ст. 125, 128, 134, 135, 145, 147, 148 СК України,

Outcome: partial