Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме просить встановити факт, що трудова книжка серія [NUMBER] , заповнена 25.08.1981 на ім`я (російською мовою) « [PERSON] », належить їй, [PERSON] ,крім того ткож просить встановити факт належності їй свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб. Заяву обґрунтовує тим, що вона після досягнення пенсійного віку набула право на пенсію за віком та звернулась до пенсійного фонду України із відповідною заявою та документами. Заявниці не зараховано до пенсійного стажу період навчання з 01.09.1979 року по 30.06.1981 року та період работи згідно трудової книжки серія [NUMBER] , оскільки титульний лист заповнено з порушенням та запис про зміну прізвища зроблено на підставі свідоцтва про шлюб,що не відповідає паспортним даним. Ухвалою суду від 16.01.2023 року дана заява прийнята до провадження, призначена до розгляду в порядку окремого провадження. Від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області 17.02.2023року надійшло пояснення на заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якому зазначено, що справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають. Відповідно до ст. 3 Закону України від 01.07.2010 № 2398-УІ "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" (далі - Закон № 2398) державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус". Отже, свідоцтво про народження та свідоцтво про шлюб є свідоцтвами, що видані органи державної реєстрації актів цивільного стану. Таким чином, в судовому порядку не можуть бути встановлені факти належності свідоцтва про народження [NUMBER] від 13.10.1962 та свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 30.04.1982 [PERSON] . У судове засідання заявник не з`явилася, при цьому подала суду заяву про розгляд справи без її участі, повідомивши, що вимоги підтримує та просить задовольнити заяву. Заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області в судове засідання участь свого представника не забезпечила, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, в наданих суду письмових поясненнях міститься клопотання про розгляд даної справи без участі її представника. Дослідивши письмові докази у справі та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити з таких підстав. Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, а саме просила встановити факт, що трудова книжка серії [NUMBER] , розпочата 25.08.1981року на ім`я (російською мовою) « [PERSON] », належить їй, [PERSON] також просила встановити факт належності свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб. У зв`язку з досягненням пенсійного віку вона набула право на пенсію за віком та звернулась пенсійного фонду з відповідною заявою та документами. Відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії № 143250013448 від 12.09.2022 року за результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979року по 30.06.1981 року,згідно диплому серія [NUMBER] та періоди роботи згідно трудової книжці серія [NUMBER] ,оскільки титульний лист заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників-запис про зміну прізвища в трудовій книжці зроблено на підставі свідоцтва про шлюб,яке не можна взяти на уваги,оскільки не відповідає паспортним даним ( [PERSON] ). У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 644/6274/16-ц від 22.08.2018 р. та в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року зазначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція), визначено порядок встановлення факту належності трудової книжки та внесення до неї змін. Пунктом 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України №58 від 29 липня 1993 року визначено,що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів. Крім того, згідно зі п.18 Порядку за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. У п. 26 цього Порядку визначено, що якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії на підставі показань свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Крім того судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки за наявності відомостей про те, що заявник звертався за останнім місцем роботи із заявою про внесення змін до трудової книжки. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 290/412/17. Суд дійшли висновку про те, що заявник не надала доказів того, що вона, як передбачає Інструкція, зверталася до останнього місця роботи із заявою щодо зміни записів у трудовій книжці, а їй було відмовлено у внесенні таких змін або її заява залишилась без відповіді. Крім того як вбачається з копії паспорту громадянина України серія [NUMBER] заявниці зазначено українською мовою « [PERSON] » та російською мовою « [PERSON] ». Відповідно до копії трудової книжки серія [NUMBER] дата заповнення 25.08.1981 року, ім`я заявниці російською мовою вказано як « [PERSON] », що відповідає відомостям зазначеним у паспорті громадянина України серія [NUMBER] заявниці, в якому російською мовою вказано « [PERSON] ». Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові № 938/792/21 від 08 лютого 2023 року певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Разом з тим, законом чітко передбачено порядок заповнення трудової книжки, внесення до неї відповідних записів та змін, а саме всі необхідні дії щодо трудової книжки вчиняє роботодавець, тому лише у тому разі, коли роботодавець не виконав свого обов`язку щодо ведення трудової книжки працівника належним чином, або відмовив у зміні записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження, то у такому випадку у суду виникнуть підстави для захисту порушеного права в судовому порядку. Такий висновок ґрунтується на тому принципі урядування, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач (у цій справі - роботодавець) зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє (або вчиняє їх неправомірно), це може стати предметом судової перевірки. Не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої такої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій. Стосовно вимоги про встановлення факту належності свідоцтва про народження зявниці та свідоцтва про шлюб, слід відмовити, з огляду на положення ч. 3 ст. 315 ЦПК України, якою передбачено, що справи про встановлення факту належності особі свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану,судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Outcome: dismissed