Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

13 січня 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 08.08.2022 року позивач надав у борг грошові кошти відповідачу у розмірі 11000,00 грн., які зобов`язався повернути у строк до 08.09.2022 року вказані обставини підтверджуються відповідною розпискою. Незважаючи на неодноразові звернення позивача до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів наданих за договором позики, які підтверджуються розпискою - відповідач ігнорував дані звернення та не вжив жодних дій для того, аби виконати свої зобов`язання належним чином. Поведінка відповідача свідчить про систематичне ухиляння від повернення боргу, а обставини, за яких сталося отримання відповідачем грошових коштів, свідчить про завідомо спланований умисний характер дій відповідача. Позивач в судове засідання не з`явився, але на електронну адресу суду від позивача надійшла заява в якій він просить провести розгляд справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити у повному. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки до суду не повідомив, ніяких заяв та клопотань від нього не надходило. Оскільки відповідач належним чином повідомлявся про дату розгляду справи і позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази по справі, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Позивач, звернувшись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики зазначив, що 08 серпня 2022 року він передав у позику відповідачу грошові кошти у сумі 11000,00 гривень. Позивачем на підтвердження вимог за позовом суду наданий оригінал розписки від 08.08.2022 року складеної відповідачем і власноручно підписаної, за якою відповідач підтвердив отримання в борг грошей в сумі 11000,00 грн. з зобов`язанням їх повернення в зазначеній сумі до 08.09.2022 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Суд, надавши оцінку всім наявним доказам, наданими сторонами по справі, проаналізувавши в тому числі зміст розписки про отримання коштів відповідачем від позивача, приходить до висновку, що між відповідачем і позивачем був укладений договір позики, оформлений розпискою від 08.08.2022 року власноручно складеної і підписаної ним із зазначенням в тому числі отримання коштів в борг в сумі 11000,00 грн., з зазначенням строку і порядку їх повернення. Зміст розписки містить відомості про отримання грошових коштів відповідачем в борг. Відповідно до статті 1046 ЦК України, розписка, відповідача від 22.01.2021 року підтверджує факт передачі та отримання ним грошових коштів, розпискою зазначені зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму та такий договір є укладеним з моменту передання грошей, що підтверджується підписом відповідача на розписці. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд вважає доведеним позивачем, що укладений сторонами договір позики, оформлений розпискою від 08.08.2022 року є не лише фактом укладення договору позики, а й фактом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, і як наслідок виникнення у відповідача боргового зобов`язання. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 і від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано належно і в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За розпискою від 08.08.2022 року - виконання зобов`язання відповідачем з повернення грошових коштів зазначено до 08.09.2022 року. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу підлягають задоволенню . Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем судові витрати в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved