Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

22.08.2017 р. до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів. 25.09.2018 р. представник позивача [PERSON] - адвокат Богомаз А.П. подав до суду уточнену позовну заяву щодо місця проживання дитини, яка обґрунтована наступним. Позивач і дитина [PERSON] , [INFO] , проживають разом в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . З моменту окремого проживання відповідача від позивача та дитини сторони не дійшли згоди щодо того, з ким проживатиме малолітня дитина. 10.04.2018 р. орган опіки та піклування в особі Києво-Святошинської РДА визначив батьку дитини, [PERSON] , графік відвідування малолітньої доньки, який відповідач не виконував, посилаючись на власні життєві плани. Вказала, що дитина доглянута, стан її здоров`я добрий, в орендованій квартирі створені всі належні умови для виховання та розвитку. Відповідач добровільно свій обов`язок по утриманні дитини не бажав, участі у вихованні та спілкуванні з дитиною не приймає, питанням додаткових витрат не цікавився. Дитина є безумовно прихильною до матері. З урахуванням віку дитини, вона потребує піклування матері, тому має проживати з нею. Мати дитини має відмінну характеристику з місця роботи, гідну зарплату, тому з урахуванням Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю. За таких обставин, позивач [PERSON] просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору у сумі 640 грн. 26.10.2018 р. відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву, яка мотивована наступним. Позивач не зазначив обставин, якими обґрунтовує свої вимоги, дитина проживає з матір`ю позивача, оскільки робота займає багато часу, до позову не додано висновку служби у справах дітей відносно можливості визначення місця проживання саме з позивачем. На обґрунтування свого позову, зазначає, що він має власне житло - двокімнатну квартиру,загальною площею 52,9 кв.м, ( [ADDRESS] ) та приватний будинок, загальною площею 167,4 кв.м, ( [ADDRESS] ). Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов від 28.08.2018 р. для дитини створені всі умови. Разом з ним проживають його батьки, які від народження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , і до досягнення одного року займалися її вихованням, допомагали сторонам по справі морально і фізично. Малолітня дитина прив`язана до батька, дідуся з бабусею, існує сильний родинний зв`язок, хоча позивач руйнує цей зв`язок. Малолітня дитина не відвідує дитячий садок, хоча він домовився щодо влаштування дитини в дошкільний заклад ясла-садок «Сонечко». За таких обставин вказував, що можна укласти договір, яким визначити місце проживання малолітньої дитини на добровільних засадах або затвердити мирову угоду у судовому процесі. На його думку, в позові [PERSON] про визначення місця проживання слід відмовити в повному обсязі, оскільки позовні вимоги є безпідставними, необґрунтованим і такими, що не підлягають до задоволення. Щодо зустрічних вимог вказав, що любить свою доньку і готовий займатися її вихованням і утриманням, створивши для неї всі необхідні умови для проживання, розвитку і навчання, на роботі характеризується позитивно, має хороший заробіток, забезпечений житлом, може забезпечити належне медичне обслуговування та надання освітніх послуг дитині. За таких обставин просив суд про визначення місця проживання дитини з батьком, а в первісному позові просив відмовити повністю. Також відповідач [PERSON] подав до суду відзив, обґрунтований підставами, викладеними у зустрічній позовній заяві. 30.11.2018 р. представник позивача [PERSON] - адвокат Богомаз А.П. подав до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що матір`ю дитини створюються найкращі умови для виховання та розвитку дитини. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11.05.2021 р. прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник Богомаз А.П. в судове засідання не з`явилися, представник подав до суду клопотання про розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника, позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні вимог первісного позову просив відмовити, вимоги зустрічного позову підтримав та просив задовольнити. Від представника Служби у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради надійшло клопотання, в якому представник просив суд вимоги первісного позову задовольнити в повному обсязі, а у задоволенні вимог зустрічного позову просив відмовити, проводити розгляд справи за його відсутності. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є перешкодою для розгляду справи по суті спору. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, розглянути справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, ретельно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом достовірно встановлено, що 25.02.2016 р. між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 109, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] . Рішенням Васильківського міськрайонного судуКиївської області від З копії свідоцтва про народження вбачається, що малолітня [PERSON] , народилася [INFO] , а її батьками записані сторони у справі [PERSON] та [PERSON] . Згідно Судом встановлено, що [PERSON] ( [PERSON] ), мати дитини, займає посаду начальника відділу адміністрування виробничих операцій департаменту адміністрування ПАТ «Аграрний фонд», характеризується як спокійна, врівноважена та миролюбна, уникає конфліктних ситуацій та отримала сукупний дохід за період з вересня 2017 р. по лютий 2018 р. в сумі 216537,32 грн., що підтверджується характеристикою та довідкою про доходи від 03.03.2018 р. Судом встановлено, що у [PERSON] , матері дитини, психіатричних патологій та ознак наркологічних захворювань, що підтверджується медичною довідкою та сертифікатом від 07.11.2018 р. Як вбачається із амбулаторної карти пацієнта №23818 від 30.10.2018 р.,01.11.2018 р., ехокардії від 10.11.2018 р. стан дитини задовільний. Разом з тим, суд критично ставиться та не бере до уваги всі квитанції, довідки за реквізитами, оскільки вони не відповідають критерію належності щодо предмету доказування та достовірності в контексті розгляду справи про визначення місця проживання дитини. Відповідно до Розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 10.04.2018 р. №277, відповідачу за первісним позовом [PERSON] встановлено порядок участі у вихованні малолітньої дитини та спілкуванні з нею. Судом встановлено, що [PERSON] , батько дитини, займає посаду техніка-технолога зі зберігання та переробки зерна управління переробки департаменту виробничих операцій ПАТ «Аграрний фонд», характеризується як дисциплінований, цілеспрямований, кваліфікований працівник та отримав сукупний дохід за період з квітня 2018 р. по вересень 2018 р. в сумі 180504,22 грн., що підтверджується характеристикою від 20.09.2018 р. та довідкою про доходи від 16.04.2018 р. Судом встановлено, що [PERSON] , батько дитини, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але проживає за адресою: [ADDRESS] , що належить йому на праві приватної власності, як вбачається із свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 28.03.2011 р. серії [NUMBER] . Як вбачається з Акту обстеження житлово-побутових умов від 28.08.2018 р., складеного начальником служби ССДС Кощей К.Ю. , директором ВРЦ СССОМ Дерев`янко Л.В., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , проведеного за адресою: [ADDRESS] , було обстежено двоповерховий будинок, який складається з 9 кімнат, в тому числі кухні, санвузла, коридора, прибудинкової території. Умови проживання - задовільні. Наявне газо-, електро-, водопостачання. Наявні місця для сну та дозвілля дитини, в житловому приміщенні дотримуються санітарно-гігієнічні умови проживання. Для дитини створені всі умови. Наявне місце для сну, місця для гри та майбутнього навчання дитини, наявні всі засоби гігієни та догляду за дитиною. В будинку проживають і мають постійне місце реєстрації - батько дитини, дідусь та бабуся дитини. В сім`ї струнки доброзичливі, мають довірливі стосунки між собою, дотримуються сімейних традицій, мають повагу одне до одного. Всі члени сім`ї не заперечують та одноголосно підтримують рішення прийняти на виховання дитини. Аналогічні відомості викладені в акті обстеження умові проживання від 09.07.2021 р., складеному начальником ССДС Анашкіною-Вітченко А.А. , головним спеціалістом Дуновська М.О., фахівця із спеціальної роботи Духноської О.А . За довідкою дошкільного навчального закладу (ясла-садок) Дослідницької селищної ради Васильківського району Київської області «Сонечко» від 19.10.2018 р. № 5, при потребі [PERSON] , [INFO] , буде надано місце в дошкільному закладі. Із довідки Васильківського районного центру первинної медико-санітарної допомоги КНП ВРР від 22.10.2018 р., [PERSON] , батько дитини, є здоровим, протягом останніх трьох років на диспансерному обліку не перебував. [PERSON] неодноразово звертався до органів Національної поліції щодо можливих неправомірних дій [PERSON] через перешкоди в зустрічах з дитиною, що підтверджується листами Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 07.07.2017 р., 04.10.2017 р., 01.12.2017 р., 21.02.2018 р. Як вбачається з платіжних доручень [PERSON] , батько дитини, сплачував на користь [PERSON] , матері дитини, аліменти 11.12.2017 р., 01.11.2017 р., 06.02.2018 р., 13.08.2018 р. 10.09.2018 р. Разом з тим, суд критично ставиться та не бере до уваги всі інші квитанції, товарні чеки, видаткові накладні, оскільки вони не відповідають критерію належності щодо предмету доказування та достовірності в контексті розгляду справи про визначення місця проживання дитини. Відповідно до договору оренди приміщення від 22.10.2017 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач за первісним позовом вийняла квартиру за адресою: [ADDRESS] , строком з 21.10.2017 р. по 21.10.2018 р. Позивач за первісним позовом [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] , проживала в цій квартирі про, що було складено акт депутата Вишневої міської ради VII скликання Іволгіної О.А. від 25.07.2018 р. № 1/04-1347. Судом встановлено, що 16.04.2019 р. на адресу суду надійшов висновок від Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, де на засіданні 05.02.2019 р. комісія з питань захисту прав дитини рекомендували батькам скористатись сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою та вирішення питань, пов`язаних із визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною. Орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю - гр. [PERSON] . 12.04.2023 р. на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , затверджений рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області від 21.12.2021 р. № 167/14. З акту обстеження умов проживання від 11.04.2023 р., складеного головним спеціалістом-юристконсультом відділу усиновлення та сімейних форм виховання ССДС Ірпінської міської ради Козир О.В., головним спеціалістом відділу соціальної роботи ССДС Ірпінської міської ради Тушаєвою О.О., проведеного за адресою: [ADDRESS] , було обстежено житло на першому поверсі десятиповерхівки, яка складається з двох кімнат, загальною площею 50 кв.м. Умови проживання задовільні, в квартирі чисто, прибрано, зроблений сучасний ремонт, в наявності всі необхідні меблі та побутова техніки, комунікації підключені. Для дитини виділена окрема кімната, місце для навчання та проведення дозкілля, є особисті речі, іграшки, книжки. Стосунки в сім`ї доброзичливі. Комісія вважає, що матір`ю створено всі належні умови для проживання та виховання доньки, в ході бесіди з дитиною, встановлено, що малолітня більше прихильна до матері. Зі слів дитини, вона хоче постійно проживати з матір`ю, а спілкуватись та бачиться - з батьком. Відповідні відомості підтверджуються актом про оцінку потреб сім`ї та висновком оцінки потреб сім`ї від 11.04.2023 р. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006 р.). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16.07.2015 р.). Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 р. в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.11.2021 р. в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Положеннями ч.ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХЩ789-12) від 27.02.1991 р. та набула чинності 27.09.1991 р., у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що будь-хто з батьків не наділений пріоритетним правом на проживання з дитиною. З аналізу вищезазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов`язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, з висновку від 16.04.2019 р. Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області від 21.12.2021 р. № 167/14, згідно якого зазначено, що 06.12.2021 р. вивчивши матеріали справи, обстеживши місце проживання дитини та матері, інших осіб, які бажають проживати з дитиною брати участь у її вихованні, враховуючи думку самої дитини, поспілкувавшись з самою дитиною, а також на підставі наявних документів, які стосуються справи орган опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінської міської ради Бучанського району Київської області дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Суд вважає зазначені висновки обґрунтованими та таким, що не суперечить інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги обох позовів, суд позбавлений можливості в порядку ст. 232 ЦПК допитати [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з її малолітнім віком. При вирішенні питання про визначення місця проживання дитини судом, також, враховуються та приймаються до уваги наступні обставини, а саме, що [PERSON] має постійне місце роботи та джерело доходу, займається вихованням своєї доньки, згідно акту обстеження умов проживання від 11.04.2023 р., спроможна забезпечити задовільні умови проживання, для дитини виділена окрема кімната, забезпечене місце для навчання та проведення дозвілля, стосунки в сім`ї доброзичливі, комісія прийшла до висновку, що матір`ю створено всі належні умови для проживання та виховання доньки, крім того, в ході бесіди з дитиною, встановлено, що малолітня більше прихильна до матері, хоче постійно проживати з матір`ю, а спілкуватись та бачиться - з батьком. Згідно статті 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, а позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних доказів того, що поведінка чи дії відповідача [PERSON] або наслідки її спілкування з дитиною, можуть суперечити інтересам дитини або впливати на неї негативно, перешкоджати її фізичному та духовному розвитку. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 р. у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства». Враховуючи вищезазначене в контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, з урахуванням того, що за місцем проживання матері створені всі умови для дитини, мати виховувала та утримувала доньку належним чином, а також враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, відсутність жодних доказів, які свідчать про неналежне виховання дитини матір`ю (враховуючи, що дитина постійно проживала з матір`ю), особистої прихильності малолітньої дівчинки до матері, вік дитини, відсутність будь-яких обставин, які виключали можливість проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню. В зустрічному позові [PERSON] слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved