Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

25 листопада 2020 року до позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів та розірвання договору, у якому просив: - розірвати договір між батьками про сплату аліментів на дитину, укладений 14 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] ; - зменшити розмір стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох доньок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісяця. В обґрунтування позовних вимог вказав, що 26 вересня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб, в якому народилися доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 05 жовтня 2010 року шлюб мі сторонами розірвано. 14 травня 2010 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на утримання дітей, за умовами п. 1 якого позивач повинен щомісячно сплачувати аліменти на утримання двох доньок у загальному розмірі 1250 дол. США, що підлягають сплаті у гривнях за курсом НБ України на день сплати аліментів, щомісячно до досягнення ними двадцяти одного року. Відповідно до п. 2 Договору [PERSON] зобов`язався вищезазначену суму аліментів сплачувати не пізніше 5-го числа кожного місяця. Аліменти будуть сплачуватися готівкою гр. [PERSON] . Згідно з п. 8 Договору, у разі несвоєчасного виконання умов договору та виникнення заборгованості, по аліментам з вини [PERSON] останній сплачує пеню у розмірі 1 відсотка від несплаченої суми за кожен день прострочення. На даний час позивач не може виконувати умови договору, оскільки не отримує достатній розмір доходу. Працює в ТОВ «АЙ ТІ СОЛЮШЕНС» з жовтня 2019 року по даний час і отримує дохід у розмірі 6000,00 грн. щомісячно. Такий дохід не дає можливості позивачу виконувати умови договору та надавати аліменти на утримання двох доньок у розмірі 1250,00 дол. США. Крім того, з моменту укладення та підписання договору у позивача суттєво погіршився стан здоров`я. у зв`язку з великою кількістю перенесених операцій йому необхідно приймати ліки, які теж потребують витрат позивача на підтримання життєдіяльності. У зв`язку з істотною зміною матеріального становища та стану здоров`я, які позивач не міг передбачити, а така зміна зумовлена причинами, які не можливо усунути після їх виникнення, позивач звернувся до суду з позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 26.11.2020 року зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 04 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі без повідомлення (виклику) осіб. Ухвалою суду від 17 березня 2023 року призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. У судовому засіданні представник відповідачки заперечив проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Вказав, що відповідачка проживає закордоном - у Франції та Ізраїлі. Діти навчаються в Ізраїлі. З 2012 року позивач умови договору щодо сплати аліментів не виконує та має заборгованість. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони є батьками: - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №521; - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 23 вересня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №2543. За інформацією товариства з розвитку освіти в Ізраїлі від 25.04.2023 року [PERSON] та [PERSON] є студентками програми Naale, організованої Міністерством освіти Ізраїлю, і отримують повну загальну середню освіту в школі «Кфар Галім». Тому [PERSON] та [PERSON] проживають в селищі «Кфар Галім Юз», МПО Хоф ХаКармель 3086500, Ізраїль. Дата початку участі у програмі студенток 01.09.2021, очікувана дата закінчення навчання 31.08.2026 року. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями частин першої, другої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. 14 травня 2010 року [PERSON] та [PERSON] укладено Договір між батьками про сплату аліментів на дитину, посвідчений нотаріусом Київського МНО Позняковою С.В., зареєстрвоаний в реєстрі за №1367. Відповідно до п. 1 Договору сторони погодили, що після розірвання шлюбу доньки залишаються на вихованні у матері. Сторони дійшли згоди, що [PERSON] буде сплачувати на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі 1250 дол. США, що підлягатимуть сплаті у гривнях за курсом НБ України на день сплати аліментів щомісячно, до досягнення ними 21 року. Позивач взяв на себе зобов`язання вищевказану суму аліментів сплачувати не пізніше 5-го числа кожного місяця. Аліменти будуть сплачуватися готівкою гр. [PERSON] або грошовим переказом. [PERSON] письмово підтверджуватиме отримання грошей у повному обсязі. (п. 2 Договору). Крім того [PERSON] у разі влаштування доньок до державного або комерційного закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, зобов`язався не припиняти виплату аліментів та сплачувати додаткові зайняття до повного завершення навчання. Відпочинок на один місяць на морі доньок, кожного року зобов`язується оплачувати [PERSON] , враховуючи комфортні умови для дітей: наявність кондиціонеру, дитячого басейну та здорове харчування. (п. 3, 4 Договору) За умовами п. 8 Договору, у разі несвоєчасного виконання умов договору та виникнення заборгованості по аліментам з вини гр. [PERSON] останній сплачує пеню в розмірі 1% відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 9 Договору сторони ствердили, що цей Договір не носить характер мнимої або удаваної угоди, не приховує іншої угоди і відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки. Відповідно до положень статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.6 ст.6 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. ( ч. 1 та ч. 9 ст. 7 СК України) Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками. Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам Сімейного Кодексу України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя. Оскільки договір, в тому числі договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання. Частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки. Статтею 651 ЦК України встановлюються підстави для зміни або розірвання договору. По-перше, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом. Правові підстави розірвання договору за рішенням суду регламентовані положеннями частини 2 ст. 651 ЦК України, якою передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.( Постанова Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року №6-75цс13) Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Таким чином, Договір між сторонами може бути розірваний за рішенням суду лише у разі доведеності стороною Договору істотного порушення іншою стороною умов договору, що полягає у доведеності самого порушення іншою стороною договору, заподіяння цим порушенням шкоди стороні, яка просить розірвати договір, і значне позбавлення цієї сторони внаслідок понесеної шкоди того, що вона розраховувала отримати при укладенні договору. При цьому, шкода згідно ч.2 ст.651 ЦК України охоплюється змістом положень ст.22 ЦК України, відповідно до яких шкода може полягати у заподіянні збитків особі, пошкодженні її майна (майнова шкода) та заподіянні моральної (немайнової) шкоди. Як зазначає позивач у своєму позові, визначений договором розмір аліментів становить для нього надмірний тягар та є причиною невиконання умов договору. Крім того, суд враховує, що у Договорі між батьками про сплату аліментів на дитину від 14 травня 2010 року сторони визначили не лише розмір та порядок виконання позивачем аліментний зобов`язань, а й інших платежів, пов`язаних з лікуванням, дозвіллям та вихованням доньок. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання договору між батьками про сплату аліментів на дитину, укладений 14 травня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають. Згідно зі ст. 652 ЦК України встановлюється, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Несплата аліментів не може вважатися підставою для розірвання договору, адже договір про сплату аліментів на дитину в порядку ст. 189 Сімейного Кодексу України має силу виконавчого напису. Нормами чинного сімейного законодавства встановлено порядок укладення договору про сплату аліментів на дитину та зазначаються правові наслідки у разі невиконання такого договору. Відповідно до ст. 192 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів визначений рішенням суду або за домовленістю сторін, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках передбачених цим Кодексом. Таким чином зміна матеріального становища позивача як платника аліментів передбачає інший спосіб захисту, аніж розірвання Договору про сплату аліментів та стягнення їх в меншому розмірі. Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК, розмір аліментів, визначений договором, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 05.02.2014 №6-143цс13. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] посилався на суттєве погіршення свого матеріального стану та здоров`я, просив про зменшення розміру аліментів на утримання доньок. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 14 травня 2010 року [PERSON] подарував [PERSON] квартиру в [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування посвідченого нотаріусом Київського МНО Позняковою С.В. Згідно довідки №1 від 13.02.2020 року [PERSON] працює в ТОВ «АЙ ТІ СОЛЮШЕНС» з 04.10.2019 р. та займає посаду директора. Дохід за період з 04.10.2019 р. по 31.01.2020 р. склав 21545,45 грн. Відповідно до звіту про відвідування нефрологічної поліклініки від 14.02.2018 року, [PERSON] двічі оперувався, регулярно приймає медикаменти, у нього функціонує лише одна нирка. Твердження позивача в частині зміни матеріального стану та погіршення здоров`я суд вважає доведеними та такими, які дають підстави для зміни розміру аліментів, визначених договором між батьками про сплату аліментів на дитину від 14 травня 2010 року. При цьому, відповідач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження її заперечень щодо позовних вимог. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За правилами ст.191 СК України лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 грн. Враховуючи, що прожитковий мінімум для дитини відповідного віку не є сталим і щороку змінюється, а розмір аліментів визначений у твердій грошовій сумі має бути виправданий дійсними потребами та ураховувати матеріальне становище сторін, а не покладати надмірний тягар на платника аліментів, що призведе до неможливості виконання аліментних зобов`язань та відповідатиме принципам справедливості та розумності сімейно-правових відносин, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, встановленого договором між батьками про сплату аліментів на дитину, посвідченим 14 травня 2010 року нотаріусом Київського МНО Позняковою С.В. за реєстровим №367, та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти утримання неповнолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, на кожну, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дітьми повноліття. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial