Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

07 листопада 2022 року позивач звернулась до суду з позовом та просила ухвалити рішення, яким: визнати незаконним та скасувати рішення виконкому селищної ради від 27 жовтня 2000 р № 239/293 про видачу державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва в [ADDRESS] гр [PERSON] . Визнати незаконним та скасувати Державний акт на прав о приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД № 49565 виданий 14 листопада 2001 р. на підставі рішення Таїровської селищної ради народних депутатів №239 від 27 жовтня 2000 р. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідачка [PERSON] , використовуючи незаконно видані відповідачем Таїровською селищною радою Одеської області документи намагається заволодіти земельною ділянкою, на якій розтадшований житловий будинок позивачки, та через дії відповідачів її право на земельну ділянку порушено. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 08.11.2022 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання. В подальшому ухвалою суду від 02 березня 2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 18 квітня 2023 року від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кешкентій Дениса Володимировича на електронну адресу суду надійшла заява, в якій він просив зупинити провадження у цивільній справі № 947/26334/22 за позовною заявою [PERSON] до Таїровської селищної ради, [PERSON] , про визнання незаконним та скасування рішення виконкому, визнання незаконним та скасування державного акта на право приватної власності на землюдо набрання законної сили рішенняу цивільній справі № 947/26181/21 за позовом позивачів [PERSON] , [PERSON] до відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,приватних нотаріусів Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення та визнання недійсними договорів. Відкрити представнику доступ до Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС Адвокатське Бюро «Дениса Кешкентія» код 38786176 е-меїл [INFO]. Заяву просив розглянути за відсутності представника та особисто [PERSON] . Ухвалою суду від 18.04.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Кешкентій Дениса Володимировича про зупинення провадження у справі було відмовлено. Також надано доступ адвокату Кешкентій Д.В. (Адвокатське Бюро «Дениса Кешкентія» код 38786176 е-меїл [INFO]) в якості представника [PERSON] до Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. У судове засідання з`явилась представник позивача [PERSON] - [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] та представник Таїровської селищної ради Одеської області у судове засідання не з`явились, про розгляд справи сповіщені належним чином,причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Перш за усе, суд зазначає, що жодних клопотань, пояснень, документів, заперечень, відзиву тощо відповідачі під час розгляду справи не надавали, своїм правом бути присутніми у судових засіданнях не скористались, у зв`язку з чим справа розглядається за документами та доказами, наданими представником позивача. В судовому засіданні встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, загальнна площа 159,2, житлова площа 60,3 кв.м., який розташований у [ADDRESS] , житловий будинок позивачка купила у [PERSON] , уклавши з ним нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 25.08.2021 року, що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку не була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (землевпорядна документація була на стадії розробки) . земельна ділянка на якій розташований житловий будинок нікому не належала, державний акт чи будь які інші документи на неї не видавались, що підтверджується наданою Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області інформаційною довідкою вих. № 11/427-21 від 12.08.2621 року (надана до укладення договору купівлі-продажу житлового будинку). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує, що 12.12.2021 року її стало відомо, що земельній ділянці, не всій, а більшій її частині присвоєно кадастровий номер 5110136900:50:028:0050, а межа земельної ділянки, якій присвоєно даний кадастровий номер проходить по середині житлового будинку та гаражу. З технічної документації із землеустрою за замовленням [PERSON] вбачається, що [PERSON] надала разом з заявою наступні документи: копію державного акта на право приватної власності на землю І-ОД №049565 виданий Таїровською селищною радою 14 листопада 2001 року на підставі рішення Таїровської селищної ради народних депутатів від 27 жовтня 2000 р № 239, Довідку з Адресного реєстру міста Одеси № 5797/2 від 24 листопада 2014 р про відповідність адреси нерухомого майна земельної ділянки передбаченої державним актом на право приватної власності на землю від 14 .11.2001 р І_ОД № 049565 (адреса: [ADDRESS]) Відповідно до Технічного звіту по кадастровим вишукуванням та визначення площі земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] виконаний на замовлення колишнього власника будинку [PERSON] , вбачається, що межа земельної ділянки кадастровий номер 510136900:50:028:0050, яка належить [PERSON] проходить по середині житлового будинку. Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 07.12.2021 року зазначено, що документація із землеустрою на земельну ділянку, передану у власність [PERSON] державним актом І ОД 049565 від 14.11.2001 року не розроблялося. Будь яка документація із землеустрою зазначеної земельної ділянки на зберігання не надходила. Відповідно до відповіді Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області вих № 9 3353/02-07 від 27.10.2021 року на адвокатський запит вих.. №9 № 2-К/П від 18 жовтня 2021 року про відсутність в Таїровській селищній раді на архівному зберігання рішення Таїровської селищної ради № 239 від 27.10.2000 року. Як вбачається з відповіді з Одеської державної адміністрації Архівний відділ відокремлене робоче місце № 2 вих. № 45 від 22.11.2021 року на адвокатський запит від 18.10.2021 року вих. № 3-К/П., в книзі рішень Таїровської селищної ради від 27 жовтня 2000 року підшиті рішення з № 291 по № 320, в цій же книзі виявлено (не підшите) рішення виконкому № 239/293 про видачу державного акта для індивідуального садівництва гр. [PERSON] . Як вбачається з заяви [PERSON] від 12.10.2000 року, на імя Таїровського селищного голови [PERSON] , в якій вона просить надати їй державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,025 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка належить їй на підставі договору дарування № 1901 від 12 вересня 2000 року. З тексту рішення виконкому Таїровської селищної ради № 239/293 («293» дописано олівцем) від 27 жовтня 2000 року «Про видачу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку для ведення індивідуального садівництва в [ADDRESS] гр. [PERSON] » вбачається, що [PERSON] видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,025 га, яка належить їй згідно договору дарування земельної ділянки для ведення індивідуального садівництва. У відповіді з Архівного відділу Одеської районної державної адміністрації №51 від 03.12.3021 року на адвокатський запит № 4-К/П від 03.11.2021 року щодо надання копії рішення виконавчого комітету Таїровської селищної ради від 27 жовтня 2000 р № 239 зазначено, що по документам архівного фонду Таїровської селищної ради зазначене рішення виконкому Таїровської селищної ради(№ 239 від 27 жовтня 2000 року не значиться. Отже, в Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД № 495565 від 14 листопада 2001 року внесено неправдиві відомості щодо підстави видачі [PERSON] державного акта, а саме: підставою видачі зазначеного Рішення Таїровської селищної ради народних депутатів від 27 жовтня 2000 року № 239. Як вбачається з вищевикладеного та зібраними доказами в матеріалах справи, зазначеного рішення не існує. З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок, що рішення виконкому Таїровської селищної ради № 239 від 27 жовтня 2000 року про видачу державного акту на земельну ділянку [PERSON] не існує. Отримана з архівного відділу копія рішення виконкому Таїровської селищної ради № 239/293 («293» написано олівцем) від 27 жовтня 2000 року, яка знаходилася в книзі підшитих рішень з № 291 по № 320 - не підшите, свідчить про його незаконність, і як наслідок - державіний акт про право приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД № 49565 від 14 листопада 2001 року виданий на імя [PERSON] є не законним. Так, державні акти про право власності на земельні ділянки в 2000 році оформлялись та видавались на підставі «Інструкції про порядок складання, видачі. реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності, право власності на землю і право постійного користування, договорів на право тимчасового користування на землю (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 р (Наказ втратив чинність на підставі Наказу Міністерства аграрної політики та продовольства № 404 від 03.07.2013 р) далі - Інструкція. Згідно пункту 1.7 Інструкції - виготовлення державних актів про право власності на земельні ділянки, якими користуються громадяни, підприємства, установи, організації, садівничі товариства відбувається виключно після визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і складання плану земельної ділянки. Згідно п 1.10. Технічна документація при складанні державних актів включає: При складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання у постійне користування , абриси обміру земельної ділянки , план земельної ділянки, складений за результатами обміру, збірний план землевласників і землекористувачів. Державний акт про право власності на земельну ділянку, виданий відповідачем Таїровською селищною радою гр. [PERSON] 14.11.2001 року серія І-ОД 49565 з порушення м п.7 п 1.10 Інструкції, без рішення місцевої ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність, зазначивши в акті, як підстава видачі державного акта - неіснуюче рішення місцевої ради народних депутатів. Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування залишається недійсним (правовий висновок ВСУ у справі № 61428цс 15 від 16.03.2016 р.). Стаття 9 Земельного кодексу України, який діяв до 2002 року визначає перелік повноважень сільських селищних і міських рад районного підпорядкування Рад народних депутатів у галузі регулювання земельних відносин на їх територіях, серед яких 1) передача земельних ділянок у власність, надання їх у користування , в тому 'числі на умовах оренди у порядку встановленому статтями 17 та 19 цього Кодексу. Як вбачається з вимог ст. 17 Земельного кодексу України, який діяв на момент складення та видачі Державного акту І-ОД № 49565 від 14 .11.2001 року, закон не передбачав вирішення питання по передачу у власність земельних ділянок громадянам на підставі рішення виконкомів місцевої ради, а виключно на підставі рішення Ради народних депутатів та норм чинного законодавства, зокрема Земельним кодексом України. Окрім того Земельний кодекс України не передбачав передачу земельної ділянки у приватну власність громадянам та видачу державного акта про право власності на земельну ділянку з підстав зазначених в рішенні виконкому Таїровської селищної ради від 27 жовтня 2000 року № 239/293. Стаття 41 Конституції України та ст 321 Цивільного кодексу України передбачають недоторканність власності. Це означає, що всі мають утримуватись від безпідставного заволодіння власністю. Права позивача порушені незаконно та безпідставно виданими відповідачем Таїровською селищною радою гр. [PERSON] державного акта про право приватної власності на земельну ділянку І-ОД № 49565 від 14.11.2001 року без дотримання норм діючого на той час чинного законодавства, без формування землевпорядної документації. Зі змісту ч 2 ст 144 Конституції України та ч 10 ст 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні вбачається, що рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів їх невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи заінтересованих осіб в судовому порядку. Згідно ст 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевої влади, органом влади республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає недійсним та скасовує нормативно - правовий акт органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до ст 377 ЦК України позивач має право на частину землі яка зайнята житловим будинком, будівлею спорудою та на частину землі яка є необхідною для їх обслуговування. Визнання недійсними та скасування державних актів на право власності на землю у судовому порядку вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав (постанова Великої Палати Верховного Суду Укроаїни від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11 провадження № 14-525цс18). Згідно ч 1 ст 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового,майнового права та інтересу. Відповідно до ст 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права повноцінного користування та розпорядження майном. Відповідно до ст 41 Конституції України - кожен має право вилодіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю Відповідно до ч 1 ст 393 Цивільного кодексу України - правовий акт державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника за позовом власника майна визнається незаконним та скасовується. Верховний суд України у складі колегії суддів Третьої палати Касаційного цивільного суду висловив правову позицію щодо загального принципу цілісності обєкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою від 20.01.2021 року у справі № 308/1274/18 «(« ... при відсутності окремої цивільно - правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкта нерухомості спорудженого на земельній ділянці з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній споруди, будинку…») Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном»». Так за загальним правилом, закріпленим у частині першій ст. 120 ЗК України, особи які набули право на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки. Як було встановлено судом, при купівлі житлового будинку земельна ділянка, на якій він розташований за адресою [ADDRESS] - нікому не належала, що підтверджено матеріалами справи, і позивач мала право відповідно до чинного законодавства отримати її у власність. Розглядаючи справу по суті суд бере до уваги, що сторона відповідача з клопотаннями про витребування та забезпечення доказів до суду не звертались, у зв`язку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, справа розглядається за наявними у ній документами. Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved