Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 16 серпня 2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Із відповідачем у них є спільний син [PERSON] , [INFO] . Позивачка стверджує, що протягом останніх п`яти років спільного проживання сімейне життя між нею та відповідачем втратило ту любов і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нами шлюбних відносин. Спільне життя з відповідачем не склалося з причини постійної його сімейної зради, що потягло за собою відсутність взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного, відсутності сімейного вогнища, несумісністю характерів, життєвих поглядів на спільне життя, постійних систематичних сварок, які негативно впливають на морально-психологічний стан позивача та стан спільної дитини. Також позивачка у позові зазначає, що відповідач у 2016 році виїхав на заробітки в Чеську Республіку, де працює дотепер на будівництві. Востаннє був удома у грудні 2019 року на католицьке Різдво. Як відомо позивачеві, відповідач на території Чеської Республіки створив нову сім`ю і проживає з іншою жінкою цивільним шлюбом. Тобто, з грудня 2019 року відповідач залишив свою родину, а дитину залишив на самостійне виховання позивачеві, при цьому, не надаючи жодної допомоги. При цьому позивачка вказує, що спільна дитина - син [PERSON] із 2022 року навчається на денній формі навчання на спеціальності «геодезія та землеустрій» в Природничо-гуманітарному фаховому коледжі Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет». Оскільки навчання дитини - платне, то на даний час дитина потребує значно більших витрат, у зв`язку з чим, збільшуються потреби в навчанні, індивідуального інтелектуальному та спортивному розвитку та іншому. За навчання у 2021 році позивач заплатила 6500 гривень, за навчання у 2022 році - 13500 гривень, а у 2023 році - вже 7000 гривень. Однак, як стверджує позивач, відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дитини не бере, а тому , просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільного сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася , однак, через канцелярію суду подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій підтримала позовні вимоги, просила позовну заяву задовольнити, не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, а тому суд в порядку\~ст. 280 ЦПК України, вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів. Відзиву у визначений судом строк відповідач не надіслав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив на позов не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як встановлено по справі, 16 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 16 серпня 2016 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. У сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 09 вересня 2016 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Приписами ст.110\~СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього, як встановлено у судовому засіданні неповнолітній син проживає разом з матір`ю за адресою [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Ужгородської міської ради № 5034/18-21. Згідно довідки № 634 від 06.02.2023 року виданої Природничо-гуманітарним фаховим коледжем ДВНЗ «Ужгородський національний університет» слідує, що спільний син сторін [PERSON] навчається у даному навчальному закладі на другому курсі, платній основі навчання. Відповідно до долучених копій квитанцій судом встановлено, що позивачем за навчання сина було сплачено кошти, а саме у 2021 році позивач заплатила 6500 гривень, у 2022 році - 13500 гривень, а у 2023 році - 7000 гривень. За змістом ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1\~ст. 182 СК України\~передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано\~ст. 184 СК України. Беручи до уваги, бажання позивача, з якою проживає дитина, отримувати аліменти у твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне призначити стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання ина у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зі\~ст. 182 СК України\~слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум у 2023 році становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року 2833 гривні. Оцінюючи наявні у справі докази, та враховуючи те, що відповідач добровільно не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, доказів зворотного суду надано не було, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, інших осіб на утриманні не має, беручи до уваги вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік», а також те, що дитина перебуває на утриманні матері, хоча обов`язок утримувати дитини є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання свого сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000,00 гривень щомісячно. Згідно з ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 20.04.2023 року, то аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Інші витрати зі сплати судового збору підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved