Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] ,\~в інтересах\~якої діє\~адвокат Баран\~Ярослав Володимирович\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] у якому, після уточнення позовних вимог просить: -припинити право спільної часткової власності [PERSON] на 1/4 частку квартири [ADDRESS] ; -визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належить відповідачу [PERSON] ; -виплатити [PERSON] 364 750,00 грн., що внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вони є співвласниками спірної квартири, яка належить їм на праві спільної власності. Спільне володіння та користування учасниками по справі квартирою [ADDRESS] неможливе, з огляду на відносини, що склались між позивачами та відповідачем, останні не спілкуються, родинних зв`язків не підтримують. Відповідач жодних сплат за житлово-комунальні послуги не здійснює, не утримує своє майно та тягар утримання своєї частки у цій квартирі переклав на позивача. На прохання позивача продати їй свою частку у квартирі за ринковою ціною відповідач не погоджується, як і не погоджується здійснювати догляд за цією квартирою та здійснювати її ремонт. У зв`язку з цим виникла необхідність вирішення подальшої долі квартири, співвласниками якої є сторони по справі, задля забезпечення її співвласникам можливості роздільного проживання. На думку позивача, припинення власності на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача, оскільки він з 2007 року не проживає в Україні. Ухвалою суду від 14 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив задовольнити позов. Відповідач подав заяву про визнання позову. Розгляд справи просив провести за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши їх фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Відповідно до положень ст. ст.\~317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями\~ст. 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 355\~ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356\~ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до\~ст. 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст.\~364, 365,3 67 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358\~ЦК України\~умова не є обов`язковою. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (18/24) та [PERSON] (6/24). Право власності [PERSON] підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №270782673 від 17.08.2021 на 3/24 частки, згідно з договором дарування від 17.08.2021 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №270373165 від 13.08.2021 на 15/24 часток, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.08.2021. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №309326745 від 08.09.2022 [PERSON] володіє, на праві спільної часткової власності, 1/4 часткою, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину Р№3-58 від 11.01.2008. З матеріалів\~справи вбачається,\~що жодних\~домовленостей між\~співвласниками квартири\~про виділення\~часток в\~спільній сумісній\~власності не\~було. Частки співвласників квартири квартира [ADDRESS] становлять: по 18/24 частки належить [PERSON] , 6/24 (1/4) частки належить [PERSON] . Частиною 1 статті 346\~ЦК України, наведено\~перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в\~ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З пояснень учасників процесу та письмових матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування квартирою [ADDRESS] є неможливим. Відповідач у спірній квартирі не проживає, витрат на її утримання не несе. Співвласники квартири не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном. Згідно із звітом про оцінку майна, проведеним ПП «Д.С.К. ГРУП» 06 червня 2023 року, ринкова вартість всієї квартири становить 1\~459\~000,00 грн. Верховний Суд України під час розгляду справи №6-37цс13 висловив правову позицію, згідно з якою, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої\~статті 365 ЦК України\~за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Також, і під час розгляду іншої справи №6-68цс14, Верховний Суд України сформулював правову позицію, якою роз`яснив, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. З постанови Верховного Суду України випливає, що для ухвалення рішення про припинення права на частку в спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої з обставин, передбаченої п. 1-3 ч. 1ст. 365\~ЦК України, яка обов`язково повинна бути в сукупності з обставиною, передбаченою п. 4 ч. 1 цієї статті. Згідно з\~частиною другою статті 365 ЦК України, суд\~постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання позивачем у справі своїх зобов`язань перед відповідачем. Оскільки спільне володіння і користування квартири є неможливим, позивачем внесено грошові кошти на депозитний рахунок суду в сумі 364 750,00 грн., що стверджується відповідним платіжними дорученнями, то припинення права власності [PERSON] на 1/4 частку квартири не завдасть істотної шкоди його інтересам. Окрім того, суд враховує, що спірна квартира жодним чином ним не використовується відповідачем. Зазначені обставини є визначальними при вирішенні даного позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Встановивши дані обставини, суд дійшов переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно з ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За наведених обставин, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved