Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просив: здійснити поділ спільного майна набутого у шлюбі з відповідачкою [PERSON] , [INFO] , номер картки платника податків [NUMBER] , майна - садового будинку [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,0606 га, з кадастровим номером 1221455800:01:103:1021, по [ADDRESS] , в садовому товаристві «Авіатор», розташованого на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області, розділивши їх спільне з відповідачкою майно, і визнати за ним, позивачем, право власності на 1/2 частину вказаного садового будинку, загальною площею 121,6 кв.м., що складається з: садовий будинок літ.А з навісом літ.а, лазня літ.Б, з навісом літ.б, басейн літ.Бас., колонка літ.К, зливна яма літ.З/Я, замощення І, огорожа № 1-3, та право власності на 1/2 частину земельної ділянки за цією ж адресою, площею 0,0606 га, з кадастровим номером 1221455800:01:103:1021. Стягнути з відповідачки на його користь понесені судові витрати по даній цивільній справі, що складаються з суми судового збору, що складається з двох квитанцій щодо ціни позову - на 10 876,00 грн., та на 1 360, 00 грн., а всього на загальну суму 12 236,00 (дванадцять тисяч двісті тридцять шість) грн., витрат на проведення двох звітів про грошову оцінку майна на суму 2 000, 00 грн., а всього стягнути на його користь судові витрати в розмірі 14 236, 00 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять шість) грн. Представник позивача [PERSON] , - адвокат Томський О.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав і просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , - адвокат В`язовий В.В. в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позови, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що з відповідачкою позивач перебуває в офіційному шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 1990 року в Буринському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, згідно з актового запису за №98. Сторони розірвали шлюб 05 довтня 2021 року, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] . Від спільного проживання у сторін народилися двоє синів, які наразі є повнолітніми. За час спільного проживання однією сім`єю у шлюбі сторони придбали для себе земельну ділянку в садівничому товаристві «Авіатор» на території Дніпропетровської (Дніпровської) селищної Ради Дніпропетровського (Дніпровського) району Дніпропетровської області з садовим будиночком. Отже, згідно з договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного між продавцем - гр. [PERSON] та покупцем - відповідачкою [PERSON] , від 24.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Граме О.В., сторони стали власниками даної земельної ділянки, площею 0,0606 га, в садовому товаристві «Авіатор» на той час Ювілейної (Слобожанської) селищної Ради Дніпровського району. Цільове призначення цієї земельної ділянки - для ведення садівництва, кадастровий номер ділянки 1221455800:01:103:1021. Згідно з договору купівлі-продажу судового будинку з господарськими будівлями та спорудами, укладеного між продавцем - гр. [PERSON] та покупцем - відповідачкою [PERSON] , від 24.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Граме О.В., сторони стали власниками даного садового будиночка, загальною площею 27,8 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 606 кв.м., в садовому товаристві «Авіатор», на той час Ювілейної (Слобожанської) селищної Ради Дніпровського району. З того ж часу відповідачка [PERSON] стала членом садівничого товариства «Авіатор» Слобожанської селищної Ради, наша садова ділянка має номер [ADDRESS] . Судом встановлено, що право власності на ім`я [PERSON] на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 08.05.2013 р., номер запису про право власності - 1039398. 17.12.2018 року сторонами було виготовлено технічний паспорт на спільний садовий будинок в садовому товаристві « Авіатор », по [ADDRESS] , на території Слобожанської селищної Ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Право власності на ім`я відповідачки [PERSON] на садовий будинок за цією ж адресою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 06.07.2020 року, номер запису права власності - 37218116. В даному садовому товаристві немає повноважень на реєстрацію проживання садівників у самому товаристві. Як вбачається з матеріалів справи, сторони припинили шлюбні відносини та мешкають окремо. Позивач постійно проживає в даному садовому товаристві, а відповідачка, починаючи з травня цього року, виїхала з будинку та мешкає за іншою адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 9 ст. 7 СК України, сімейні майнові відносини між подружжям регулюються нормами СК на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з вимог ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на підставі спільної сумісної власності незалежно від того, чи обоє вони працювали і отримували заробітну плату, чи лише один з них. У відповідності з вимог ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належать їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За приписами ч.1 ст.69 СК України зазначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з вимог ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частики майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У сторін не було шлюбного договору і ніякий інший порядок поділу майна не визначався. Про право спільної власності на майно також вказано і в Цивільному кодексі України, зокрема, згідно з вимог ч. 3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. 28.06.2021 року була проведена оцінка даного нерухомого майна - спільного домоволодіння та земельної ділянки, за які позивач сплатив 2 000, 00 грн. Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року №11 (надалі - Постанова), сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Натомість відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Отже при визначенні права спільної сумісної власності подружжя на майно встановленню підлягають не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правові висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від .07.09.2016р. у справі №6-801цс16; від 12.10.2016р. у справі №6-846цс16; від 07.12.2016р. у справі №6-1568цс16). Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанови ВС від 06.02.2018р. у справі № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018р. у справі № 404/1515/16-ц, від 22.02.2021р. у справі №264/2232/19, постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018р. у справі № 372/504/17). Співвідношення положень п. 3 ч. 1 ст. 57 та ст. 60 СК дає правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуте подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте за особисті кошти, за умови доведення обставин, необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, тим із подружжя, який її спростовує. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано під час перебування сторін у шлюбі. Будь-яких доказів того, що кошти на придбання майна були особистими коштами відповідача, суду не надано. За таких обставин, суд доходить висновку, що спірне нерухоме майно було придбано в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, за спільні кошти подружжя, є об`єктом спільної сумісної власності сторін і у зв`язку з розірванням шлюбу може бути об`єктом поділу майна подружжя. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, то на підставі ст. 141 ЦПК України підлягає розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved