Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вони разом із відповідачем є батьками неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначає, що [PERSON] протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере жодної участі у забезпеченні необхідного харчування, лікування дитини, її фізичного розвитку, створенні належних умов для її проживання. Позивач [PERSON] просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 (сорок) копійок. 16 вересня 2022 року ухвалою Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав передано на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси. 15 грудня 2022 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав. [PERSON] 23 січня 2023 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. В обґрунтування зустрічної позовної заяви [PERSON] зазначив, що він не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, бажає бачитись та спілкуватись з донькою, не відмовляється від участі в матеріальному забезпеченні дитини, однак між сторонами не досягнуто порозуміння щодо порядку спілкування батька з дитиною, тому він змушений звернутись до суду із зустрічним позовом про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, щоб регулярно бачитися із донькою. У зустрічній позовній заяві [PERSON] просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] ; визначити способи його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою шляхом встановлення систематичних побачень за наступним графіком: - перший тиждень місяця з 10:00 п`ятниці по 17:00 неділі, без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] (у тому числі готель, апартаменти тощо), при цьому обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - половину літніх канікул щороку без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] (у тому числі готель, апартаменти тощо) по всій території України, при цьому обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - кожні непарні весняні, осінні та зимові канікули дитини, без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] (у тому числі готель, апартаменти тощо) по всій території України, при цьому обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] ; - кожен парний день народження доньки, день 8 березня, Новий рік, Різдво Христове, Великдень, день народження батька дитини, без присутності матері дитини [PERSON] , за місцем проживання [PERSON] (у тому числі готель, апартаменти тощо) по всій території України, при цьому обов`язок щодо забирання дитини за місцем проживання [PERSON] та послідуючого повернення [PERSON] покласти на [PERSON] . Також [PERSON] просить суд стягунути з [PERSON] на його користь судові витрати. 23 січня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Об`єднано в одне провадження вимоги первісного позову з вимогами зустрічного позову. 13 березня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси витребувано у Служби у справах дітей Одеської міської ради (65022, м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2, корп. Д) висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . 27 березня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси задоволено клопотання представника позивача про заміну та залучення третьої особи на стороні позивача у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Замінено Службу у справах дітей Одеської міської ради на Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації та Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. 27 березня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси витребувано у Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (вул. Ялтинська 14, м. Київ, 02096) та Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації (вул. Олександра Кошиця 11, м. Київ, 02068) висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . 03 липня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник [PERSON] подав до суду заяву, відповідно до якої просив відмовити у задоволенні первісних позовних вимог, задовольнити вимоги зустрічного позову, справу розглянути за їх відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої справу просив розглянути без участі представника та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та про часткове задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкування з дитиною та визначення способу участі в її вихованні, треті особи: Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 28 серпня 2013 року по 19 червня 2018 року. Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 19 червня 2018 року по справі №648/944/18 шлюб між сторонами розірвано. У шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . 08 травня 2018 року наказом Білозерського районного суду Херсонської області у справі №648/1074/18 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24 квітня 2018 року до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 березня 2020 року у справі №521/21392/19 визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації райдержадміністрація як органу опіки та піклування №101-4391/02 від 26 травня 2023 року орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Також, беручи до уваги рекомендації комісії, з метою забезпечення прав та інтересів дитини райдержадміністрація як орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначати участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] в своїй позовній заяві вказує, що [PERSON] не виконує покладених на нього законом обов`язків щодо виховання та належного утримання своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , не бере жодної участі у забезпеченні необхідного харчування, медичного огляду, лікуванні дитини, її фізичного розвитку як складової виховання, у створенні належних умов для її проживання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові від 06.05.2020 року по справі N 753/2025/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, визначені у ст. 166 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява N 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п 57, 58). У справі "Савіни проти України" (N 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п. п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява N 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. При розгляді справи судом не встановлено, що відповідач за первісним позовом [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстави позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно доньки [PERSON] , [INFO] , у матеріалах справи відсутні та позивачем за первісним позовом суду не надані. А тому суд вважає, що позивачем за первісним позовом не доведено, що поведінка відповідача за первісним є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Поряд з цим, суд зауважує, що стороною позивача за первісним позовом належним чином не обґрунтовано та не доведено відповідними доказами по справі, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини буде відповідати найкращим інтересам дитини. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази того що відповідач за первісним позовом ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, або свідомо ними нехтує. За таких обставин суд не вважає можливим позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . Розглядаючи вимоги зустрічної позовної заяви суд виходить із наступного. Відповідно до статті 15 Закону України "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54), і, з метою дотримання такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Сторони не дійшли згоди щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, яка проживає разом із матір`ю. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] вказує, що вона не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною та просить суд відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог, однак суд критично ставиться до даних тверджень, оскільки відсутність таких перешкод не призвели б до звернення позивача за зустрічним позовом до суду за захистом свого права на спілкування з донькою. Оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами склались складні, напружені стосунки, які позбавляють позивача за зустрічним позовом [PERSON] можливості регулярно спілкуватися з донькою. Суд вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення свідчать про те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з донькою, а тому доводи позивача за зустрічним позовом про те, що відповідачкою за зустрічним позовом йому чиняться перешкоди у вільному спілкуванні та у вихованні доньки є обґрунтованими та доведеними. Суд може відмовити в задоволенні позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною якщо цього вимагають інтереси дитини, зокрема якщо будуть встановлені обставини, які перешкоджають спілкуванню. Наприклад, неправомірна або негідна поведінка окремо проживаючого батька в період спілкування з дитиною (з`явлення до дитини в нетверезому стані, налаштовування її проти другого з батьків, схилення до вчинення аморальних вчинків, здійснення відносно дитини насильницьких дії, примус її до надмірної праці, застосування жорстоких форм покарання, зловживання батьківськими правами тощо). Даних обставин під час розгляду справи судом не встановлено, відповідачем за зустрічним позовом не надано суду жодних доказів на підтвердження того, що спілкування батька з дитиною зашкодить інтересам дитини. При визначенні способу участі батька у вихованні доньки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини, а також законодавчо закріплені права батьків брати участь у вихованні дитини. Вирішуючи питання про усунення перешкод батькові у спілкуванні з донькою та його вихованні, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Пріоритетним інтересом є проживання дітей у сім`ї своїх батьків. Мати, батько, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати один одному у здійсненні матір`ю, батьком своїх прав щодо виховання дітей. Таким чином, позивач за зустрічним позовом має безумовне на рівні з відповідачкою за зустрічним позовом право на спілкування з донькою, а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дитини. При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача за зустрічним позовом у вихованні доньки, що не суперечить інтересам дитини. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право батька на участь у вихованні доньки. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, через неприязні стосунки, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання. Вимоги позивача за зустрічним позовом про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з донькою, суд вважає частково обґрунтованими. Крім того, в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з донькою буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд доходить до переконання, що спілкування позивача [PERSON] з донькою буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як матері, так і батька, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Водночас, суд бере до уваги, що у висновку Дарницької районної у місті Києві Державної адміністрації райдержадміністрація як орган опіки та піклування №101-4391/02 від 26 травня 2023 року зазначено, що матір дитини [PERSON] на засіданні комісії 11 травня 2023 року стверджувала, що дитина на сьогодні батька взагалі не знає. Станом на день розгляду справи доньці [PERSON] , [INFO] , виповнилося 6 років. Надаючи оцінку запропонованими позивачем за зустрічним позовом графіком, суд доходить до висновку про те, що з урахуванням віку дитини, її інтересів, відсутності протиправних дій батька стосовно доньки, бажання бачитися, піклуватися про неї та виховувати її, - вірним буде визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні дитини шляхом встановлення побачення з дитиною 1 раз в місяць за домовленістю сторін в присутності матері дитини [PERSON] . Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що матері та батькові дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування матері та батька з донькою. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування батька з донькою та участь у її вихованні, бажання позивача за зустрічним позовом брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою, суд вважає, що наявні підстави для визначення порядку участі позивача за зустрічним позовом у спілкуванні та вихованні доньки, однак, за визначеним судом графіком із дотриманням інтересів дитини, в зв`язку з чим позовні вимоги зустрічної позовної заяви підлягають частковому задоволенню. На підставі вище наведеного, з урахуванням інтересів дитини, суд вважає доцільним зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] ; визначити способи участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з донькою [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення систематичних побачень за наступним графіком: побачення з дитиною 1 раз в місяць за домовленістю сторін в присутності матері дитини [PERSON] . Крім того, суд зазначає, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її інтересам. Суд звертає увагу на те, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог первісного позову в повному обсязі та частковому задоволенні зустрічного позову, враховуючи поведінку сторін та характер спірних правовідносин, суд доходить до висновку про те, що судові судові витрати за первісним позовом покладаються на позивача за первісним позовом, а судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Outcome: partial