Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 07 червня 2019 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві (актовий запис №1055). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.12.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Позовна заява обґрунтована тим, що між сторонами 07 червня 2019 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис за №1055. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонам фактично припинені через відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів. Позивач зазначила, що надання строку для примирення не виправить стан шлюбних відносин, оскільки попередні спроби примирення не принесли позитивних результатів, шлюбні відносини протягом довгого періоду часу вже фактично припинені. Фактично я з відповідачем давно вже чужі люди, кожен з яких живе своїм власним життям. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Сенсу підтримувати подальші сімейні відносини немає. Представник позивача - адвокат Сидоренко Ю.В. 20.02.2023 року звернулася до суду з додатковими поясненнями, в яких зазначила, що 17.01.2023 року на позивача [PERSON] під час прогулянки із сином [PERSON] у [ADDRESS] напав її чоловік [PERSON] та його батьки. Вони силою запхали її з дитиною в машину (автомобіль типу бус, реєстраційний номер [NUMBER] ), де почали її бити, погрожували невідомою речовиною у шприці та вивезли у невідомому напрямку. Далі її із сином всупереч їх волі привезли та завели до кв. [ADDRESS] , де в той же день їх знайшла та звільнила поліція Республіки Польщі. [PERSON] та його батьки наразі затримані поліцією Польщі та тримаються під вартою поки триває досудове розслідування. Дані прокуратури, в якій знаходиться справа: Prokuratura Rejonowa Warszawa Mokotow ul. Wiktorska, номер справи в прокуратурі 4311/7.DS.142.2023. Окрім викрадення, побиття та погроз позбавити життя і здоров`я, [PERSON] та його батьки відібрали у [PERSON] сумку із особистими речами, грошима та документами. Всі ці дії вчинялися у супроводі криків, що це є помста за те, що позивач подала дану заяву про розлучення та не бажає більше жити з відповідачем однією сім`єю. Дані обставини та документи, долучені до матеріалів справи на їх підтвердження, слугують черговим підтвердженням неможливості збереження сім`ї та відсутності необхідності надання строку на примирення. Представник відповідача 22.05.2023 року звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, в якій пояснив, що на даний час шлюбні відносини між Позивачкою та Відповідачем фактично не припинені; подальше сумісне життя і збереження сім`ї є не тільки можливим, але і необхідним; найголовніше - наявний яскраво виражений спір щодо місця проживання сина, - і невідомо, з чого Позивачка взяла, що він буде проживати саме з нею; надання строку для примирення здатне виправити стан шлюбних відносин, а «попередніх спроб примирення», які «не принесли позитивних результатів» з боку Позивачки і не було, й очевидно, що правдиве здійснення таких спроб могло б дати відповідні «результати», позаяк сторона Відповідача максимально конструктивна і готова до порозуміння; шлюбні відносини фактично не припинені; сторони спору жодним чином не «чужі люди», і не «кожен» з них «живе своїм власним життям». Сторона відповідача вважає неправдивими обставини позовної заяви та додаткових пояснень, а також долучені докази. Представник відповідача визнає у відзиві, що між сторонами справи існує непорозуміння з приводу певних життєвих обставин. Восени 2022 року Позивачка разом з дитиною у супроводі бабусі - [PERSON] (матері відповідача) виїхала на короткостроковий візит (до 14 днів) у гості до сестри. Відповідач відвіз Позивачку, дитину та бабусю на кордон України із Республікою Польща, і фінансово забезпечив можливість комфортного проживання на погоджений сторонами, короткостроковий термін (до 14 днів). Перебуваючи в оточенні сестри та її чоловіка протягом першого тижня поведінка Позивачки та її плани на майбутнє різко змінилася і вона поставила Відповідача перед фактом, що його думка не буде більше врахована з жодного сімейного питанні і Позивачка разом з дитиною лишаються в Польщі і ніколи не повернуться до України. З жовтня до кінця грудня 2022 року Відповідач та Позивачка постійно спілкувалися в месенджерах, вирішуючи питання щодо майбутнього спільного життя з урахуванням великого бажання Позивачки лишитися в Польщі, як мінімум на період зими. Використовуючи дитину, та звиклі щоденні тісні контакти дитини з Відповідачем, бабусею (матір`ю Відповідача) та дідусем (батьком Відповідача), як інструмент для змушування приймати всі без винятку вимоги Позивачки, Відповідач був змушений виконувати всі ці вимоги, адже лише таким чином Позивачка обіцяла не чинити перешкоди у контактах та участі у вихованні дитини. З кінця грудня 2022 року Позивачка сама запропонувала Відповідачу сценарій майбутнього спільного життя і для цього вони разом почали шукати квартиру, куди Відповідач міг би регулярно приїжджати і проживати разом з дружиною та сином під час робочих волонтерських відряджень. Тому відповідач вважає позов неприйнятним та таким, що не підлягає задоволенню. Рішення суду про припинення шлюбу - це не формально-реєстраційна процедура, де можна повторити ритуальні формули легісакційного процесу «спільне життя не склалося» - і розійтися зі штампами у паспорті задоволені один одним. Це істотний спір про істотне право; і жодна з обставин, наведених у позові, не відповідає дійсності. У справі наявна малолітня дитина, яка незаконно ізолюється від батька і щодо якої існує (і має бути вирішений цим судом) спір про усунення перешкод у спілкуванні батька із сином - відповідний позов буде заявлено у передбаченому ЦПК України та Сімейним кодексом порядку). Відповідач 12.06.2023 року звернулася на електронну адресу суду з заявою, в якій пояснила наступне. Після подання позову про розірвання шлюбу заходи щодо збереження шлюбу нею не вживались, оскільки вона не вбачає за можливе збереження шлюбу і бажає його розірвання. Подальше збереження шлюбу буде суперечити її правам та інтересам. Позивач більше не бажає бути однією сім`єю разом із позивачем. Просила суд не сприяти продовженню психологічного тиску на неї зі сторони [PERSON] . Після вчинених протиправних дій відповідачем та його сім`єю стосовно позивача, а саме; викрадення та побиття її в машині, утримання її з сином в квартирі проти її волі, оскільки все це відбувалось на очах у сина, окрім звернення до поліції, позивач також звернулась до психолога. Психолог Мазовецького центру нейропсихіатріі - Олександра Фотуйма зазначила, що: «У контексті психологічної реабілітації [PERSON] вважаю травмуючим фактором присутність тата - [PERSON] на даному етані його вікового психоемоційного розвитку, виховання.». Саме необхідність виховання із сина здорової людини наразі утримує позивача від сприяння його зустрічам з татом. До цього вона регулярно ініціювала сама їх зустрічі, телефонні та відео дзвінки, інколи навіть попри небажання [PERSON] . Участь відповідача у вихованні дитини буде обговорюватись після винесення рішення районним судом Варшави-Мокотув у місті Варшава по суті пред`явленого йому кримінального обвинувачення за фактами вчинених проти неї злочинів, а також після проходження курсу психологічної реабілітації [PERSON] та остаточного заключения психолога щодо безпечності впливу особистості [PERSON] на дитину. У судове засідання 04.07.2023 року представник позивача та позивач не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог закону, представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та його представник в судове засідання 04.07.2023 року не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилали, про причину неявки суд не повідомили. Представник відповідача про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, а саме: за допомогою направлення судової повістки у додаток «Вайбер» за номером телефону, вказаним представником відповідача у письмових заявах, відзиві та клопотаннях, які він подавав у вказаній цивільній справі. Згідно довідки про доставку повідомлення у додаток «Вайбер» представник відповідача отримав судовий виклик на 04.07.2023 року о 15:11 годині 27.06.2023 року. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, а саме: за допомогою направлення судової повістки за номером телефону, вказаним представником відповідача у клопотанні від 31.03.2023 року як номер телефону відповідача. Відповідно до позицій Верховного суду для вручення повісток закон передбачає альтернативні способи комунікації. Вручення повісток є гарантіями забезпечення одного й того самого права - права на справедливий суд, елементом якого є право знати про суд (як про процес - засідання, так і про результат - рішення). Якщо учасник надав суду телефон та електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи з допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення. Самого лише заперечення учасника про неотримання повідомлення недостатньо, щоб спростувати цю презумпцію. Суд, який добросовісно інформує учасника справи з наміром забезпечити здійснення правосуддя, не повинен нести «ризик незнання» учасника, який надав суду свої номери та адреси, але не користується чи не стежить за ними. Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (ухвала Касаційного адміністративного суду Верховного Суду по справі №560/5541/20 від 17 листопада 2022 року). Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку, що сторона відповідача повідомлена належним чином про дату і місце розгляду справи. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.07.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Трембіч А.Я. про зупинення провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Трембіч А.Я. про надання сторонам строку на примирення у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 07 червня 2019 року Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що зроблено запис за №1055, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.06.2019 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 19.01.2023 року позивач звернулася з заявою про вчинення кримінального правопорушення до РУП Варшава ІІ по фактунападу на неї її чоловіка - [PERSON] та його батьків, в ході якого вони силою запхали її з дитиною в машину (автомобіль типу бус, реєстраційний номер [NUMBER] ), де почали її бити, погрожували невідомою речовиною у шприці та вивезли у невідомому напрямку. Дані прокуратури в якій знаходиться справа: Prokuratura Rejonowa Warszawa Mokotow ul. Wiktorska, 91, тел. [NUMBER] . Номер справи в прокуратурі 4311/7.DS.142.2023. Згідно звіту судово-медичної експертизи №В35-1-23 від 18.01.2023 року, здійсненої спеціалістом судової медицини Мєшка Ольчаком за бажанням [PERSON] , «судово-медична експертиза пані [PERSON] виявила: садна епідермісу на голові, садна епідермісу на правій верхній кінцівці, синці та садна на лівій верхній кінцівці, садна на нижніх кінцівках. Враховуючи викладене, слід виходити з того, що наслідки тілесних ушкоджень спричинили розлад здоров`я або порушення функцій органів організму на строк не більше семи діб у розумінні ст. 157 §2 Кримінального кодексу. Виявлені тілесні ушкодження могли виникнути за умов і часу, зазначених оглянутою.» Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. До Подільського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини (С№758/6963/23). На час розгляду справи про розірвання шлюбу у матеріалах справи немає відомостей про відкриття провадження у справі про визначення місця проживання дитини та відомостей щодо результатів розгляду справи. Питання про пов`язаність справи про розірвання шлюбу з вищезазначеною позовом про визначення місця проживання дитини вирішене ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.07.2023 року. На час розгляду справи спору щодо поділу майна сторони не мають. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач та відповідач не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає доведеним наявність наміру позивача розірвати шлюб з відповідачем. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім`я на даний час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам позивача, впливати на її психоемоційний стан, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України та

Outcome: approved