Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Позов мотивує тим, що 02.03.2017 року між ними було зареєстровано шлюб у Буринському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, про що вчинено актовий запис №15. Від даного шлюбу вони мають трьох спільних дітей, дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси, різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, вони втратили почуття любові та поваги один до одного, в зв`язку з чим спільного господарства не ведуть та певний час проживають окремо. Вважає, що їхній шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим вона наполягає на розірванні шлюбу. Також, зазначає, що діти фактично проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. На даний час вона не має достойної роботи та не має можливості утримувати дітей, а відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає, хоча може надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, оскільки є працездатним і офіційно працює. На підставі викладеного [PERSON] просить розірвати укладений між нею та [PERSON] шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття та стягнути з [PERSON] на її користь витрати у сумі 2073,60 грн., понесені при оплаті судового збору та професійної правової допомоги. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 28.06.2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подавши до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався та подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 02.03.2017 року Буринським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №15, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Під час державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] сторони від вказаного шлюбу мають трьох спільних дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] (а.с.8-10). За змістом положень ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.4 ст.56 СК України). Згідно ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. У відповідності до положень ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між подружжям втрачено взаєморозуміння, почуття любові та поваги, сторони проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків та надати строк на примирення не просять. З`ясувавши причини розірвання шлюбу та фактичні взаємовідносини подружжя, суд вважає подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливим. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше збереження сім`ї суперечило б їх інтересам. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Таким чином, відповідач, будучи батьком малолітніх: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , зобов`язаний утримувати останніх до досягнення ними повноліття. Проживання відповідача окремо від дітей не звільняє його від виконання вказаного обов`язку. Відповідач є особою молодого віку та будь-яких доказів втрати ним працездатності він суду не надав, а тому суд вважає, що останній має можливість працювати, отримувати дохід та надавати матеріальну допомогу на утримання своїх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дітям рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, однак домовленість між ними про сплату аліментів на утримання дітей відсутня, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , у заявленому позивачем розмірі, а саме 1/2 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей у даному віці. Разом з цим, відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Таким чином, стягнення аліментів на трьох дітей в єдиній частці від заробітку (доходу) батька до досягнення всіма дітьми повноліття, як просить позивач, суперечить закону, оскільки в такому випадку аліменти підлягають стягненню в єдиній частці до досягнення повноліття лише найстаршою дитиною. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить із такого. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позовної заяви у даній справі підлягав сплаті судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу та в сумі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів, а всього в сумі 2147 грн 20 коп. Однак, при подачі позову [PERSON] було сплачено судовий збір лише в розмірі 1073 грн. 60 коп., оскільки остання звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт(надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачкою надано лише квитанцію до прибуткового касового ордера №2109 від 20.06.2023 року про сплату нею адвокату Лішунову Є.О. 1000 грн. Однак, із вказаної квитанції не вбачається за які саме послуги сплачено кошти. Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які дані про те, що адвокатом Лішуновим Є.О. надавалась [PERSON] правнича допомога та саме у даній справі, а також в чому вона полягала. З урахуванням викладеного, суд вважає, що підстави для стягнення з відповідача витрат, понесених за професійну правничу допомогу відсутні. Таким чином, оскільки позов про розірвання шлюбу підлягає повному задоволенню, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню фактично понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 1073, 60 грн. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: partial