Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 07.06.2023 позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 23.10.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №42. Малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23.10.2012 між сторонами укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що з часом сімейні відносини між ними погіршилися, втратили почуття любові та поваги один до одного, в результаті чого між ним почали вникати сварки та скандали, свідками яких неодноразово були їхні малолітні діти. Вказує на те, що протягом тривалого часу вони спільне господарство не ведуть та спільно не проживають, а тому вважає, що шлюб носить формальний характер, примирення не можливе, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам малолітніх дітей. ІІ. Виклад позиції відповідача. Відповідач [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористався. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 08.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач [PERSON] про день, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, заяв та клопотань не подавала, представник позивача надав суду клопотання, в якому проводити судовий розгляд за їх відсутності, на заявлених позовних вимогах наполягають. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не подавав. Матеріали позовної заяви та повістка про виклик до суду повернулись з відміткою «відсутній за вказаною адресою», що з урахуванням правил п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України свідчить про те, що відповідач отримав судову повістку. Пунктами 1, 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Таким чином, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача [PERSON] . За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Із свідоцтва про шлюб від 17.05.2023 серія [NUMBER] , виданого Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що 23.10.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області складено актовий запис №42. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». Батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 23.01.2013 серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №35) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 22.05.2014 серії [NUMBER] , видане виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис №8) являються позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] V. Оцінка Суду. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 СК України). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~ст. 109\~цього Кодексу (ч. 2 ст. 105 СК України). Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей (ч. ч. 1, 3 ст. 109 СК України). Згідно із ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із\~Постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з?ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітніх дітей, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ч. 2\~ст. 114 СК України\~у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до висновків Верховного Суду у Постанові від 15.01.2020 (справа №200/952/18, провадження №61-14859св19) за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким з батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. В разі наявності такого спору між батьками суд має роз?яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, позицію позивача при розгляді заявлених вимог, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу. У той же час вирішуючи заявлену вимогу щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження того факту, де саме проживають діти на момент звернення позивача до суду надано не було, а тому визначити місце проживання останніх не є можливим, оскільки в рамках вирішення позову щодо розірвання шлюбу суд може лише засвідчити існуюче місце проживання дітей. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.

Outcome: partial