Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить: - встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю в період з 23 червня 1979 року по 28 травня 2021 року. - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Мати позивача була у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 23 червня 1972 року. На момент укладення шлюбу позивач проживав разом зі своєю мамою та був неповнолітнім. Коли мати одружилася з [PERSON] позивачу було 10 років, тому сім`я почала проживати разом. Вказує, що [PERSON] замінив позивачу батька та ставився до нього як до рідного сина, хоча і не зайнявся питанням усиновлення останнього до досягнення позивачем повноліття, а після повноліття усиновлення вже стало неможливим. 31 березня 1994 року [PERSON] та [PERSON] отримали у спільну сумісну власність квартиру [ADDRESS] . Позивач продовжував проживати зі своєю мамою та вітчимом, однак повторно зареєстрував своє місце проживання разом з ними в вказаній квартирі лише 23 жовтня 1996 року. Після смерті матері позивач оформив належну їй частку квартири на себе. [INFO] помер вітчим Позивача [PERSON] . За життя [PERSON] заповіт не складав. Оскільки [PERSON] та позивач сприймали один одного як батько та син, вони не думали, що при спадкуванні можуть виникнути якісь проблеми, адже на їх думку родинний зв`язок між ними підтверджувався свідоцтвом про одруження [PERSON] та матері позивача. У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернуся до Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи №66824347 віл 21 жовтня 2021 року. У жовтні 2021 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою державного нотаріуса Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори №2700/02-31 від 21 жовтня 2021 року нотаріусом відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що [PERSON] не надав документів, що підтверджують родинні відносини між ним та [PERSON] . Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Тією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано відповідні докази. Відповідач позов не визнав з посиланням на його необґрунтованість та не доведеність факту проживання однією сім`єю. Вказує, що додана до позовної заяви інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.06.2022 № 12-0000913-2022 та інша інформація Департаменту реєстрації Харківської міської ради підтверджує лише факт реєстрації осіб за певною адресою, а ніяк не факт ведення спільного побуту, господарства, тощо. Додані [PERSON] до позовної заяви копії деяких квитанцій про сплату комунальних платежів лише за 2021 рік, жодним чином не підтверджують факт сумісного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах, а можливо і навпаки спростовують цей факт. Спільні фотокартки, декларація з лікарем, отримання пенсії в одному й тому ж управлінні Пенсійного фонду України, а також організація поховання [PERSON] також не можуть бути доказом спільного проживання позивача з [PERSON] однією сім`єю, оскільки ніяк не доводять ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Також позивачем не надано доказів відсутності у нього іншого житла чи зареєстрованого шлюбу, тому як їх наявність свідчила б про можливе мешкання [PERSON] в іншому місці з 23.06.1979 року. Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.04.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника та представника Харківської міської ради під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, суд встановив. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.09.1962, батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.06.1979, [PERSON] та [PERSON] одружились 23.06.1979. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1994 № [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2021, [PERSON] є спадкоємцем частки в праві спільної власності на квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.03.1994 харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстраційним №1-94-29467 згідно з розпорядженням від 31.03.1994 №16420, зареєстрованим 11.04.1994 Харківським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №П-1-10621. 21.10.2021 [PERSON] звернувся до Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2700/02-31 від 21.10.2021 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що позивач не надав документів, що підтверджують родинні відносини між ним та [PERSON] . З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою вбачається, що у спадковому реєстрі зареєстрований заповіт [PERSON] №54299445 від 26.03.2013. Щодо наявності заповіту [PERSON] №54299445 від 26.03.2013. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як зазначено у ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною першою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Враховуючи, що в матеріалах спадкової справи, надісланої суду 21.03.2023, станом на означену дату відсутні відомості щодо звернення інших осіб окрім [PERSON] із заявою про прийняття спадщини в строки, визначені ч.1 ст.1270 ЦК України, суд при прийнятті рішення не враховує наявність вказаного заповіту. Щодо факту проживання однією сім`єю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно положень ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктами 26,27 Постанови Великої Палати Верховного суду від 28.06.2018 по справі №644/6274/16-ц (з посиланням на абзац п`яти пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3червня 1999 року №5-рп/99) визначено, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, Верховний суд дійшов висновку, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. У якості відповідних доказів спільного проживання [PERSON] та [PERSON] протягом останніх п`яти років позивачем надано: 1. Інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.06.2022 №12-0000913-2022, з якої вбачається, що станом на 28.05.2021, за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . 2. Лист Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради, в якому зазначено наступне: «Відповідно до інформації з картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою: [ADDRESS] , що передана до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в «карточке прописки» (форма А) на ім`я [PERSON] » (мовою оригіналу), [INFO] , в графі 13 «отметка о прописке» міститься штамп, в якому зазначено «6.ХІ.85». В «карточке прописки» (форма А) на ім`я [PERSON] , [INFO] (мовою оригіналу), в графі 13 «отметка о прописке» міститься штамп, в якому зазначено «23.10.96». В «квартирной карточке» (форма Б) за вказаною адресою стосовно дати реєстрації місця проживання запитуваних осіб міститься аналогічна інформація. При цьому, в картотеці з питань реєстрації фізичних осіб міститься «карточка прописки» (форма А) на ім`я [PERSON] , [INFO] , в графі 13 «отметка о прописке» міститься штамп, в якому зазначено «21.ХІІ.82». Також в листі зазначено, що реєстр територіальної громади міста Харкова містить достовірну інформацію стосовно реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб з 04.04.2016. 3. Декларацію №0001-2РКХ-0700 від 08.01.2020 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу на ім`я [PERSON] , [INFO] , з якої вбачається, що місцем фактичного проживання позивача визначена адреса: [ADDRESS] . 4. Належним чином засвідчені копії пенсійних справ [PERSON] та [PERSON] , які містять копії розпоряджень на перерахунок пенсії, зокрема, за період 2006 -2020 рр на ім`я [PERSON] , де адресою проживання зазначено: [ADDRESS] та копії розпоряджень на перерахунок пенсії та розрахунків пенсії за період в сукупності з 2009 по 2020рр на ім`я [PERSON] , де адресою проживання також зазначено: [ADDRESS] . 5. Копії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , за липень, жовтень, листопад 2021р. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS] з 1962р та є сусідкою [PERSON] , знає його з дитинства. Вказує, що [PERSON] та [PERSON] перебували в добрих відносинах, [PERSON] відносився до позивача як до сина. Вказала, що вони ніколи не лаялися та разом проводили час. Після смерті матері в квартирі залишились проживати [PERSON] та [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач, його мати та [PERSON] почали проживати за адресою [ADDRESS] приблизно з початку 70х років. Вказала, що поки позивач не пішов до армії, проживав постійно з [PERSON] та матір`ю. Матір позивача та [PERSON] були повністю сліпими, та позивач допомагав їм. Після армії [PERSON] іноді почав ночувати в іншому місці. На запитання, чи почав позивач після армії проживати в іншому місці, свідок пояснила, що [PERSON] постійно проживав в її будинку, але іноді, на день-два, залишався ночувати в іншому місці. Разом з тим, зазначила, що після смерті матері позивача, [PERSON] постійно був з [PERSON] та вказала, що бачила позивача кожен день. На уточнююче питання щодо місця проживання позивача, свідок відповіла, що після смерті матері [PERSON] проживав разом з [PERSON] та допомагав йому по господарству. Також пояснила, що [PERSON] не міг жити самостійно. Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та покази свідків, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Разом з тим, щодо періоду спільного проживання, суд зазначає наступне. З 01.01.2004 набув чинності Цивільний Кодекс України, який передбачив четверту чергу спадкоємців за законом. Прикінцевими положеннями Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Таким чином, норми СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року. Згідно з вимогами статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Таким чином, факт проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю набув юридичного значення після набрання чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До цієї дати чинне законодавство не передбачало юридичних наслідків для осіб, які проживали разом однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому факт такого спільного проживання має бути встановлений з 01.01.2004, тобто з дня набрання чинності Сімейним та Цивільним Кодексами України. На підставі викладеного та

Outcome: partial