Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Чугуївського ВДВС, в якому просила зобов`язати відповідача зняти арешт з нерухомого майна квартири за адресою: [ADDRESS] , та кімнати за адресою: [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 25.04.2013 №37030507, індексний номер обтяження: 2982949 від 08.06.2013. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадкоємства спадщини її батька [PERSON] . Нотаріусом їй надано довідку, згідно якою на квартири за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] 25.04.2013 накладено арешти ВДВС Чугуївського МРУЮ постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №37030507 на підставі судового наказу №2036/4761/12 від 11.10.2012 про стягнення заборгованості на суму 1562,55 гривні та судового збору 107,30 гривень за послуги опалення на користь КП «Чугуївтепло». Чугуївський ВДВС повідомив, що матеріали виконавчого провадження за 2013 рік знищено, арешт можливо зняти за рішенням суду. КП «Чугуївтепло» повідомили, що заборгованість погашена в повному обсязі, тому арешт необхідно зняти, оскільки порушені права позивача. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надала заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог, в якій не заперечувала проти винесення заочного рішення. Старший державний виконавець Чугуївського ВДВС Дьякова Г. надала заяву про розгляд справи за відсутності представника відділу, просила прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно копії листа КП «Чугуївське МБТІ» від 04.05.2023 (а.с. 3) станом на 31.12.2012 на квартиру [ADDRESS] право власності зареєстроване за [PERSON] (2/9 частини на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25.10.2007 (а.с. 3/2), 1/9 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Чугуївською державною нотаріальною конторою Харківської області 06.08.2016 (а.с. 4/2), 1/3 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Печенізькою державною нотаріальною конторою Харківської області від 05.07.2016 (а.с. 4)) та [PERSON] (1/3 частина на підставі свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації житла Чугуївської районної державної адміністрації Харківської області від 20.02.1998). Відповідно до копії листа КП «Чугуївське МБТІ» від 05.05.2023 (а.с. 7) право власності станом на 31.12.2012 на кімнату у гуртожитку [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого відділом житлово-комунального господарства та будівництва виконкому Чугуївської міської ради Харківської області від 28.05.2010 (а.с. 7/2). Згідно копії свідоцтва про смерть від 02.06.2020 (а.с.10/2) [PERSON] помер [INFO] . Позивачка є донькою [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про народження, копією рішення суду про розірвання шлюбу, копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10/2). Згідно копії листа КП «Чугуївтепло» від 19.05.2023 (а.с.8) між КП «Чугуївтепло» та абонентом, за яким закріплено ос.рах.№ [NUMBER] за адресою [ADDRESS] , відсутній спір. З листа КП «Чугуївтепло» від 25.05.2023 (а.с. 13) вбачається, що заборгованість за послуги з централізованого опалення за адресою: [ADDRESS] , стягнута за судовими наказами №2-743/2009 від 12.02.2009 та №2036/4761/12 від 11.10.2012, погашена в повному обсязі. Згідно копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно та Реєстру прав на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 9) [PERSON] належать квартири за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] на які 08.06.2013 зареєстровано інформацію про державну реєстрацію обтяжень згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №37030507 від 25.04.2013. Із заяви старшого державного виконавця Чугуївського ВДВС Харківської області Дьякової Г. (а.с. 19) встановлено, що згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 37030507 з примусового виконання судового наказу №2036/4761/2012 від 11.10.2012, виданого Чугуївським міським судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь КП «Чугуївтепло» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення. 26.06.2013 виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Заборгованість не погашено. Станом на 13.06.2023 вказаний виконавчий документ на виконанні у відділі не перебуває. На підставі ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно волі інших осіб. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 цього Кодексу, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 353 цього Кодексу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні; право приватної власності є непорушним. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту в порядку цивільного судочинства. Таким чином, з наданих документів вбачається, що на момент накладення державним виконавцем арешту на дане майно, [PERSON] був власником даної квартири, однак заборгованість за виконавчими документами погашена та відсутня, а позивачу необхідно оформити право на спадщину після смерті батька. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Отже, накладений арешт на майно, заважає позивачу скористатися належним їй майном, що є порушенням її конституційних прав.

Outcome: approved