Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Зміст позовних вимог Позивачі звернулись до суду та просять стягнути з відповідача моральну шкоду, яка завдана смертю [PERSON] , яка сталась внаслідок ДТП 19.05.2019 року, а саме: на користь [PERSON] - 100 тисяч гривень на користь [PERSON] - 100 тисяч гривень на користь [PERSON] - 50 тисяч гривень. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] та матір`ю малолітнього [PERSON] . 19.05.2019 року [PERSON] загинула внаслідок ДТП, оскільки водій мотоцикла [PERSON] , з яким їхала [PERSON] не впорався з керуванням та допустив зіткнення з перешкодою у вигляді стовпа. Смертю [PERSON] позивачам, які є батьками та сином останньої, була спричинена значна та непоправна шкода, яка полягає в тому, що вони втратили рідну людину, яку вже не повернеш. Через смерть доньки відповідачі [PERSON] та [PERSON] втратили нормальні життєві стосунки, погіршився їх стан здоров`я внаслідок знервованості та розуміння, що життя доньки не повернути. Крім того смертю [PERSON] , яка є матір`ю малолітнього [PERSON] завдано моральну шкоду останньому, оскільки дитина залишилась без матері, її піклування, виховання, любові та ласки. Дитина пережила та переживає певний психологічний стрес і не може усвідомити, що його матері більше не має. Позивачі зазначають, що на всі ці обставини тяжко і болісно дивитись. Вказані моральні страждання продовжують тривати і ніколи не закінчаться, оскільки їх життя після смерті доньки та мами назавжди змінилось, у зв`язку з чим вони вимушені жити з цим та пристосовуватися до цих вимушених змін в їх життєвих стосунках. Зі змісту позову також вбачається, що на момент ДТП відповідальність відповідача не була застрахована, тому позивачі повідомили МТСБУ про настання страхового випадку. МТСБУ було виплачене страхове відшкодування, але розмір страхового відшкодування не включав моральну шкоду. Тому, враховуючи вимоги ст.ст.1166, 1167, 1187, 23 ЦК України вони просять задовольнити їх позов. Аргументи інших учасників справи. З відзиву відповідача вбачається, що останній позовні вимоги не визнає посилаючись на те, що він не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, а саме мотоцикла «Viper V250 F-2" реєстраційний номер [NUMBER] , тому вважає, що з нього не підлягають стягненню зазначені у позові суми. Також вказує на те, що його не визнано винним в ДТП, оскільки не встановлено, що саме він перебував за кермом мотоцикла, тому на його думку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його діями та смертю [PERSON] внаслідок ДТП. Окрім того вказує на те, що позивачами не наведено обґрунтувань відшкодування моральної шкоди саме у заявленому розмірі і не надано доказів, які б підтверджували такий розмір. Зазначає, що розмір витрат на правничу допомогу у сумі 45000,00 грн є необґрунтовано завищений і не підтверджений належними доказами. Вказує, що в результаті ДТП він також отримав тілесні ушкодження і його визнано інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням на строк до 28.09.2021 року та є працездатним у спеціально створених умовах. З моменту ДТП він не працює та не може обходитись без сторонньої допомоги. Його пенсія по інвалідності становить 3711,54 грн. Інших доходів він не має. Зазначає, що стягнення з нього сум, які заявлені позивачами поставить його у дуже скрутне матеріальне становище, оскільки через низький дохід він фактично перебуває на утриманні своєї матері. Просив відмовити у задоволенні позову. Рух справи у суді. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2021 року, вказану справу передано для розгляду судді Левченко А.М. Ухвалою від 20.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 17.05.2021 року за клопотанням відповідача витребувані докази. Ухвалою від 15.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 року, вказану справу передано для розгляду судді Хандуріну В.В. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09. 2021 року, вказану справу передано для розгляду судді Здоровиці О.В. Ухвалою від 02.11.2021 року витребувано у Моторного (транспортного) страхового бюро України інформацію, що має значення для розгляду справи. Ухвалою від 17.01.2022 року задоволено клопотання представника відповідача про повторне витребування доказів. В судовому засіданні позивачі та їх представник Заставний Р.А. підтримали позовні вимоги з підстав викладених в позові та просили задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились. Про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно, належним чином. Від представника відповідача Конюшенко І.Д. надійшла до суду заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача [PERSON] (а.с.42 т.2) Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Встановлені судом обставини та факти. Витягом з ЄРДР від 20.05.2019 року підтверджується, що 19.05.2019 року було порушено кримінальне провадження № 12019050000000302 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України за фактом ДТП, що трапилась 19.05.2019 року приблизно о 04.04 годині на вулиці Новоселівська смт.Олександрівка Олександрівського району Донецької області поблизу будинку № 73, внаслідок наїзду на стовп мотоцикла марки «Viper f-2» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . [INFO] , в результаті ДТП пасажир мотоциклу [PERSON] . [INFO] від отриманих травм померла на місці події (а.с.80). Свідоцтвом про смерть [NUMBER] (а.с.5) підтверджується факт смерті [PERSON] [INFO] в смт. Олександрівка Донецької області. Зі змісту лікарського свідоцтва про смерть № 131 від 20.05.2019 року (а.с.6) смерть [PERSON] настала по [ADDRESS] . Причина смерті [PERSON] - сукупна травма тіла. Пасажир мотоциклу потерпілий внаслідок зіткнення зі стовпом. Копією постанови слідчого відділу злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Донецькій області- Бурдужа В.М. про закриття кримінального провадження від 28.05.2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019050000000302 закрито за відсутності в діях водія [PERSON] , [INFO] , складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.70-78). В той же час зі змісту вказаної постанови вбачається, що в ході досудового розслідування встановлено, що «…19 травня 2019 року, приблизно о 3 годині 50 хвилини, в темний час доби, водій [PERSON] , [INFO] . перебуваючи в стані алкогольного сп`ягніння, керуючи технічно справним мотоциклом марки «Viper f-2» реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по проїжджій частині вулиці Новоселівській, в напрямку вулиці Абрикосової смт.Олександрівка, Олександрівського району, Донецької області. Поблизу домобудівництва № 73. Ділянка догори по якій рухався мотоцикл, освітлена не була та мала незначне заокруглення дороги вліво, походу руху транспортного засобу. Мотоцикл наближався до Т-образного перехрестя. На транспортному в якості пасажира перебувала [PERSON] . [INFO] . При русі на заокругленні дороги вліво, стався виїзд мотоцикла марки «Viper f-2» реєстраційний номер [NUMBER] за межі дороги праворуч, та наїзд на бетонний стовп. Мотоцикл і стовпом контактував правою бічною частиною. Після наїзду на стовп сталося падіння мотоциклу та водія і пасажира з вказаного транспортного засобу. В результаті ДТП [PERSON] від отриманих травм загинула на місці події, [PERSON] отримав тілесні ушкодження, та був госпіталізований до лікувального закладу…..». Зі змісту постанови також вбачається, що факт перебування [PERSON] на момент ДТП в стані алкогольного сп`яніння підтверджується висновком СМЕ № 115 від 15.11.2019 року, а отримані пасажиром [PERSON] внаслідок ДТП тілесні ушкодження, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті - висновком СМЕ № 119 від 31.08.2020 року. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] . (а.с.7) Свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] свідчить, що матір`ю останнього є загибла [PERSON] (а.с. 8). Рішенням виконавчого комітету Добропільської міської ради № 311 від 14.06.2019 року малолітній дитині - [PERSON] , [INFO] надано статус дитини сироти (а.с.11-12). Відповідно до рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради № 330 від 04.07.2019 року [PERSON] призначена опікуном над малолітнім [PERSON] , [INFO] (а.с. 211-212) Під час судового розгляду встановлено, що цивільна правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу (мотоцикла «Viper V250 F-2" реєстраційний номер [NUMBER] ) на момент ДТП (19.05.2019 року), застрахована не була. Згідно наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07.12.2020 року [PERSON] (опікуну малолітнього [PERSON] ) відшкодовано шкоду в розмірі 75114,00 грн (у зв`язку з втратою годувальника) (а.с.205). Вказане підтверджується платіжним дорученням № 2545241 від 08.12.2020 року. (а.с.204). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт отримання вказаної суми. Згідно наказу Моторного (транспортного) страхового бюро України від 07.12.2020 року [PERSON] відшкодовано шкоду(витрати на поховання та витрати, у зв`язку з втратою годувальника) в розмірі 114614,00 грн (а.с.207). Вказане підтверджується платіжним дорученням № 2545241 від 08.12.2020 року (а.с.206). Факт отримання вказаних сум позивачі не оспорювали в судовому засіданні. Висновки суду та норми законодавства, що застосовані судом. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першої статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N 210/5258/16-ц (провадження N 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі N 336/3665/16-ц (провадження N 61-44173св18), від 26 жовтня 2022 року у справі N 243/6516/21 (провадження N 61-4095св22). Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV). Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Саме на забезпечення таких зобов`язань було ухвалено Закон 1961-IV. Законом № 1961-IV визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди. Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі (ст.4 Закону №1961-IV). Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до п.21.1. статті 21 Закону № 196-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Відповідно до п.21.4. статті 21 Закону № 196-IV, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Відповідно до статті 22 Закону № 196-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Основними завданнями МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом(стаття 39 Закону № 196-IV). Підпунктом «а» пункту 41.1. статті 41 Закону № 196-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно до ст.23 Закону № 196-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Стаття 27 Закону № 196-IV передбачає умови відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого Так, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі заподіяння шкоди транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність МТСБУ здійснює регламентні виплати і відшкодовує моральну шкоду внаслідок смерті потерпілого лише у разі її заподіяння: транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи (підпункт "в" пункту 41.2 статті 41 Закону № 196-IV); особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт "г" пункту 41.2 статті 41 Закону № 196-IV); у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (підпункт " ґ" пункту 41.2 статті 41 Закону № 196-IV). Судом встановлено, що володільцем транспортного засобу мотоцикла «Viper V250 F-2" реєстраційний номер [NUMBER] є відповідач, який здійснював керування ним під час ДТП 19.05.2019 року. До доводів відповідача про те, що матеріали справи не містять доказів про те, що саме він перебував за кермом під час ДТП 19.05.2019 року, суд відноситься критично, оскільки ці доводи спростовуються змістом постанови слідчого від 28.05.2020 року про закриття кримінального провадження № 12019050000000302. При цьому суд зазначає, що дійсно відповідно до вищевказаної постанови слідчого вбачається, що в ході досудового розслідування не було достовірно встановлено, що [PERSON] порушив вимоги ПДР України, які б знаходилися в прямому причинному зв`язку з настанням ДТП, що стало підставою для закриття кримінального провадження за ч.2 ст.286 КК України, але вказане не свідчить про те, що вказаної події, а саме ДТП, внаслідок якої настала смерть пасажира [PERSON] , не було. Крім того вказаною постановою слідчого достовірно встановлено, що дії [PERSON] підпадають під ознаки адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП, оскільки достовірно встановлено, що останній керував транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Також судом встановлено, що на момент ДТП (станом на 19.05.2019 року) цивільна-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу застрахована не була. У зв`язку з наведеним потерпілі звернулись до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до досліджених судом матеріалів встановлено, що потерпілим були відшкодовані витрати на поховання та страхові суми у зв`язку втратою годувальника. Моральна шкода позивачам МТСБУ не відшкодовувалась, оскільки така шкода відшкодовується МТСБУ лише у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ. Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Враховуючи наведене, відсутність у [PERSON] обов`язкового страхового полісу на момент ДТП, відсутність у МТСБУ обов`язку відшкодувати потерпілим моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, суд вважає, що відповідач [PERSON] в даному випадку є належним відповідачем у цій справі, оскільки відсутність вини водія та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачам моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). В судовому засіданні відповідачем не доведено обставин, які б свідчили, що шкода була завдана внаслідок непереборної сили або умислу загиблої. Вирішуючи питання про те чи заподіяно позивачам моральну шкоду та визначаючи її розмір суд виходить з такого. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням, інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди), зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 25.05.2001р. № 5 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» остаточне рішення щодо розміру відшкодування моральної шкоди приймає суд. При визначенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен враховувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі Позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як зазначено в Постанові КЦС ВС у справі № 447/2015/16-ц від 02.10.2019 року наявність моральної шкоди доводиться Позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Позивачі ( [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] ) втратили близьку їм людину, яка [PERSON] та [PERSON] є донькою, а малолітньому [PERSON] - матір`ю. Вказані родинні відносини свідчать про безумовний факт стійкості життєвих зв`язків між батьками та загиблою та малолітним сином та загиблою. Суд погоджуються з тим, що внаслідок загибелі [PERSON] у позивачів був безповоротно змінений звичний спосіб життя, погіршився стан здоров`я, самопочуття. Смерть доньки призвела до великих страждань позивачів ( [PERSON] , [PERSON] ), оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожних батьків, пов`язані із потребою присутності дітей, зокрема доньки [PERSON] . Суд звертає увагу, що сину загиблої - [PERSON] , на момент смерті матері ( [PERSON] ) було лише 7 років. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка тифікована постановою Верховної Ради України N 0789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 11,15 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Внаслідок смерті матері малолітній [PERSON] безперечно набув моральних страждань, втратив можливість піклування матері. Моральна шкода позивачам завдана смертю їх доньки та матері, спричинила та буде спричиняти позивачам протягом усього їх життя душевних страждань. Відновити становище, яке існувало до смерті у житті позивачів не можливо. Враховуючи те, що завдана позивачам моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою рідної їх людини, внаслідок чого вони зазнали та продовжують зазнавати душевних страждань, що відобразилось на їх психоемоційному стані, то розмір відшкодування повинен бути достатнім для забезпечення можливості відновити втрачену психологічну рівновагу та не бути джерелом збагачення останніх за рахунок відповідача. Також, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь який її розмір може мати суто умовний вираз. Водночас, у контексті визначення справедливого розміру відшкодування моральної шкоди суд зважає на такий елемент, як урахування притаманного конкретній країні рівня життя, адже некритичне слідування заявленим вимогам у частині визначення розміру відшкодування може призвести до істотного порушення балансу інтересів сторін з приводу відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи суть самого порушення прав позивачів, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідача на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню по 100 тисяч гривень кожному, а на користь [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON] - 50 тисяч гривень.

Outcome: approved