Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що з відповідачем по справі перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] . На підставі ст. 148 СК України було змінено прізвище дитини з [PERSON] на [PERSON] . 13 січня 2021 року рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області з нього стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 09.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час проживає у цивільному шлюбі. [INFO] у нього народилася друга донька - [PERSON] . З 21 вересня 2022 року він почав працювати у ФОП [PERSON] на посаді продавець непродовольчих товарів, його дохід за один місяць з утриманням податку становить 3220 грн. Вказав, що з нього утримуються аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 2777,25 грн., заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 березня 2023 року становить 69743,59 грн. Також зауважив, що з 07 травня 2021 року по 27 червня 202 року перебував під вартою. Таким чином, на сьогоднішній день з нього стягуються аліменти без урахування його матеріального та сімейного стану, а розмір аліментів, які утримуються складає 2/3 частини його заробітку. Залишок заробітку не дозволяє йому належним чином утримувати себе та свою другу дитину, і родину в цілому. На підставі викладеного просить зменшити розмір стягуваних з нього аліментів до 1/6 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення донькою [PERSON] повноліття. Ухвалою судді від 27 червня 2023 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Пояснив, що працює на півставки, неповний робочий день, бо садочки не працюють і він сидить з дитиною. Дружина на даний час навчається на денній формі у Харківському національному університеті внутрішніх справ, а також працює неофіційно. Вказав, що при ухваленні рішення про стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини його заробітку, суд не врахував та не взяв до уваги те, що він знаходився під домашнім арештом. Відповідач у судове засідання не з`явилася надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.03.2020 року (а.с.39, 40). Від даного шлюбу мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.40). Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13.01.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 09.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.50). Рішенням виконавчого комітету Лозівської міської ради про зміну прізвища малолітній дитини від 22 лютого 2022 року №166, надано дозвіл [PERSON] на зміну прізвища малолітній [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] на [PERSON] (а.с.44). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00038814430 від 10 березня 2023 року, до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , внесено відомості про зміну прізвища дитині з [PERSON] та [PERSON] , відповідно до ст.148 Сімейного кодексу України (а.с. 41-43). Згідно розрахунку заборгованості Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, станом на 01.03.2023 року [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 69743,59 грн. (а.с.55). Як зазначає позивач, на даний час він перебуває у цивільному шлюбі з [PERSON] . Від даного шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.45). Згідно довідки фізичної особи-підприємець [PERSON] від 11.06.2023 року №4, [PERSON] працює в даної особи з 21.09.2022 року на посаді продавець непродовольчих товарів. Його дохід за період з 01.12.2022 року по 31.05.2023 року склав 24000,00 грн. (а.с.54). 07 травня 2021 року слідчим суддею Лозівського міськрайонного судуд Харківської області [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120212203802000259 від 03.03.2021 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 190 КК України (а.с.51-52). Згідно довідки про звільнення серії [NUMBER] від 27.06.2022 року, [PERSON] звільнено з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» по сплаті застови у сумі 99240,00 грн.(а.с.53). У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. ст. 48, 51, 52, 55 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї , що включає достатнє харчування, одяг, житло. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Права і свободи громадянина захищаються судом. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що він перебуває у цивільному шлюбі, у нього народилася дитина від цього шлюбу, розмір аліментів, які утримуються складає 2/3 частини його заробітку, тому залишок заробітку не дозволяє йому належним чином утримувати себе та свою другу дитину, і родину в цілому. Однак позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надав належних та допустимих доказів того, що з моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, з матеріалів справи не вбачається, що дохід позивача зменшився, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивач після ухвалення рішення про стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON] влаштувався на роботу та його дохід за місяць складає 4000,00 грн., тобто матеріальний стан позивача навпаки покращився. Та, обставина, що у позивача народилась донька [PERSON] , [INFO] , сама по собі не свідчить про погіршення матеріального стану позивача. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Посилання [PERSON] на те, що розмір аліментів, який стягується з нього на утримання дитини, є таким, що ставить його у скрутне матеріальне становище, тому що складає 2/3 частини його заробітку, суд не бере до уваги, оскільки як зазначив позивач у судовому засіданні, він працює тільки півдня на півставки, у зв`язку з чим він отримує 4000 грн. на місяць. Крім того, як вбачається з розрахунку заборгованості починаючи з дня стягнення аліментів, тобто з 09.10.2020 року аліменти ним були сплачені лише один раз у розмірі 5348,16 грн. Натомість згідно довідки про звільнення серії ХАР № 04432, [PERSON] було звільнено з державної установи «Харківський слідчий ізолятор» 27.06.2022 по сплаті застави у сумі 99240,00грн. Вказана застава була сплачена до того, як позивач офіційно влаштувався на роботу. При цьому суд звертає увагу на те, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, розмір аліментів вираховувався із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а не від доходу [PERSON] згідно довідки з місця роботи у ФОП [PERSON] . Крім того, відповідно до ч.2,3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів, - 50 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. З огляду на викладене, враховуючи, що діти позивача в рівних частинах потребують матеріальної допомоги для задоволення всіх необхідних потреб на харчування, одяг та інші речі для належного розвитку і існування, та неповнолітня донька позивача [PERSON] , [INFO] , як і [PERSON] , [INFO] , потребує матеріального захисту для належного рівня розвитку і батько дитини повинен усвідомлювати даний факт і виконувати свої обов`язки, щодо забезпечення дитини належним рівнем існування та розвитку, суд приходить до висновку, що визначений рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину [PERSON] , [INFO] , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам, тому суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів з 1/4 частини на 1/6, та вважає, що неможна надавати перевагу одній дитині, обмежуючи тим самим права іншої дитини, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позову. Ухвалюючи таке рішення, суд виходить із рівності всіх перед законом та судом, з вимог діючого законодавства, та з метою захисту інтересів дитини. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов [PERSON] є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed