Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Позов обґрунтовано тим, що сторони є сусідами, у власності кожного з них перебувають земельні ділянки, які розташовані поряд. Так, їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0.0826 га за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . Їх ділянки мають спільну межу по довжині 25,09 м та 17,17 м від лінії АБ до лінії ЕВ у відповідності до витягу з Державного земельного кадастру. Відповідач захопила належну їй частину земельної ділянки по всій довжині спільної межі на ширину від 80 до 40 см, загальною площею 0,0023 га, знищивши межові знаки та самоуправно спорудивши капітальний паркан на фундаменті. Посилаючись на зазначені обставини, просила повернути їй частину земельної ділянки площею 00023 га шляхом примусового знесення самоуправно зведеної споруди (паркану) на земельній ділянці у Подільському районі кадастровий номер 8000000000:85:261:0047, від лінії АБ до лінії ЕВ, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру та привести земельну ділянку до попереднього стану. У подальшому позивачем було подано уточнену позовну заяву, у якій просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди у здійсненні нею права вільного володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою кадастровий номер 8000000000:85:261:0047 в [ADDRESS] , шляхом примусового знесення самоуправно зведеного на ній відповідачем споруди (паркану) та приведення земельної ділянки до попереднього стану по всій довжині спільної межі з земельною ділянкою по [ADDRESS] по довжині 25,09 м та 17,17 м від лінії АБ до лінії ЕВ, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді судового збору, витрати на проведення земельно-технічної експертизи у розмірі 4 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позову заперечила. Вказала, що позивачем не доведено факту порушення її прав у зв`язку зі спорудженням паркану, на надано доказів на підтвердження того, що їй створено перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зокрема, у під`їзді чи підході до її власності, що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів, паркан був збудований до того як позивач стала власником земельної ділянки. Крім того, обраний спосіб захисту її прав не є пропорційним порушеному праву, а тому просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. У відповіді на відзив позивач вказала, що відповідач при споруджені паркану порушила межі земельної ділянки. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що земельна ділянка, кадастровий номер 8000000000:85:261:0047, за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0826 га, належить [PERSON] на праві приватної власності з 26 березня 2015 року, що підтверджено Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 6-7), а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9-11). Відповідно до Акта обстеження земельної ділянки від 11 листопада 2015 року № 012, заступником начальника Управління контролю за використанням та охороною земель - начальником відділу контролю за використанням і охороною земель, моніторингу та контролю родючості ґрунтів Скрягою О.В. та заступником начальника відділу контролю за використанням і охороною земель моніторингу та контролю родючості ґрунтів Дунаєвським І.Ф., у присутності [PERSON] проведено обстеження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0826 га. (а.с. 12-13). За результатами обстеження встановлено, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0826 га, використовується [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Під час проведення перевірки було виявлено самовільне зайняття частини вище вказаної земельної ділянки площею 0,0023 га шляхом будівництва паркану [PERSON] , якій на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0906 га за адресою: [ADDRESS] . Зазначене самовільне зайняття земельної ділянки підтверджується топографо-геодезичною зйомкою, проведеною НВП «Українська геодезична компанія», що є порушенням ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України. Відповідно до Висновку №17/16 експерта із земельно-технічних питань ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» від 19 березня 2016 року фактичне розташування огорожі відносно меж земельних ділянок 47 і 39 за кадастровим планом, що розташовані за адресами: [ADDRESS] , загальною площею 0,0906 га та [ADDRESS] , загальною площею 0,0826 га, не відповідає правовстановлюючим документам та технічній документації із землеустрою та землекористування на ці земельні ділянки. Частина паркану будинковолодіння по [ADDRESS] розташована на земельній ділянці по [ADDRESS] . Виявлено самовільне заняття частини земельної ділянки по [ADDRESS] , площею 0,0023 га (23 кв.м.) шляхом будівництва паркану, який огороджує земельну ділянку по [ADDRESS] (а.с. 14-28). Відповідно до листа ТОВ «Експертно-правова консалтингова компанія «ЮРЕКС» від 22 вересня 2016 року, окрім зазначеного у вказаному висновку відмічено, що паркан між земельними ділянками за адресою: [ADDRESS] , та по [ADDRESS] , фактично споруджений на земельній ділянці по [ADDRESS] по всій довжині межі 42,26 м. (а.с. 63). Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ЦК України, ЗК України. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом. Відповідно до частини 1 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до частинами 1, 4 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно з частинами 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин 2, 3 статті 373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Відповідно до частини 1 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Згідно з частиною 1 статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Згідно із частини 2, пункту б частини 3 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; Відповідно до статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 17 квітня 2019 року у справі №523/4591/16-ц та від 16 лютого 2021 року у справі №127/33179/19, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Відповідачем не надано доказів законності будівництва споруди на земельній ділянці, яка належить позивачу. Таким чином, суд дійшов висновку, що розташування паркану відповідача на земельній ділянці позивача безумовно порушує законні права та інтереси [PERSON] щодо користування земельною ділянкою, а тому права позивача підлягають захисту. Зі встановлених судом обставин справи, вбачається, що для захисту порушених прав [PERSON] на належну їй земельну ділянку необхідно зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] земельною ділянкою, кадастровий номер 8000000000:85:261:0047 за адресою: [ADDRESS] шляхом знесення зведеного на зазначеній земельній ділянці паркану та відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав [PERSON] . За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді судового збору, витрати на проведення земельно-технічної експертизи у розмірі 4 000 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Враховуючи те, що позов [PERSON] належить задовольнити у повному обсязі, судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження факту понесення судових витрат у вказаному розмірі [PERSON] надала: Договір про надання правової допомоги №58-ц/16 від 14 грудня 2016 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Левадним О.О. (а.с. 71-72), додаток №1 до договору про надання правової допомоги, яким сторони погодили розмір гонорару адвоката у межах 4500 грн. (а.с. 73), а також квитанцію за надані послуги від 14 грудня 2016 року (а.с. 74). Відповідно до Звіту щодо суми гонорару за надану правову допомогу від 8 лютого 2017 року, адвокатом Левадним О.О. було конкретизовано з яких сум складається загальний розмір гонорару на рівні 4500 грн. (а.с.87). Вивчивши та проаналізувавши його складові, суд вважає за доцільне зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на суму 320 грн, 320 грн та 20 грн, адже указані грошові кошти мали бути стягнути за 2 судових засідання та складання звіту, між тим судові засідання згідно матеріалів справи не відбулись, а складення звіту не входить в обсяг надаваних позивачеві послуг (не має враховуватись для цілей розподілу судових витрат з підстав його невідповідності принципу пропорційності та критеріям доцільності). Таким чином, суд дійшов висновку, що на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі: 3 840 грн. У частині стягнення з відповідача витрат на проведення земельно-технічної експертизи у розмірі 4 000 грн. суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог виходячи з наступного. Відповідно до ч. ч. 6, 7 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. На підтвердження витрат на проведення експертизи, позивачем надано копію квитанції від 16.03.2016 на суму 4000 грн. (а.с. 76). Разом з тим, договору на проведення земельно-технічної експертизи суду не надано, що позбавляє суд можливості перевірити дійсність зазначеного розміру вартості експертизи. Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. витрат на проведення експертизи.

Outcome: approved