Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 09 листопада 2022 року в сумі 4700 доларів США. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив суд провести розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами поштової кореспонденції та оголошення на веб сайті суду. До суду надійшли клопотання\~ подані ніби то від [PERSON] від 07 червня 2023 року та 11 липня 2023 року відкладення розгляду справи. Однак, вказані клопотання, суд залишає без розгляду, оскільки вони подані особою, яку не можливо ідентифікувати, оскільки вони подані відповідачем без їх підпису електронним цифровим підписом. Документи, які подані особою в електронному вигляді без накладення електронного цифрового підпису не можуть вважатись оригіналом документу. За таких обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу, в порядку, передбаченому гл. 11 ЦПК України, у відсутність відповідача, який згідно ст. 128 ЦПК України повідомлений про день та час розгляду справи належним чином і позов задовільнити з наступних підстав. Згідно з ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що 09 листопада 2022 року позивач [PERSON] уклав договір позики з відповідачем [PERSON] шляхом надання останньому грошових коштів під розписку у розмірі 7700 доларів США з кінцевим терміном повернення боргу до 09 листопада 2022 року. Копія розписки наявна в матеріалах справи. Відповідно до вказаного вище договору [PERSON] передав [PERSON] у борг кошти в сумі 7700 доларів США з термін повернення боргу по 23 грудня 2022 року. Позивач защнчаає, що відповідачем йому було повернуто на початку лютого 2023 року грошові кошти в сумі 3000 доларів США. Вказує на те. Що кошти в сумі 4700 доларів США до цього часу відповідачем не повернуті, таким чином зобов`язання відповідачем не виконанні. Просив суд стягнути з відповідача 4700 доларів США боргу за договором позики та 3% річних в сумі 40,17 доларів США, що разом складає 4740,17 доларів США. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 526 ЦК України вказує на те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, що вказано в ч. 1 ст. 625 ЦК України. Статтею 629 ЦК України передбачено, що\~ договір є обов`язковим для виконання сторонами. У силу вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Ч. 2 ст. 1050 ЦК України вказує на те, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідач отримавши 09 листопада 2022 року кошти в борг у сумі 7400 доларів США повинен був повенути їх до 23 грудня 2022 року, однак повернув лише частину з них в сумі 3000 доларів США, тому змушений звернутись до суду із даним позовом. Таким чином, сторони в належній формі уклали договір позики, за яким відповідач вз`яв на себе зобов`язання повернути позичені у позивача кошти\~ в сумі 7400 доларів США до 23 грудня 2022 року. Позивач зазначає про те, що відповідачем йому повернуто лише частину коштів в сумі 3000 доларів США, тому до стягнення підлягає 4700 доларів США. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем на підтвердження свої позовних вимог надано до суду копію розписки написану відповідачем, розрахунок суми боргу, 3 % річних за прострочення виконання договору. Відповідачем [PERSON] , доказів які б підтверджували сплату ним всієї суми боргу позивачу до суду не надано. Всупереч вище викладеним положенням, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, допустив прострочення повернення грошових коштів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором позики від 09 листопада 2022 року в сумі 4700 доларів США. Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних в сумі 40,17 доларів США. Ч. 2 ст. 625 ЦК вказує на те, що\~ боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач в обумовлений термін, а саме до 23 грудня 2022 року суму боргу не повернув, а тому відповідно до ст. 625 ЦК України повинннен сплатити позивачу 3 % річних. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми 3 % річних у розмірі 40,17 доларів США, які відповідач зобов`язанний сплатити за користування коштами. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором кредиту в сумі 4700 доларів США та 3 % річних в сумі 40,17 доларів США., а всього 4740,17 доларів США. Відповідач в супереч положенням статті 77, 81 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості перед позивачем, а чи її наявність у меншому розмірі. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1744 грн. Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Позивач, як на підтвердження понесення ним витрат на правову допомогу надав до суду копію договору № 2023/04-03 про надання правничої допомоги та представлення інтересів від 03 квітня 2023 року (а.с.6), копію акту приймання передачі наданих полслуг від 06 квітня 2023 року (а.с.7), квитанцію про сплату [PERSON] 7500 грн., що еквіваленто 200 доларів США адвокату Митнюку В.І. (а.с.8). Відповідно до наданих позивачем доказів дійсно вбачається, що ним понесені витрати на правову допомогу в сумі 200 доларів США, що згідно квитанції еквіваленто 7500 грн., які і слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved