Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє представник Колотуха Іван Олексійович , заінтересована особа: Центр надання Адміністративних послуг Ужгородської міської ради, звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, належності їй правовстановлюючого документу: витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5492635 від 18.11.2004, реєстраційний номер 444431, номер запису 13110 в книзі №63 до Договору дарування квартири від другого вересня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацька Л.В. за №1-2491 де власником майна зазначено [PERSON] . Свою заяву заявниця мотивує тим, що згідно договору дарування від 02.09.2004 набула в дар квартиру під номером три «а» у будинку під номером чотири, розташованому по [ADDRESS] . При укладенні вказаного договору, враховуючи, що на той час була малолітньою, від її імені діяла мати - [PERSON] , яка помилково і була вказана у витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5492635 від 18.11.2004, реєстраційний номер 444431, як власник майна. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.06.2023 відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження. Судове засідання призначено на 05.07.2023. Заявниця в судове засідання не з`явилась, разом з тим її представник, адвокат Колотуха І.О., подав суду заяву в якій просив розглянути справу без їх участі. Вимоги заяви підтримує, просить її задоволити. Заінтересована особа: Центр надання Адміністративних послуг Ужгородської міської ради, явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечило, хоча про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 02 вересня 2004 року [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] , яка діяла від імені [PERSON] , [INFO] - малолітньої дочки, уклали договір дарування (зареєстрований в реєстрі за №1-2491), відповідно до якого дарувальник подарувала, а обдарована прийняла у дар квартиру під номером три «а» у будинку під номером чотири, розташованому по [ADDRESS] . Разом з тим, як вбачається з Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за №79371 від 02.09.2004 та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №5492635 від 18.11.2004, власником майна помилково вказано [PERSON] , а не [PERSON] , в інтересах якої укладено договір дарування (зареєстрований в реєстрі за №1-2491) від 02.09.2004. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За правилами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду у порядку окремого провадження, зокрема, за умови, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав фізичних та юридичних осіб. Згідно статті 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку, що не можуть розглядатися в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, якщо чинним законодавством передбачений інший порядок його встановлення. Виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце (неможливість поновлення втраченого документа або виправлення наявних у ньому помилок тощо). Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження (лист Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення»). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Заявниця звертається до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що саме їй належить правовстановлюючий документ: витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5492635 від 18.11.2004, реєстраційний номер 444431, номер запису 13110 в книзі №63 до Договору дарування квартири від другого вересня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацька Л.В. за №1-2491 де власником майна зазначено [PERSON] . Метою встановлення факту є усунення перешкод, які виникли внаслідок вказаних розбіжностей, у здійсненні заявником всіх правомочностей власника майна. Отже, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд, вивчивши заяву [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов висновку, що заяву слід задовольнити, оскільки судом достовірно встановлено, що правовстановлюючий документ, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5492635 від 18.11.2004, реєстраційний номер 444431, номер запису 13110 в книзі №63 до Договору дарування квартири від другого вересня 2004 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Ужгородської державної нотаріальної контори Бучацька Л.В. за №1-2491, де власником майна зазначено [PERSON] , належить [PERSON] . Обставин, які б спростовували зазначений факт, судом не встановлено.

Outcome: approved