Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», в якому просить визнати виконавчий напис за реєстровим № 31, вчинений 11 січня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною, таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не додержався порядку його вчинення, зокрема, не перевірив безспірність вимог стягувача, а також вказує, що кредитне зобов`язання за кредитним договором № 800001301 від 02 серпня 2007 року, на підставі якого вчинено спірний виконавчий напис, є повністю припиненим внаслідок передачі предмету іпотеки у власність Банку. В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Якусику О.В. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 січня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 753/169/22 за правилами спрощеного провадження, призначено справу до розгляду на 14 липня 2022 року, залучено до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Ковальську (Паракуду) Ірину Вікторівну та Подільський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вказаною ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальської (Паракуди) І.В. завірені належним чином копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких вчинено виконавчий напис №31 від 11.01.2013, та копію виконавчого напису № 31 від 11.01.2013. 14 липня 2022 року представник відповідача - адвокат Тищенко К.О. подала до суду заперечення проти заявлених витрат на професійну правничу допомогу. У судове засідання 14 липня 2022 року представники учасників справи не з`явилися, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальська (Паракуда) І.В. витребувані судом документи не надала. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року повторно витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальської (Паракуди) І.В. завірені належним чином копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких вчинено виконавчий напис №31 від 11.01.2013, та копію виконавчого напису № 31 від 11.01.2013, розгляд справи відкладено на 06.09.2022. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 06 вересня 2022 року відкладено розгляд справи на 30 березня 2023 року, повторно витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальської І.В. завірені належним чином копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких вчинено виконавчий напис № 31 від 11.01.2013, та копію виконавчого напису № 31 від 11.01.2013. 30 грудня 2023 року від представника позивача надійшли пояснення, в яких останній зазначає, що згідно довідки АТ «Альфа-Банк» від 12.12.2019 жодних претензій за кредитним договором № 800001301 від 02 серпня 2007 року у банку до позивача немає, окрім того рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 липня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 11.01.2013, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В. № 30, який є аналогічним спірному виконавчому напису. 30 березня 22023 року від Акціонерного товариства «Сенс Банк» надійшло клопотання про зміну назви відповідача, в якому останній зазначає, що відповідач АТ «Альфа-Банк» змінив найменування на АТ «Сенс Банк». 30 березня 2023 року розгляд справи відкладено на 24 травня 2024 року. 17 квітня 2023 року від приватного нотаріуса Ковальської І.В. надійшла заява, в якій остання зазначає, що матеріали нотаріальної справи, на підставі яких вчинено виконавчий напис № 31 від 11.01.2013 знищено. 24 травня 2023 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 24 травня 2023 року розгляд справи відкладено на 04 липня 2023 року. 28 червня 2023 року та 30 червня 2023 року позивач подала заяви, в яких зазначила, що договір № 800001301 від 01.08.2007 був виконаний шляхом передачі банку квартири (предмету іпотеки), у зв`язку з чим було закрито провадження у справі № 758/15843/17 за позовом АТ «Альфа-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчий напис на підставі якого вчинявся приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою Іриною Вікторівною, який є предметом розгляду в даній справі. Сторони у судове засідання не прибули, представником позивача та відповідача до початку судового засідання подані клопотання про розгляд справи без їх участі. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. Треті особи пояснення щодо позову у встановлений судом строк не подали. Як визначено ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 02 серпня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 800001301, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 40000,00 доларів США а строк до 01 серпня 2022 року зі сплатою за користування кредитом 12,00% річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 08 серпня 2007 року було укладено іпотечний договір № 80001301-И, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського округу Нечипренко О.В. за реєстровим № 497, предметом іпотеки за яким є квартира [ADDRESS] . 11 січня 2013 року ПН КМНО Паракудою І.В. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 31 про звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог відповідача на суму в розмірі 414 813 грн. 88 коп. за період з 01.01.2009 по 01.12.2012. 11 березня 2016 року постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у місті Києві ВП № 50427956 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 31, виданого 11.01.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Паракудою І.В., згідно з яким запропоновано звернути стягнення на квартиру, що складається із однієї кімнати, загальною площею 32,90 кв.м., жилою площею 17,20 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , з метою забезпечення виконання зобов`язань за редитним договором, строк платежу за яким настав 01 грудня 2012 року, борг складає 414 813,88 грн. Згідно з листом АТ «Альфа-Банк» від 12 грудня 2019 року № б/н банк повідомив, що станом на 12 грудня 2019 року зі сторони АТ «Альфа-Банк» до [PERSON] відсутні фінансові претензії за кредитним договором № 800001301 від 01.08.2007, у зв`язку з тим, що заборгованість за кредитним договором погашена за рахунок предмету іпотеки, шляхом набуття АТ «Альфа-Банк» права власності на предмет іпотеки квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме від 21 грудня 2021 майно слідує, що право власності на предмет іпотеки 28 листопада 2019 року зарестровано за [PERSON] . Листом № 130154 від 06 листопада 2021 року Подільський ВДВС у м. Києві повідомив представника позивача про те, що виконавчий напис № 31 від 11 січня 2013 року втрачено та державним виконавцем направлено подання про видачу дублікату виконавчого документу. Статтею 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису є нотаріальною дією. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Норми статті 88 цього Закону встановлюють, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок), містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку (в редакції на дату вчинення оспорюваного виконавчого напису), для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктом 2.3. пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису (така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278гс18). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості. Як зазначає позивач, відповідач та приватний нотаріус допустили грубі порушення вимог чинного законодавства України, яке регулює порядок вчинення виконавчих написів, а саме без встановлення нотаріусом безспірності суми заборгованості як обов`язкової умови вчинення виконавчого напису. Зокрема, позивач наголошує, що на час звернення до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису відповідачеві було достеменно відомо про відкриття 26 грудня 2011 року Дарницьким районним судом міста Києва провадження у справі № 2-1556/12 за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про наявність спору між сторонами щодо розміру заборгованості. Також позивач вказує, що вона не отримувала від відповідача жодних вимог про усунення порушення основного зобов`язання, натомість вона була позбавлена можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення оскаржуваного виконавчого напису. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (стаття 89 ЦПК України). Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача, а також підтверджували правомірність вчинення оспорюваного виконавчого напису АТ « Сенс Банк» суду не надало. Суд неодноразово витребував у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальської (Паракуди) І.В. завірені належним чином копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі яких вчинено виконавчий напис №31 від 11.01.2013, які нотаріус на вимогу суду не надав. Отже, на думку суду, за таких обставин обов`язок доведення правомірності вчинення оскаржуваного виконавчого напису покладається на відповідача як ініціатора звернення за вчиненням цієї нотаріальної дії. Таким чином, суд дійшов висновку, що факт безспірності заборгованості та подання нотаріусу для вчинення виконавчого напису всіх документів, передбачених Порядком, відповідач під час розгляду справи не довів, що також підтверджується наданим відповідачем розрахунком суми заборгованості, а тому зазначений виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Суд при цьому враховує, що відповідач як іпотекодержатель скористався своїх правом звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», та задовольнив свої вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договором № 800001301 від 02 серпня 2007 року. Як передбачено частиною п`ятою статті 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п. 6.3.1. іпотечного договору після переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання іпотекодавцем основного зобов`язання в межах суми, передбаченої у пункті 2.1 статті 2 цього договору, є недійсними. Суд також зауважує, що у цих правовідносинах [PERSON] є майновим поручителем, яка відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Оскільки за встановленими обставинами справи іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки, підстави для покладення на [PERSON] відповідальності за невиконання боржником основного зобов`язання відсутні. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до статті 141 ЦПК з відповідача на користь позивачапідлягає стягненнюсудовий збір за подання позовної заяви у сумі 908 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Відповідач в свою чергу подав заперечення щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з не співмірністю та недоведеністю. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, як визначено ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України унормовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Судом встановлено, що 22 грудня 2021 року між адвокатом Кушнір Валерією Дмитрівною та [PERSON] укладено договір № 6/21/2 про надання правничої (правової) допомоги, предметом якого є надання правничої (правової) допомоги клієнту у цивільній справі за позовом клієнта до АТ «Альфа-Банк» про визнання виконавчого напису (реєстровий № 31 від 11.01.2013 ПН КМНО Паракуда І.В. ) таким, що не підлягає виконанню. Пунктом 5.1. договору сторони погодили гонорар в розмірі 10000 грн. Адвокатом Кушнір В. 24 грудня 2021 року видано [PERSON] квитанцію № 1/21, згідно якої адвокат прийняла від [PERSON] гонорар в розмірі 5000,00 грн за надання професійної правничої (правової) допомоги у цивільній справі № 753/169/22 за договором № 6/21/2 про надання правничої (правової) допомоги від 22.12.2021 та 11 липня 2022 року видано [PERSON] квитанцію № 2/22, згідно якої адвокат прийняла від [PERSON] гонорар в розмірі 5000,00 грн за надання професійної правничої (правової) допомоги у цивільній справі № 753/169/22 за договором № 6/21/2 про надання правничої (правової) допомоги. Також адвокат надала на підтвердження розміру витрат Детальний опис правничої (правової) допомоги та розрахунок її витрат від 12 липня 2022 року та Акт від 11 липня 2022 року приймання-передачі наданої правничої (правової) допомоги до договору № 6/21/2 від 22 грудня 2021 року. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на правничу допомогу. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг. Оцінивши надані представником позивача документи на підтвердження витрат на правову допомогу, суд вважає заявлені позивачем витрати на правову допомогу сумі 10000 грн неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на підготовку документів та обсягом виконаних робіт. Враховуючи складність справи та виконані роботи, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн відповідають наведеним вище критеріям та є обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved