Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

У квітні 2023 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності. Свої позовні вимоги мотивують тим, що 26 квітня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] з одного боку і [PERSON] з іншого боку, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна № 1130 щодо 123/200 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташован за адресою: [ADDRESS] . Договір був посвідчений старшим експертом Одеської товарної біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на момент стану укладання договору, а право власності було зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ» 29 квітня 1996 року. На момент підписання вказаного договору проведено повний розрахунок за нерухоме майно та продавцем отримано всю зазначену в договорі суму. 3 моменту укладення договору вони відкрито володіють та користуються 123/200 частинами будинку, проте, фактично являючись власниками житла, вони позбавлені можливості розпоряджуватись ним на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення, в зв?язку з чим вони змушені звернутись до суду для підтвердження дійсності укладеного договору та визнання права власності на житло. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.04.2023 року відкрито спрощене провадження у справі. Представник позивачів подав до суду заяву, якою просить справу розглядати у відсутність позивачів, позовні вимоги - задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву, відповідно до якій проти задоволення позовних вимог не заперечує, просить розглянути справу у його відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав. Так, відповідно до копії договору купівлі-продажу нерухомого майна № 1130 від 26.04.1996 року [PERSON] , продала, а [PERSON] та [PERSON] придбали 123/200 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Вказаний договір було зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі у м. Ізмаїл 26.04.1996 року за № 1130 (а.с.10). Усі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі виконано, грошовий розрахунок по даному договору здійснено, про що свідчить п. 6 договору. Згідно ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. З аналізу ч. 1 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 р. вбачається, що договори про відчуження нерухомого майна підлягали нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Згідно із ч. 2 цієї ж статті, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Станом на 2023 рік договір нотаріально не посвідчено. Згідно ст.71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк позовної давності для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) встановлюється в три роки. Відповідно до ст.80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Оскільки вищевказаним договором передбачалось, що останній нотаріальному посвідченню не підлягає, і позивачі не знали про порушення свого права, суд приходить до висновку про можливість визнання причини пропуску строку позовної давності поважною. На підставі викладеного,

Outcome: approved