Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] (а.с. 2-7). Ухвалою суду від 03.11.2021 року за клопотанням позивача (а.с. 46-47) замінено відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] (а.с. 53). 08.11.2021 року року представником ТОВ «Житомиргаз Збут» подано уточнену позовну заяву (а.с. 66-71), в обґрунтування якої зазначив, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу, постачальником якого є позивач. Відповідач несвоєчасно та не уповному обсязі здійснювала оплату спожитого газу, який був поставлений до об`єкту нерухомості - житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 10108,23 грн. У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" вказану суму заборгованості. Заочним рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10.01.2022 року (а.с. 104-105) стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз Збут" заборгованість за спожитий природний газ у сумі 10108,23 грн та судовий збір у сумі 2270,00 грн. Відповідачем подано заяву про скасування заочного рішення суду, де просить скасувати останнє, оскільки вважає що рішення ухвалене без врахування низки фактичних обставин, які спростовують доводи позивача; також просить застосувати строк позовної давності. Ухвалою суду від 17.05.2023 року заочне рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10.01.2022 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомиргаз збут" до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ скасовано; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 116). У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. У своїй діяльності по постачанню природного газу ТОВ "Житомиргаз збут" керується нормами Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила № 2496), Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2500 (далі Типовий договір постачання природного газу), Цивільним кодексом України. Підтвердженням приєднання до умов договору є підписана та повернута заява-приєднання, та/або сплачений споживачем рахунок постачальника за поставлений природний газ, та/або фактичне споживання природного газу. Відповідач вважається такою, що прийняла пропозицію позивача щодо укладення договору постачання природного газу побутовим споживачам, положення якого затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500. Крім цього, відповідно до довідки ТОВ "Житомиргаз збут", останнє надавало послуги з постачання природного газу відповідачу; станом на 12.05.2020 року газопостачання припинено (а.с. 73). Згідно п. 2 глави І Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 року №2496 на постачальників, споживачів природного газу- фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС розповсюджуються "Правила постачання природного газу", затверджених вказаною постановою. Відповідно розділу ІІІ зазначених Правил, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості відповідач за період з 01.09.2016 року по 12.05.2020 року має заборгованість за споживання природного газу в сумі 10108,23 грн (а.с. 72). Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.11.2021 року (а.с. 48-50), житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03.11.2015 року (а.с. 49). В той же час, як вбачається з данної довідки (а.с. 50), право власності на вказаний будинок раніше було зареєстровано за [PERSON] (також міститься інформація щодо її смерті). Згідно акту перевірки стану обліку природного газу з побутовим лічильником №520900 від 09.06.2023 року, складеного за участю представника АТ «Житомиргаз», станом на день складання даного акту за особовим рахунком відповідача № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , показники лічильника №031913, тип Рл Новатор, модель G4 - 15492,10 м. куб.; в результаті перевірки встановлено: відключений кран на стояку, опломбований пломбою R24450890; пломба не порушена, пломбувальний матеріал пошкоджено погодними умовами (а.с. 131). У рахунку за газ та послуги з газопостачання відповідачем станом на 01.08.2016 вказано показники - 15560 м. куб., що на 58 м. куб. більше, що свідчить про переплату за поставлений газ; відтак заборгованість за вказаним домоволодінням відсутня (а.с. 132). Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України,ст. 16 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2ст. 16 ЦК України). Згідно п. 2 глави І Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 30.09.2015 року №2496 на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС розповсюджуються "Правила постачання природного газу", затверджених вказаною постановою. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1ст. 509 ЦК України). Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України). Положеннями статі 525 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на наведене, зважаючи на те, що позивачем належними доказами не доведено суду те, що позивачем надавались відповідачу вказані послуги з газопостачання за вказаною адресою, беручи до уваги також акт перевірки стану обліку природного газу з побутовим лічильником №520900 від 09.06.2023 року, складеного за участю представника АТ «Житомиргаз», суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки позивачем на надано належних доказів того, що [PERSON] користувалась наданими позивачем послугами та не оплатила їх надання. Вирішуючи питання про застосування до даних правовідносин строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як слідує з роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11), встановивши, що строк для звернення до суду пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування строку позовної давності заявлено стороною у спорі, і зроблено до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача до [PERSON] слід відмовити саме у зв`язку з їх недоведеністю.

Outcome: dismissed