Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та просила розірвати шлюб, укладений між сторонами та зареєстрований 04.11.2010 року виконкомом Віролюбівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 03, від якого вони (сторони) мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , 2011 року народження, сина - [PERSON] , 2016 року народження. В обґрунтування позову вказує, що шлюб між сторонами носить формальний характер, оскільки вони не підтримують шлюбно-сімейних стосунків, спільно не проживають з березня 2023 року, внаслідок відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя. Майнового спору між ними (сторонами) немає, домовленість про місце проживання неповнолітніх дітей та їх утримання між ними досягнута. Від відповідача заперечень проти позовних вимог до суду не надходило. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.06.2023 року відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, однак 07.07.2023 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити. Також в даній заяві вказувала, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення SMS-повідомлення на персональний номер мобільного зв`язку, а також шляхом розміщення повідомлення про виклик до суду через веб-портал суду, про причини неявки суду не повідомив. На підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 04.11.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований виконкомом Віролюбівської сільської ради Костянтинівського району Донецької області, актовий запис № 03. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , домовленість про місце проживання та утримання яких між сторонами досягнута, як про це зазначає позивачка в позовній заяві. На теперішній час сторони проживають окремо і не підтримують ніяких стосунків. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки, бо вона втратила почуття взаєморозуміння та любові до відповідача і бажає вести окреме життя. На даний час майнового спору між сторонами немає. Оскільки в добровільному порядку відповідач розірвати шлюб не бажає позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник із шлюбних відносини, які регулюються Сімейним кодексом України (далі - СК). Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки її перебування у шлюбі з відповідачем не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення, а за таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі складаються з витрат позивача з оплати судового збору, сплаченого за подання позову в розмірі 1073,60 грн. /а.с. 1/. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивачкою в позовній заяві зазначалося, що вона не просить стягнути із відповідача судові витрати, а тому на підставі ст. 13 ЦПК суд не вбачає підстав для ухвалення рішення про розподіл судових витрат. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved