Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 17.05.2023 року в інтересах позивача [PERSON] до суду звернувся адвокат Слаблюк В.М. з позовом до відповідача, в якому просить: - Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 8340,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди; - Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 20000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; - Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] 9073,60 грн. на відшкодування судових витрат. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 22.05.2023 року провадження по справі відкрито. 07.06.2023 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області до суду надійшов відзив на позов. 09.06.2023 року від Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції до суду надійшов відзив на позов. 12.06.2023 року адвокат Слаблюк В.М., який діє на представництво інтересів позивача, подав до суду відповідь на відзив. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що 06.12.2022 року працівником патрульної поліції [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді накладення штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він керував транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", р.н. [NUMBER] , в якому переобладнав, а саме демонтував пасажирські сидіння. Не погоджуючись з такою постановою, представник [PERSON] - адвокат Слаблюк В.М. звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови. 17.02.2023 року рішенням начальника УПП в Одеській області Департаменту патрульної поліції Хмарука Д. було скасовано винесену у відношенні [PERSON] постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ №00506228 від 06.12.2022 року через відсутній склад адміністративного правопорушення. Представник позивача зазначає, що [PERSON] був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником УПП в Одеській області ДПП безпідставно та позивач був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість в порушенні ПДР. Таким чином, факт незаконного провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КУпАП, за результатами якого на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили. Також представник позивача наголошує на тому, що [PERSON] було завдано моральну шкоду за період з 06.12.2022 року по 23.02.2023 року, тобто з моменту складення постанови, яка була скасована судовим рішенням як неправомірна, і до набрання законної сили таким рішенням суду, адже очевидним є той факт, що незаконне рішення інспектора поліції як акт індивідуальної дії, спрямований на конкретну особу, призводить до погіршення стану його ментального здоров`я, моральних переживаннях, пов`язаних із вимушеністю докладання додаткових зусиль для захисту своїх прав та інтересів в суді. У відзиві на позовну заяву представник УПП в Одеській області ДПП посилається на те, що твердження позивача про вчинення посадовою особою дій, які начебто призвели до порушення прав та законних інтересів позивача, є необгрунтованими. Законами України не встановлено, що будь-які незаконні дії або рішення інспектора поліції автоматично тягнуть за собою встановлення наявності моральної шкоди, а тягар доведеності наявності заподіяної моральної шкоди такими діями і рішеннями законодавець покладає на позивача. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди за статтями 1173, 1174 ЦК України є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, що є предметом доказування по справі. До справи позивач не надає ніяких додаткових матеріалів у вигляді чеків, переліку обстежень чи виписного листа, які зазначили його матеріальні та моральні витрати на обстеження в закладах охорони здоров`я. Оскільки позивачем не було надано суду жодних доказів, що підтверджують завдання йому моральної шкоди, представник відповідача вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У відзиві на позовну заяву ГУ ДКС України в Одеській області посилається на те, що позивач ототожнює ГУ ДКСУ в Одеській області з Державною казначейською службою України та з державою Україна, Державним бюджетом України, та з особою, яка спричинила шкоду, і на його думку повинна відповідати за дії правоохоронних органів, що суперечить матеріалам справи та нормам чинного законодавства України. Водночас жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що Державна казначейська служба України повинна нести цивільно-правову відповідальність за неправомірні дії посадових та службових осіб інших органів державної влади або уособлювати Державу або Державний бюджет. Державна казначейська служба України та її територіальні органи (в тому числі ГУ ДКСУ в Одеській області) здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду в установленому законодавством України порядку, проте є окремим учасником цивільних відносин та не несе відповідальності за дії органів державної влади, держави або інших суб`єктів, в тому числі правоохоронних органів. Оскільки як випливає зі змісту позовної заяви ані ГУ ДКСУ в Одеській області, ані Державна казначейська служба України жодних прав та інтересів позивача не порушували, не вступали у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдали, до відповідно не можуть нести відповідальність за дії інших суб`єктів, а у випадку покладення будь-якої відповідальності на Казначейство, це буде свідчити про невірне вирішення справи по суті. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 06.12.2022 року працівником патрульної поліції [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП у вигляді накладення штрафу в розмірі 340 грн. за те, що він керував транспортним засобом марки "Mercedes-Benz", р.н. [NUMBER] , в якому переобладнав, а саме демонтував пасажирські сидіння. Представник позивача звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Управління патрульної поліцїі в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. 13.12.2023 року позивачем [PERSON] було сплачено штраф у розмірі 340,00 грн. 15.12.2023 року позивачем [PERSON] та адвокатом Слаблюком В.М. було укладено договір про надання правової допомоги. 17.02.2023 року відповідно до рішення т.в.о. начальника УПП в Одеській області ДПП капітана поліції О.Нікончука щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії БАБ № 506228 від 06.12.2022 року, винесену у відношенні до [PERSON] постанову по справі про адміністративне правопорушення серії БАБ № 506228 від 06.12.2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень - скасовано, а справу закрито. 23.02.2023 року до Суворовського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі на підставі п. 8 ч. 1 ст. 238 КАС України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23.02.2023 року клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження з розгляду адміністративної справи №523/16081/22 задоволено. Провадження з розгляду адміністративної справи №523/16081/22 за позовом представника позивача Слаблюк Василя Миколайовича в інтересах [PERSON] до Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності закрито. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Цей порядок відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розповсюджується на заподіяння фізичній особі шкоди внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Як випливає із змісту наведеної статті Закону, він впорядковує порядок відшкодування шкоди за рахунок держави незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду у випадках, передбачених частиною 1 ст. 1176 ЦК України. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, за змістом статті 2 Закону, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Відповідно до ч. 1 \~ст.1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Згідно з ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що підставою для звернення позивача до суду з даним позовом є факт притягнення особи до адміністративної відповідальності, яке визнано незаконним і скасовано рішенням суду, в зв`язку з чим наявні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок такого незаконного притягнення до адміністративної відповідальності. Суд зазначає, що підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, та причинний зв`язок між ними. Наявність чи відсутність вини посадової особи органу державної влади правового значення при цьому не має. В позовній заяві представник позивача [PERSON] зазначає, що матеріальна шкода складається з суми штрафу, який сплатив позивач, та суми, сплаченої за договором про надання правової допомоги. З цього приводу суд роз`яснює, що оскільки справа про скасування постанови розглядалась в порядку адміністративного судочинства, то питання щодо витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн. мало б бути заявлене позивачем в адміністративному провадженні в порядку ст. 143 КАС України. Щодо суми сплаченого штрафу в розмірі 340 грн. стороною позивача не надано доказів щодо відповідного звернення позивача про повернення коштів з державного бюджету, в зв`язку з скасуванням постанови, на підставі якої було сплачено штраф. За таких обставин, позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно з вимогами статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості, вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. В своїй позовній заяві [PERSON] посилається лише на встановлений факт незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності. При цьому докази завдання особі безпосередньо моральної шкоди відсутні. Згідно пункту 3 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31.03.1995\~р.\~№ 4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Позивач належним чином не обґрунтував та не довів належними та допустимими доказами, в чому саме полягає спричинена йому моральна шкода, в зв`язку з чим вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Доводи представника відповідача Управління патрульної поліції у відзиві узгоджуються з встановленими судом обставинами та базуються на діючих нормах законодавства, яке регулює спірні правовідносини. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені.

Outcome: dismissed