Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Представником позивачки - адвокатом Панасенком А.М. 10 травня 2023 року до суду подано позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочки - [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивовано тим, що після розірвання шлюбу сторони спільно не проживають, а тому постало питання про визначення місця проживання їхніх спільних дітей та способу участі у їх вихованні. Відповідач з серпня 2021 року по теперішній час участі у вихованні дітей не приймає, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, їх життям не цікавиться. Позивачкою, в свою чергу, створені всі можливі умови для повноцінного проживання дітей та їх забезпечення, однак з квітня 2023 року відповідач почав намагатися забирати дітей із садочка та налаштовувати їх проживати разом з ним. Таким чином, за наведених вище обставин позивачка змушена була звернутися до суду з даним позовом та вирішити це питання у судовому порядку, оскільки проживання дітей разом з матір`ю відповідатиме найкращим їх інтересам. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 травня 2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 10 год. 00 хв. 17 липня 2023 року. У підготовче судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте останній подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу слухати за відсутності сторони позивачки (а.п.24). Відповідач не з`явився до суду також, але про час, місце і дату розгляду справи повідомлений належним чином та вчасно (а.п.23), проте відповідно до адресованої суду письмової заяви позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності (а.п.25). Представник Служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області також не з`явився до суду, але був належним чином повідомлений про час, дату і місце розгляду справи (а.п.22). Відповідно до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення у підготовчому судовому засідання судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленими статтями 206, 207 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, шлюб між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та [PERSON] був зареєстрований 30.07.2016 року, про що Прилуцьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області складено відповідний актовий запис №214 (а.п.6), однак на підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 березня 2023 року (провадження №2/742/455/23, єдиний унікальний №742/781/23) шлюб між сторонами був розірваний (а.п.8). З копії свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER] та серії [NUMBER] вбачається, що від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочку - [PERSON] , [INFO] (а.п.7). На підставі судового наказу у провадженні №2-н/742/200/22 від 15 червня 2022 року з відповідача у даній справі було стягнуто аліменти на утримання дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.п.9), а 20.09.2022 відкрито ВП [NUMBER] (а.п.10), по якому наявна заборгованість зі сплати аліментів (а.п.11). Характеристикою та довідкою з ТОВ «СІЛЬПО-ФУД» підтверджуються характеризуючі дані позивачки [PERSON] , яка дійсно працює у даному товаристві та позитивно характеризується за місцем своєї роботи (а.п.12-13). Довідкою №697 комітету самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області від 02.05.2023 підтверджується місце реєстрації та фактичного проживання позивачки [PERSON] , з якою на даний час проживають і діти (а.п.14). З довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №29 управління освіти Прилуцької міської ради №26 від 03.05.2023 вбачається, що відповідач [PERSON] з вихователями спілкується, але батьківські збори не відвідує, дітей у садок зазвичай приводить мама, але інколи забирає тато (а.п.15). Згідно з частиною першою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан іі здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, 9 Конвенції про права дитини, ч.2, 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, зокрема вік обох дітей, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та дочки - [PERSON] , [INFO] , разом з їхньою матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дітей, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з їхньою матір`ю щодо встановлення часу спілкування з ними або за рішенням органу опіки та піклування, або ж за судовим рішенням. Зважаючи на те, що у своїй заяві представник позивачки просив не стягувати з відповідача судовий збір, то суд залишає його за стороною позивачки. На підставі ст.7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved