Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

У грудні 2022 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 грудня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3916. В обґрунтування заяви зазначила, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] , який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 грудня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3916. У договорі купівлі-продажу житлового будинку по батькові заявика зазначено як " [PERSON] ", тоді як у паспорті заявника, виданому 04 червня 2013 року Приморським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області, її по батькові зазначено як " [PERSON] ". Наявність такої розбіжності у написанні по батькові заявник пов`язує з неправильним перекладом його на українську мову. Зазначені обставини призвели до невідповідності між документами, що посвідчує особу та правовстановлюючим документом, який був виданий на її ім`я. З приводу виправлення указаної помилки вона звернулася до нотаріуса та отримала усну відповідь про неможливість внесення виправлень у договір, оскільки за документами наданими під час оформлення правочину прізвище, ім`я та по батькові були вказані правильно та рекомендовано звернутися до суду. У судовому засіданні [PERSON] та її представник - адвокат Базилюк К. В. заяву просили задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Разом з тим, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду виключно за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Вказані обставини мають бути в їх сукупності. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України). Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, зокрема, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали. Так, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені по батькові зазначені ініціали заявник повинен подати докази про те, що правовстановлюючий документ дійсно належить особі щодо якої встановлюється факт і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У судовому засіданні під час дослідження доказів заявником та її представником повідомлено, що оригінал правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 грудня 1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко І. П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3916, заявником втрачено. Разом з тим, суд звертає увагу, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа особі, оригінал якого втрачено, чинним законодавством не передбачено. Відтак, правові підстави для задоволення заяви [PERSON] відсутні. Посилання заявника на неможливість отримання дублікату указаного договору через наявність розбіжностей у написанні по батькові, про що свідчить відповідь Одеського державного нотаріального архіву від 12.06.2023 № 1388/01-18, не впливає на вирішення даної справи, та не свідчить про наявність умов для встановлення факту належності правовстановлюючого документа за відсутності його оригіналу. На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed