Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач ТОВ «Кредит Капітал» у березні 2023 року звернулося до суду з указаним позовом, який мотивовано тим, що між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» 06.09.2020 року був укладений Кредитний договір № 3035435 у електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», після чого укладений кредитний договір було розміщено в особистому кабінеті відповідачки. Відповідно до пункту 1.2 Кредитного договору відповідачу були надані кредитні кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби в сумі 5 200 грн. на 30 днів з процентною ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. За умовами договору Комісія за надання кредиту 364 грн. нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово. Кредитним договором також передбачена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом, яка становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредитні кошти, позичальник свої зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 22 536,80 грн. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Кредит Капітал» 16.12.2020 було укладено Договір відступлення прав вимоги №56-МЛ, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] . Сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 22 536,80 грн., з них: залишок по тілу кредиту 5 200 грн., залишок по відсотках 16972,80 грн., заборгованість за комісією 364 грн. Відповідачу 23.02.2021 року було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості та надано термін для добровільного врегулювання зобов`язання. У відповіді на відзив позивач посилається на те, що відповідачкою та ТОВ «Мілоан» було погоджено розмір відсотків у межах строку кредитування та розмір відсотків у разі невиконання грошового зобов`язання у вказаний строк та умову про сплату комісії. Крім того, при умові, що відповідач не отримала повідомлення про відступлення права вимоги, то вона не мала перешкод по сплаті кредитного зобов`язання на рахунок первісного кредитора, однак доказів виконання зобов`язання відповідачка не надала. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути на користь позивача із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 3035435 від 06.09.2020 року у розмірі 22 536,80 грн. та сплачений судовий збір. Стислий виклад позиції відповідача Представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, вважає вимоги позивача необґрунтованими, недоведеними, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що відсотки нараховані також і поза межами строку кредитування, який становить 30 днів є безпідставними. За умовами договору за користування кредитом відсотки нараховуються за період з 06 вересня 2020 року по 06 жовтня 2020 року в сумі 1372,80 грн. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування, тому пункт 2.2.3 кредитного договору не можна враховувати. Відповідач не отримував жодних повідомлень про відступлення права грошової вимоги та про порядок погашення заборгованості по кредитному договору, тому у відповідача відсутній обов`язок перед позивачем щодо погашення заборгованості. Установивши у кредитному договорі обов`язок позичальника щодо сплати комісії за надання кредиту, позивачем не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою, є нікчемними відповідно до вимог статті 228 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення комісії у сумі 364 грн. також є безпідставними та не підлягають задоволенню, що узгоджується з позицією, яка висловлена Верховним Судом 20.07.2022 № 343/557/15. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді від 29.03.2023 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача адвокат Сумцов Є.С. 14.04.2023 року подав до суду відзив на позовну заяву. Протокольною ухвалою суду від 03.05.2023 судовий розгляд відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Представник позивача 15.05.2023 подала до відповідь на відзив. Представник відповідача адвокат Сумцов Є.С. 02.06.2023 року подав до суду заперечення на відповідь на відзив, 07.06.2023 подав заяву про розподіл судовий витрат Протокольною ухвалою суду від 07.06.2023 судовий розгляд відкладено для надання часу позивачу підготувати позицію щодо заяви відповідача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що відповідачем [PERSON] на сайті miloan.ua була створена Анкета-заява на кредит № 3035435 від 06.09.2020 на суму 5200 грн., в якій були указані умови кредитування, відомості про відповідачку (дату народження, РНОКПП, дані паспорту громадянина України, номер телефону, місце роботи, майновий стан, платіжну картку, на яку має бути перерахована сума кредиту [NUMBER] тощо (а.с.9). Цього ж дня відповідачу були погоджені умови кредитування: замовлена сума кредиту - 5 200 грн., строк 30 днів, ставка процентів 0,88 % за кожен день користування, комісія за надання 7% одноразово (а.с.9 зворотній бік). ТОВ «Мілоан» та [PERSON] уклали Кредитний договір № 3035435 від 06.09.2020 на указаних умовах кредитування, які викладені у пунктах 1.2-1.5 договору, який підписано відповідачкою одноразовим ідентифікатором Z76609, який був надісланий 06.09.2020 на номер телефону [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до платіжного доручення № 27479386 від 06.09.2020 сума кредиту в розмірі 5200 грн. 00 коп. була перерахована ТОВ «Мілоан» на рахунок отримувача [PERSON] [NUMBER] (а.с.11). Згідно Графіку розрахунків, який є Додатком 1 до Договору відповідачу 06.10.2020 року до сплати належить 6936,80 грн., в тому числі кредит 5200 грн., комісія за надання кредиту 364 грн., проценти 1372 грн. (а.5-8). Відповідно пункту 1.6 Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Особливості нарахування процентів визначені пунктом 2.2.3 Договору, яким передбачено, якщо після настання дати встановленої пунктом 1.4 Договору позичальник продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів може бути зупинене або припинено Товариством в односторонньому порядку. Сторони домовились, що якщо позичальник всупереч умовам Договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну (дати) повернення кредиту, проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою пунктом 1.6 Договору у період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки , передбаченої пунктом 1.6 Договору. Відповідно до Відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «Мілоан» у період з 07.09.2020 по 06.10.2020 нараховував відсотки в сумі 45,76 грн. на день за ставкою 0,88 % відповідно до пункту 1.5.2 Договору, а з 07.10.2020 по 05.12.2020 відсотки нараховувались в сумі 260 грн. на день за базовою відсотковою ставкою згідно з пунктом 1.6 договору за ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту - 5200 грн. (а.с. 12-13). У відзиві та запереченнях, в ході судового розгляду справи стороною відповідача не заперечувалось отримання кредиту в сумі 5200 грн. та укладення Кредитного договору №3035435 від 06.09.2020 з ТОВ «Мілоан». Відповідачка після отримання кредиту не сплачувала первісному кредитору суми коштів в рахунок повернення отриманого кредиту та оплати інших зобов`язань за умовами укладеного кредитного договору. Між позивачем та ТОВ «Мілоан» 16.12.2020 було укладено Договір відступлення прав вимоги №56-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Кредит Капітал» права грошової допомоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі, за Кредитним договором №3035435 від 06.09.2020 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с.14-18,19). Відповідно до Реєстру Боржників від 16.12.2020 року до Договору відступлення прав вимоги №56-МЛ від 16.12.2020 року ТОВ «Кредит Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №3035435 від 06.09.2020 року у розмірі 22536,80 грн., з яких залишок по тілу кредиту - 5200 грн., залишок по відсотках - 16972,80 грн., залишок по комісії 340 грн. (а.с.20-22). Позивач після набуття права грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №3035435 від 06.09.2020 року направив відповідачці претензію щодо невиконання зобов`язань за договором (а.с.23). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України). За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом установлено, що кредитний договір [PERSON] з первісним кредитором ТОВ «Мілоан» укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему, із застосуванням електронного підпису, що відповідачем не оспорюється. Позивачем доведено факт перерахування первісним кредитором на картковий рахунок [PERSON] кредитних коштів в 5200 грн., що свідчить про виконання ТОВ «Мілоан» своїх зобов`язань за договором. [PERSON] , підписавши Кредитний договір №3035435 від 06.09.2020 з ТОВ «Мілоан», погодилася на те, що якшо після настання дати встановленої пунктом 1.4 Договору продовжуватиме користуватись кредитом, проценти за стандартною (базовою) ставкою будуть нараховуватись протягом 60 днів (пункт 2.2.3 Договору). Відтак, з огляду на свободу договору, яка передбачена статтею 6, 627 ЦК України, сторони на власний розсуд визначили строк кредитування - 30 днів, а також передбачили право кредитора протягом 60 днів після закінчення указаного строку кредитування нарахувати відсотки у розмірі, визначеному пунктом 1.6 договору, а тому суд відхиляє доводи представника відповідача про безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом після закінчення 30 днів, оскільки право кредитора продовжувати нараховувати відсотки протягом 60 днів після закінчення указаного строку визначено договором №3035435 від 06.09.2020, з чим погодилась [PERSON] , підписавши указаний електронний договір. Нарахована сума відсотків за період з 07.09.2020 по 05.12.2020 в загальній сумі 16972,80 грн. відповідають умовам пунктів 1.5.2, 1.6 Договору. Посилання представника відповідача на не неотримання [PERSON] повідомлення про відступлення права грошової вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Згідно з вимогами статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням частини 2 статті 516 ЦК України. Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первинному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. Неотримання боржником письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги не є перешкодою для реалізації права нового кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти його вимог. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що [PERSON] належним чином виконувала кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно нового кредитора. Зважаючи на викладене, у зв`язку з тим, що відповідач не виконує своїх обов`язків за договором на користь позивача з [PERSON] слід стягнути заборгованість в сумі 22172,80 грн. (5200 грн. за тілом кредиту + 16972,80 грн. борг за відсотками). Разом з тим, суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] про те, що вимоги про стягнення із відповідача комісії в сумі 364 грн. не підлягають задоволенню. Так, пунктом 1.5.1 Кредитного договору №3035435 від 06.09.2020 року передбачено комісію за надання кредиту: 364 грн., яка нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Частинами першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком кредитодавця, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Установлення невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Отже, умова договору, ка викладена у пункті 1.5.1 Кредитного договору №3035435 від 06.09.2020, яка передбачає обов`язок позичальника оплатити комісію по суті за надання кредитором кредиту, що є його обов`язком, є нікчемною на підставі частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», статті 228 ЦК України. Отже, позов в частині вимог про стягнення з відповідача комісії не підлягає задоволенню. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якого судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено в сумі 22172 грн. 80 коп., тобто на 98 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2630 грн. 32 коп. (2684,00 грн. х 98%) судового збору. Представник відповідача адвокат Сумцов Є.С. просив суд стягнути з позивача на користь позивача понесені судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Відповідно до частини 2 статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Представник відповідача в обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав договір про надання правничої допомоги від 10.04.2023 року (послуги оплачуються з розрахунку 1000 грн. за 1 годину, загальна сума гонорару за виконання доручення складає 8000 грн.); Акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 06.06.2023, фіскальний чек від 05.06.2023 про перерахування відповідачем адвокату Сумцову Є.С. коштів на загальну суму 7000 грн. В Акті приймання-передачі наданих послуг № 1 від 06.06.2023 року представник відповідача надав детальний опис робіт (наданих послуг) з наведенням здійснених ним витрат часу по кожному із видів послуг: надання консультації щодо спору, аналіз законодавства та судової практики, узгодження правової позиції з клієнтом та підготовка відзиву на позов - 4500 грн. з розрахунку витраченого часу 04 год. 30 хв.; участь адвоката у судовому засіданні 1000 грн., підготовка заперечень - 1000 грн. з розрахунку витрат часу 1 год., підготовка заяви про розподіл витрат - 500 грн. з розрахунку витрат часу 30 хв. Відповідно до статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України). Представник позивача у відповіді на відзив не погодився із попереднім розрахунком витрат відповідача на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що сума витрат на професійну правничу указана у попередньому розрахунку є необґрунтованою, співмірною для такої категорії справи, не відповідає критерію розумності і дійсної вартості наданих послуг. Документи, які підтверджують здійснення відповідних витрат представник відповідача надав разом із заявою про розподіл судових витрат. Судом позивачу було надано час підготувати позицію стосовно поданої відповідачем заяви про розподіл судових витрат, у зв`язку з чим протокольною ухвалою суду від 07.06.2023 року судовий розгляд був відкладений. Заперечень на заяву відповідача про розподіл судових витрат позивач не подав, клопотанням про зменшення витрат на професійну правничу допомогу суду не надіслав. За таких обставин, оскільки надані адвокатом Сумцовим Є.С. послуги підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на умовах укладеного відповідачем та адвокатом договору, підстав для їх зменшення судом без відповідного клопотання позивача немає. Ураховуючи, що 2 % позовних вимог залишено без задоволення з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 140 грн. (7000 грн. х 2%). Оскільки із відповідача підлягають стягненню витрати позивача зі сплати судового збору, з позивача також на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, внаслідок зустрічного зарахування однорідних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню 2490,32 грн. компенсації сплаченого позивачем судового збору за подання позову до суду (2630,32 грн. - 140 грн.), а обов`язок позивача з компенсації відповідачу витрат на професійну правничу допомогу вважається виконаним. На підставі викладеного та

Outcome: partial