Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

позивач, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, в якому у них народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у подружжя не склалось і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01 квітня 2019 року шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з ним, батьком дітей. Рішенням цього ж суду від 12 травня 2020 року з відповідачки вирішено стягувати аліменти на його користь на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1 500 грн до досягнення дітьми повноліття. Зазначає, що з часу розірвання шлюбу відповідачка ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання дітей, зовсім не дбає про їхній фізичний, духовний та моральний розвиток, не піклується станом здоров`я, аліменти не сплачує, допомоги на утримання дітей не надає. В зв`язку з наведеним просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. У судове засідання позивач не з`явився. Однак, раніше беручи участь в судових засіданнях його представник позовні вимоги підтримувала. 13 червня 2023 року представник позивача адвокат Гринів подала заяву про залишення позовної заяви без розгляду, однак у зв`язку із тим, що суд вже перейшов до розгляду справи по суті, та запереченнями відповідачки, яка просила вирішити наявний між ними спір, суд в задоволенні вказаної заяви відмовив. Відповідачка [PERSON] подала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що твердження позивача про те, що вона не цікавиться життям дітей, та не бере участі в матеріальному утриманні не відповідає дійсності. Зазначає, що постійно бачилася з дітьми, та по можливості надавала їм грошові кошти, оскільки не впевнена, що позивач витратить їх за призначенням. Вказує, що дійсно з 24 лютого 2022 року, коли в Україні розпочалася війна вона не бачилася з дітьми, оскільки перебувала на останніх місяцях вагітності та [INFO] народила дитину. Однак, в цей період постійно підтримувала з дітьми зв`язок за допомогою телефонних розмов. Зазначає, що під час зустрічей з дітьми в присутності батька вони боялися спілкуватися з нею, що на її думку зумовлено навмисним залякуванням дітей позивачем, з метою позбавлення її батьківських прав. Проте при відсутності позивача чи його родичів, діти вели себе зовсім по іншому були приязні, доброзичливі, бажали спілкування. Відповідачка зазначає, що до розірвання шлюбу між нею та позивачем часто виникали сварки в ході яких він застосовував до неї фізичне насильство, та виганяв з будинку. Після розірвання шлюбу вона знайшла житло куди хотіла забрати дітей, проте відповідач не дав їй зробити цього. Щодо доводів позивача про те, що вона не відвідувала навчальні заклади де навчаються діти та не цікавилася їхньою, успішністю вказала, що намагалася побачитися з дітьми в школі, однак вчителі не надавали їй такої можливості викликали поліцію, жодної інформації не надавали. Аналогічно відбувалося коли вона приходила побачити дітей за місцем проживання батька, останній викликав поліцію і дільничний офіцер поліції складав відносно неї протокол. Твердо переконана, що за такою поведінкою посадових осіб відчувається вплив позивача. Зазначає, що вона не притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності не перебуває на диспансерному обліку у психоневрологічному, психіатричному чи наркологічному кабінетах. Постійно підтримує зв`язок із дітьми та не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказане можуть підтвердити в судовому засіданні свідки. Крім того, на даний час в суді розглядається цивільна справа за її позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Щиро бажає бути мамою своїм дітям, а тому просить в задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив позивач зазначив, що твердження відповідачки про те, що вона підтримує спілкування з дітьми шляхом телефонних розмов не відповідає дійсності. Мати не цікавиться життям дітей не намагається зустрітися з ними не цікавиться станом здоров`я та життям. Крім того, відповідачка має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, що в свою чергу також спростовує твердження відповідачки про матеріальне утримання дітей. Зазначає, що орган опіки та піклування Печеніжинської селищної ради неодноразово надавав [PERSON] ) роз`яснення з приводу того, яким чином вона може спілкуватися з дітьми. Він з свого боку не відповідачці жодних перешкод у спілкуванні дітей з матір`ю. Просить позов задовольнити. Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. До матеріалів справи долучено рішення виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 15 грудня 2022 року № 247 "Про затвердження та надання висновку до Коломяйського міськрайонного суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей". Згідно вказаного висновку питання позбавлення батьківських прав відповідачки залишено в компетенції та на розгляд суду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони підтверджуються, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 СК України кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч.1 ст.152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. В своїй Постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», № 3 від 30 березня 2007 року Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що ухилення батьків від виконання ними батьківських обов`язків має місце коли вони не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення. Судом встановлено, що від спільного проживання сторін у шлюбі народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , батьками дітей зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-11). Сімейне життя подружжя не склалось і рішенням Коломийського міськрайонного суду від 01 квітня 2019 року шлюб між ними розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з батьком [PERSON] (а.с.12). Рішенням Городенківського районного суду від 20 серпня 2019 року [PERSON] визнано батьком [PERSON] , [INFO] та внесено відповідні зміни в актовий запис про його народження, а також визначено місцем проживання малолітнього, місце проживання його батька [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.13-19). Рішенням Коломийського міськрайонного суду аліменти……. Згідно довідки Печеніжинської селищної ради Коломийського району Івано-Франківської області від 19 січня 2021 року позивач зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою, до складу сім`ї входять зазначені діти та мати [PERSON] (а.с. 20). Довідками Печеніжинського ліцею встановлено, що діти сторін навчаються в зазначеному ліцеї, їх мати [PERSON] протягом 2018-2020 року не відвідувала батьківські збори та не цікавилась навчанням та вихованням дітей. Натомість батько часто відвідує школу, цікавиться навчанням і вихованням своїх дітей, відвідує батьківські збори, допомагає у виконанні домашніх завдань (а.с. 21, 23). Рішенням виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради від 15 грудня 2022 року № 247 Про затвердження та надання висновку до Коломийського міськрайонного суду про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей, вирішено затвердити та надати висновок щодо доцільності позбавлення останньої батьківських прав відносно її дітей. Однак, вказаним висновком не вирішено поставленого завдання та не надано оцінки діями матері та рекомендацій органу опіки та піклування. Натомість питання позбавлення батьківських прав відповідачки залишено в компетенції та на розгляд суду, що і без того визначено чинним законодавством. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що 02 грудня 2022 року під час розгляду комісією питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, остання пояснила, що намагається виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, та звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідачкою долучено до матеріалів справи копію її клопотання голові виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради як органу опіки та піклування від 01 грудня 2022 року про виклик свідків, які б могли підтвердити, що вона не ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, намагається бачитися з ними, однак батько дітей чинить їй перешкоди у цьому (а.с. 155). Проте, вказані свідки комісією не допитані, причини цього у висновку не вказані. Таким чином наданий суду висновок виконавчого комітету Печеніжинської селищної ради як органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтований, у ньому відсутні дані про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків щодо дітей. Відсутні у ньому й обставин про намагання вказаного органу, як відповідального за захист прав дітей, об`єктивно визначити ставлення матері до дітей та яким чином позбавлення відповідачки батьківських прав захистить інтереси неповнолітніх дітей. Разом з цим, із зазначеного висновку органу опіки та піклування вбачається, що відповідачка заперечує щодо позбавлення її батьківських прав стосовно дітей. Вказує, що батько чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми, однак будь-яких дій, заходів впливу, з вказаного приводу органом опіки та піклування не вчинено. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01 листопад 2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 243/13192/19-ц вказав на відсутність підстав для позбавлення батька батьківських прав, оскільки він, в силу своїх можливостей, намагається піклуватися про дітей. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 753/2025/19 вказав, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - це акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, а в даному випадку відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, жодним доступним чином не намагається підтримувати зв`язки з дитиною, хоча таку можливість має, оскільки нічим не встановлено що хтось чинить йому перешкоди в цьому. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Досліджені судом докази у своїй сукупності свідчать про наявність стійких конфліктних стосунків між позивачем та відповідачкою, проте, вони не дають підстав для висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав. Будзяновська долучила до матеріалів справи копії актів від 22, 23 липня, 23, 26 серпня, 02, 22, 25 вересня, 07, 09, 16, 25 жовтня, 03, 06, 28 листопада 2022 року, 08, 18, 23, 28 січня, 03, 06, 13, 21, 24, 27 лютого, 03, 07, 20, 26, 29 березня, 04, 09, 16, 18, 26 квітня, 03, 07, 11, 14, 17, 20, 25, 28, 30 травня, складених про те, що вона намагалася зустрітися з дітьми, однак [PERSON] відмовився надати дітей. Вказані документи свідчать про те, що батько чинить перешкоди матері у спілкуванні з дітьми. Про вказану ситуацію відповідачка повідомляла орган опіки та піклування, однак належного реагування з цього приводу не було. Вказане також підтверджується долученим відеозаписом та фотографіями, де зафіксовано спілкування [PERSON] з донькою. Допитані в судовому засіданні свідки підтвердили, що позивач та члени його сім`ї чинять перешкоди у спілкуванні, зустрічах матері та дітей, здійснюють психологічний тиск на останніх та налаштовують проти матері. Зокрема допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що неодноразово були свідками того як [PERSON] намагалася відвідати дітей, зокрема [PERSON] підвозив її. Зазначили, що матір щоразу приїжджала до них із гостинцями, це були продукти харчування, одяг іграшки та інші необхідні речі. Діти не виходили бачитися з матір`ю, коли вдома був батько або бабуся. До паркана підходила лише наймолодша донька, однак боялася спілкуватися, оскільки за нею з вікон спостерігав батько. Поза межами дому, без присутності батька діти нормально спілкувалися з матір`ю. Однак згодом старші сини, після підбурювання батьком, стали ображати матір. Щодо посилання позивача на наявну у Будзяновської заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей, як підставу позбавлення батьківських прав суд вважає, що вказана обставина має значення оскільки батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, однак вона не може бути визначальною. Крім того, законом передбачено ряд заходів, які може бути застосовано до особи, яка ухиляється від сплати аліментів не пов`язаних із позбавленням батьківських прав. Беручи до уваги, наведене суд не встановив, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей. Встановивши відсутність фактів злісного нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітніх дітей, врахувавши бажання матері спілкуватись з дітьми, брати участь у вихованні, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі наведеного та ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 164-166 СК України,

Outcome: dismissed