Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

В березні 2023 року [PERSON] через свого представника адвоката Григоришину В.В. звернулася до Бердичівського міськрайонного суду із зазначеним позовом відповідно до вимог якого просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27.12.2019 року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом із нею. Відповідач з 2019 року ухиляється від обов"язків по вихованню дітей: з дітьми не спілкується, матеріально їх не утримує, самоусунувся від їх виховання. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 07.04.2023 відкрито загальне провадження у справі ( а.с. 26-27). Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11.05.2023 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 38). В судовому засіданні позивачка вимоги позовної заяви підтримала повністю. Суду пояснила, що з відповідачем вони фактично не проживають з 2018 року. Відповідач з 2018 року не цікавиться дітьми, аліменти на їх утримання не сплачує, не вітає на свята, на дні народження, не телефонує їм. Він взагалі не знає як виглядає його молодший син, останній раз він його бачив, коли дитині було 2 місяці. Представник позивачки позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові. Відповідач, буду належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено. Суд за згодою сторони позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. Представник органу опіки та піклування Бердичівської міської ради Орел Л.І. в судове засідання не з"явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності ( а.с. 41). Свідок [PERSON] суду пояснила, що є подругою позивачки, знає її родину з 2008 року. В 2018 році відповідач почав грати в гральні автомати. Коли молодшому сину сторін було 2 місяці позивачка від нього втекла. Їй відомо, що відповідач дітьми не цікавиться, старші діти бачили його останній раз в 2020 році, інколи його мати телефонує до старшої онуки. Вона приходить до позивачки щомісяця, жодного разу відповідача вона не бачила, він не навідує дітей. Свідок [PERSON] , пояснила, що є хрещеною молодшого сина сторін. У відповідача залежність від горілки, він грає в ігрові автомати, виносить речі з дому, тому позивачка з дітьми від нього пішла. Вона проживає поряд з позивачкою, вони бачаться щодня, з 2018 року відповідача вона не бачила, позивачка самостійно утримує дітей. Їй відомо, що відповідач не цікавиться дітьми з 2018 року, не утримує їх матеріально, не вітає їх навіть з днем народження. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцв про народження дітей сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ( а.с. 9-11). Заочним рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 27.12.2019 року в справі № 274/4075/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, позовні вимоги [PERSON] задоволено, шлюб сторін розірвано ( а.с. 12). Відповідно до довідки № 156 [PERSON] зареєстрована за адресою : [ADDRESS] , разом із нею зареєстровані діти [PERSON] , 2007 р.н., [PERSON] , 2013 р.н., [PERSON] , 2018 р.н. ( а.с. 13). Як вбачається з довідок виданих 27.03.2023 ТОВ Лікувально - Діагностичний центр " ПАН - ЛІКАР" відповідач станом здоров"я дітей не цікавиться ( а.с. 14-16). Згідно характеристики виданої класним керівником Дмитрівської гімназії Гришковецької селищної ради відносно [PERSON] , 2013 р.н., учня 4 класу, вихованню та навчанню сина увагу приділяє мама. Батько [PERSON] не цікавиться досягненнями та вихованням сина. Школу не відвідував жодного разу ( а.с.17). Відповідно до характеристики студентки 1 курсу Бердичівського педагогічного фахового коледжу Кайданович Ольги, судом встановлено, що мама студентки бере участь у навчальному та особистому житті студентки, батько - [PERSON] навчанням доньки не цікавиться ( а.с. 18). Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів з [PERSON] перед [PERSON] по виконавчому листу № 274/1990/19 від 25.04.2019 року, станом на 28.02.2023 року вона становить 247 178,00 грн ( а.с. 20-21). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування - виконавчий комітет Бердичівської міської ради прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] [PERSON] на засідання комісії не з"вився. ( а.с.43-45). Таким чином судом встановлено, що відповідач самоусунувся від участі у житті дітей. Відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про психічний і духовний розвиток дітей, не готує їх до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не створює умов для отримання дітьми освіти, не створює належних умов для проживання та розвитку дітей, не цікавляться їх здоров`ям, нехтує потребами дітей. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дітей та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками. Відповідно до ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результат для дитини, який має настати. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Такого ж висновку і дійшов ВССУ в ухвалі від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц ВССУ зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Суд вказав, що потрібно встановити винну поведінку батька щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а також сприяти захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та перевірити ставлення дитини до свого батька. Верховний Суд в постанові від 24.10.2018 року по справі №761/2855/17 також вказав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та можливе в разі доведення умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17). Оскільки у судовому засіданні беззаперечно встановлено, що відповідач протягом тривалого часу, з 2018 року, не спілкуються з дітьми, матеріально їх не утримує, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, а вихованням та утриманням дітей займається позивачка, тому суд переконаний, що така поведінка відповідача аж ніяк не свідчить про його бажання надалі мати та виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Виходячи зі встановлених обставин, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Абай, Карагандинської області, російської федерації, відносно дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved