Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою і просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №3318216251-001176 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18.04.2018 в сумі 18559 грн. 25 коп., із них: 2500 грн. 00 коп. заборгованості за кредитом, 7009 грн. 25 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 9050 грн. 00 коп. заборгованості за пенею, а також судовий збір в сумі 1762 грн. 00 коп. та витрати за юридичні послуги в сумі 1500 грн. 00 коп., мотивуючи тим, що 18.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір № 3318216251-001176 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який було укладено в електронному вигляді. Позивачем на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] було перераховано позику у розмірі 2500 грн. 00 коп.. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва №2829 від 28.12.2017. Строк, на який надається позика становить 31 день. Дата надання позики 18.04.2018. Дата повернення позики - не пізніше 23:00 18.05.2018 включно. Розмір і порядок процентів встановлений даним договором. Відповідно до умов договору сума процентів за користування позикою становить 909 грн. 25 коп. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (50 грн. 00 коп. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики і закінчуючи датою фактичного її повернення включно, протягом строку користування позикою. Позичальник не повернув суми позики, чим порушив умови договору. Станом на 17.09.2018 відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.5.4 даного договору, що призвело до виникнення заборгованості у вказаній сумі. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що згідно ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Відповідно до пункту 1.13 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України №22 від 21.01.2004 (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Ця Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів: меморіального ордера; платіжного доручення; платіжної вимоги-доручення; платіжної вимоги; розрахункового чека; інкасового доручення (розпорядження). Таким чином, належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку між відповідачем та позивачем є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо (постанова Верховного Суду від 06.06.2019 по справі № 750/1627/18).Тому відповідач ставить під сумнів повідомлення від 18.04.2018 про видачу позики через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ «Платежі Онлайн»). ТОВ «Платежі Онлайн» не є стороною договору позики. Дане повідомлення не може розцінюватися як належний та допустимий доказ укладення договору позики. Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, шо встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Разом з тим, ТОВ «ФК ФІН ПЕЙ», нараховуючи та пред`являючи до стягнення проценти за користування позикою за період з 19.05.2018 по 17.09.2018 не звернув увагу, шо вони обчислені поза межами строку, на який надавалася позика. Як вбачається з договору, строк позики за договором складає 31 день. Дата повернення позики не пізніше 18.05.2018 включно. Періодом нарахування процентів від суми позики є період дії договору позики у межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг, оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 372/807/16-ц (провадження № 61 -1827св1 7). Правовідносини стосовно здійснення позикодавцем права на визначену договором плату за користування позикою за час на який він її надав та правовідносини щодо здійснення позикодавцем права на проценти внаслідок невиконання позичальником обов`язку повернути кошти до визначеного терміну є різними за змістом. Термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України). Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21). З огляду на вказане, позивач на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою. Останнім днем повного повернення позики і сплати процентів за користування нею сторони договору позики встановили 18 травня 2018 року. Після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою припинилося. У відповідності до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно з ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, шо діяла на момент виникнення спірних правовідносин) несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Розмір пені, яку позивач заявляє до стягнення - 9050,00 грн. значно перевищує половину суми позики та не відповідає приписам ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідач також заперечує проти розміру заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 1 500 грн. у зв`язку з тим, що правова допомога надавалися не адвокатом, а фізичною особою-підприємцем. Відповідно до правового висновку, який викладений у п. 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року по справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Звертає увагу, що в матеріалах справи міститься саме договір про надання юридичних послуг №01/08-11 від 01.08.2018 року та акт приймання-передачі юридичних послуг №163 до договору про надання юридичних послуг №01/08-1 від 01.08.2018. Крім того, відповідач зауважує, що розмір витрат на юридичні послуги у сумі 1500 грн. 00 коп. є значно завищеним, необгрунтованим та непропорційним до предмета спору. Представником позивача відповідь на відзив не подавалася. Розгляд справи проводиться відповідно до положень ст.279 ЦПК України в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи. Представник позивача відповідно до положень ст. 128-130 ЦПК України, був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. Будь-яких заяв чи клопотань не надав. До позовної заяви долучав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, а також надавав заяву про розгляд справи без участі позивача. Представник відповідача надала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність та відсутність відповідача. Щодо задовлення позову заперечує з підстав зазначених у відзиві. При цьому, повідомила, що теперішня назва ТОВ «Фінансова компанія є гроші» - ТОВ «Фінансова компанія ФІН ПЕЙ». Ухвалою Овруцкого районного суду від 30.05.2023 було замінено назву позивача з ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на ТОВ «Фінансова компанія ФІН ПЕЙ». Врахувавши доводи сторін, наведені в їх заявах по суті справи, та дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В абзаці другому частини другої ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом та не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. У статті 3 Закону «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. В ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», законодавець закріпив, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до п.п.12,13 ч.1 ст.1 Закону України «Про довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; електронні дані - будь-яка інформація в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору, що встановлено п.6 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 07.10.2020 по справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом втановлено, що 18.04.2018 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір № 3318216251-001176 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а. с. 10-16). Відповідно до ч.3 вказаного Договору позика складає 2500 грн. 00 коп.. Сума процентів за користування позикою становить 909 грн. 25 коп. за 31 день. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 процентів річних. Фіксована процентна ставка за цим договором становить 2% (50 грн. 00 коп. процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики, і закінчуючи датою фактичного її повернення включно, протягом строку користування позикою. В п. 4.1 Договору зазначено, що позика вважається наданою в момент отримання позичальником коштів в касі позикодавця, що підтверджується відповідним касовим ордером та/або зарахуванням коштів на поточний (картковий) рахунок позичальника. Згідно ч. 5 Договору строк, на який надається позика становить 31 день. Дата надання позики 18.04.2018. Дата повернення позики - не пізніше 18.05.2018 включно. Відповідно до п. п. 6.1. 6.2 та 6.4 договору позикодавець нараховує проценти за користування позикою наданою за цим договором, за кожен день користування позикою, а позичальник зобов`язується сплатити суму процентів за користування позикою не пізніше дати повернення позики. Проценти за користування позикою нараховуються з дати надання позики позичальнику до дня повного погашення заборгованості за цим договором включно. Проценти, що нараховуються у випадку прострочення повернення позики за цим договором нараховуються на суму позики та мають бути сплачені позичальником шляхом внесення готівкових коштів у касу або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця протягом трьох календарних днів з моменту прострочення. Відповідно до п. 7.1 вказаного Договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та /або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця. Загальний розмір пені, що підлягає сплаті за договором, не може перевищувати розмір встановлений законом України. Згідно п. 12.8 ч. 12 «Прикінцеві положення» договору позичальник підписанням цього договору підтверджує, що він ознайомлений із умовами надання позики в тому числі у формі фінансового кредиту ТОВ «Фінансова компанія є гроші», розміщеними на сайті позикодавця і приймає їх положення як пблічну оферту на укладення цього договору. Місцезнаходження та реквізити сторін: позикодавець - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Є ГРОШІ», ЄДРПОУ: 41538600, місцезнаходження: 49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вул. Гоголя, 15; р/р [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк»; МФО 305299, email:egroshi.ua@gmail.com.; тел. (служба підтримки): [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ; електронний підпис/ Корецька І. С. /; позичальник - [PERSON] , паспорт [NUMBER] , Овруцьким РСУДМС України в Житомирській області, 01.07.2016, індивідуальний ідентифікаційний номер у ДРФО: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] , СМС КОД: [NUMBER] , електронний підпис/ [PERSON] /. 28.12.2017 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші», в особі директора Корецької Ірини Сергіївни, і ПАТ КБ «ПриватБанк», в особі члена правління банку Харітіча Сергія Володимировича, уклали договір співробітництва №2829. Відповідно до п. п. 1.1.1, 1.1.2, п. 1.1. предметом вказаного договору є надання банком послуг організації, пов`язаних із здійсненням перекладу засобів і проведення виплат, в рамках співпраці сторін з метою надання фінансових послуг клієнтам. Організація здійснює такі дії: за допомогою програмно-технічних засобів організації згідно умов, визначених цим договором та додатками до нього, надає банку запит на здійснення проведення виплати клієнтам; здійснює переказ коштів на транзитний рахунок банку, вказаний в п. 2.1.9 договору, на умовах, визначених цим договором. Банк, в свою чергу, здійснює такі дії: обробляє запит, наданий організацією, відповідно до умов даного договору і додатків до нього, а також вимог чинного законодавства України та правилами МПС; приймає грошові кошти, переказані організацією та здійснює виплати, забезпечуючи при цьому передачу даних про переказ коштів а банки-емітенти платіжних карт клієнтів для зарахування грошових коштів клієнтам. Згідно п. п. 2.2.2 п. 2.2 У разі, якщо зарахування на платіжні картки клієнтів виявилося неможливим у зв`язку з тим, що платіжні картки виявилися недійсними (зокрема, в разі якщо дані, необхідні для зарахування на карту, були вказані невірно або обслуговування карти з яких-небудь причин повінстю або частково призупинено, надати відповідь організації згідно керівництва (а. с. 25-26). На виконання умов вказаного договору, 18.04.2018 через систему прийому платежів «Platon» (ТОВ Платежі Онлайн) було проведено успішно видачу займу на сайті EGROSHI.COM (2500) на карту клієнта. Дата та час проведення операції 18.04.2018, сума операції - 2500 грн., номер карти [NUMBER] , номер транзакції 22406-24143-90747, опис платежу - перевод для займа №1176, код авторизації: 812338, що підтверджується повідомленням ТОВ «Платежі Онлайн» (а. с. 18). Таким чином, між сторонами був укладений електронний договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідач умови зазначеного договору належним чином не виконав, і станом на 17.09.2018 склалася заборгованість, яка згідно розрахунку за договором №3318216251-001176 від 18.04.2018 становить 18559 грн. 25 коп. (а.с. 19-24). Зважаючи, що відповідачем не надано будь-яких доказів на доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання, заборгованість є не погашеною, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Поряд з тим, при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню, суд враховує наступне. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу ч. 2 ст. 1057 цього Кодексу. Проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно "користуватися кредитом", натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за "користування кредитом") за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за "користування кредитом" поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Зазначене благо виникає у позичальника саме внаслідок укладення кредитного договору. Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16. За умовами договору №3318216251-001176 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18.04.2018 сторони погодили, що сума процентів за користування позикою становить 909 грн. 25 коп. за 31 день, дата надання позики - 18.04.2018, дата повернення - не пізніше 18.05.2018 включно. Відповідно, після настання цієї дати право позикодавця на нарахування процентів за користування позикою припинилося. З розрахунку заборгованості за вказаним договором вбачається, що відповідачеві за період з 18.04.2018 по 17.09.2018 нараховано проценти в розмірі 7009 грн. 25 коп.. Відповідно, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 19.05.2018 по 17.09.2018 задоволенню не підлягають, а підлягають стягненню лише проценти в сумі 909 грн. 25 коп., погоджені сторонами при укладенні вказаного договору. Вирішуючи вимогу щодо стягнення заборгованості за пенею, суд виходить з наступного. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п. 7.1. договору №3318216251-001176 від 18.04.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та /або оплати суми поцентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3, 00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Загальний розмір пені, що підлягає оплаті за договором не може перевищувати розмір встановлений законом України. Пеня за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, нарахована позивачем, складає 7009 грн. 25 коп., в той час, коли заборгованість за кредитом становить 2500 грн. 00 коп.. У разі, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Відтак, враховуючи розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту, який значено менше розміру нарахованої пені, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір пені до 1840 грн. 00 коп.. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу регламентовано у ст.ст. 133-137 ЦПК України. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (ч. 5 ст. 135 ЦПК України). За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Отже, у малознічній справі здійснювати представництво особи в суді може особа, яка не є адвокатом. Проте поняття "надання професійної правничої допомоги" не тотожне поняттю "представництво особи в суді". Надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати, натомість представництво особи у суді може бути здійснене за вибором особи адвокатом або іншим суб`єктом (абзац другий підпункту 2.2.1 підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини висновку Конституційного Суду України (Велика Палата) у справі за конституційним зверненням Верховної Ради України про надання висновку щодо відповідності законопроекту про внесення змін до Конституції України (щодо скасування адвокатської монополії) (реєстр. № 1013) вимогам статей 157 і 158 Конституції України від 31 жовтня 2019 року № 4-в/2019). Таким чином, витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19. Копія договору про надання юридичних послуг №01-08-1 від 01.08.2018 (а. с. 38) підтверджує факт укладення останнього між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші», а не адвокатом, відповідно у вказаній справі підстави відшкодування витрат на правову допомогу не можуть бути застосовані. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися; норми права, що їх регулюють; всі досліджені докази в їх сукупності, та виходячи із відповідності установлених судом вищевказаних обставин одному з основних завдань цивільного судочинства, регламентованому статтею 2 ЦПК України - справедливому розгляду і вирішенню цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором №3318216251-001176 від 18.04.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в сумі 5249 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 2500 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 909 грн. 25 коп. та заборгованості по пені в сумі 1840 грн.. В задоволенні решти вимог слід відмовити. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1762 грн.00 коп. в дохід держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 1762 грн. х 28,28%= 498 грн. 29 коп..

Outcome: partial