Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що 15 січня\~2011\~року між сторонами було укладено шлюб. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва (справа №755/10807/19) від 28 жовтня\~2019\~року, яке набрало законної сили, шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано. До розірвання шлюбу Позивач та Відповідач тривалий час не проживали разом не вели спільне господарство. Так, спільним сумісним майном Позивача та Відповідача є наступне нерухоме майно: -житловий будинок загальною площею 142,1 кв.м., житловою площею 87,6 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом - будинок). Зазначений будинок придбаний за\~355 225\~гривень за договором купівлі-продажу житлового будинку спільно позивачем та відповідачем, який укладено відповідачем (який є титульним власником) 22 липня 2015року, та посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 971. Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що Покупець доводить до відома Продавця, що на момент укладення цього Договору перебуває у шлюбі. Підпис її чоловіка (Позивача) на заяві про згоду на укладення даного договору засвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г. I. 22.07.2015\~р. за реєстровим №970. Ринкова вартість житлового будинку відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна житлового будинку складає 3 929 060,00 гривень; -земельна ділянка, розміром 0,0556\~га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом - земельна ділянка), кадастровий номер 3210900000:01:108:0114, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена земельна ділянка придбана за 80 310 гривень за договором купівлі-продажу земельної ділянки спільно Позивачем та Відповідачем, який укладено Відповідачем (який є титульним власником) 22 липня 2015 року, та посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 974. Пунктом 5.1. зазначеного Договору передбачено, що Покупець (Відповідач) стверджує, що на момент укладення цього Договору перебуває у шлюбі. Підпис її чоловіка (Позивача) на заяві про згоду на укладення даного договору засвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. 22.07.2015\~р. за реєстровим №970, ринкова вартість земельної ділянки відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки складає\~908 690,00 гривень; -квартира, загальною площею 72,2 м.кв, житловою - 42,1 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . (далі за текстом - квартира). Вказана квартира була придбана за\~638 880,00 гривень за договором купівлі-продажу квартири спільно Позивачем та Відповідачем, який укладено Відповідачем (який є титульним власником) 27 березня\~2012\~року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., номер у реєстрі нотаріальних дій 727. Пунктом 23 зазначеного Договору передбачено, що договір укладається за згодою чоловіка Покупця - [PERSON] , що підтверджується його заявою, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 27 березня\~2012\~року за реєстровим номером 725. Ринкова вартість квартири відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна житлового приміщення - квартири складає 1 548 220,00 гривень. Зазначає про те, у відповідності до положень чинного сімейного та цивільного законодавства України, все вищезазначене майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та перебуває у спільній власності Позивача та Відповідача по цій справі. 27.01.2021 суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмету позову та збільшення ціни позову, згідно якої зазначає наступне. Позивачем було надіслано Відповідачу Вимогу про повернення рухомого майна (грошових коштів) від 27.11.2020\~року, яка містила у собі вимогу повернути [PERSON] у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги: половину рухомого майна, яке є еквівалентним грошовим коштам у розмірі 1 100 170, 50 грн. (один мільйон сто тисяч сто сімдесят гривень п`ятдесят копійок) або грошові кошти у розмірі 1 100 170, 50 грн. (один мільйон сто тисяч сто сімдесят гривень п`ятдесят копійок) (які є еквівалентними половині рухомого майна), які перерахувати за відповідними банківськими реквізитами. Від Відповідача надійшла Відповідь на вимогу про повернення рухомого майна (грошових коштів) від 03.12.2020 року, в якій зазначено, що: « [PERSON] не заперечує того, що майно, набуте за час шлюбу є спільним майном подружжя та кожен із них має право на його поділ. Проте, надіслана вимога щодо відшкодування вартості переліченого майна є надуманою та не підлягає розгляду». Вказує про те, що з огляду на те, що Відповідач відмовилась у досудовому порядку врегулювати зазначений вище спір, Позивач вимушений змінити предмет позову та збільшити ціну позову у даній справі. Враховуючи викладене, позивач просить суд поділити спільне майно набуте у шлюбі [PERSON] та [PERSON] шляхом визначення ідеальної частки кожного в цілому майні без його реального поділу та залишити його в спільній частковій власності. У порядку поділу спільного майна подружжя визначити права на нього наступним чином: Визнати за [PERSON] право власності на частину: житлового будинку, загальною площею 142,1 кв.м., житловою площею 87,6 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельної ділянки розміром 0,0556\~га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:108:0114; квартири загальною площею 72,2 м.кв, житловою - 42,1 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; рухомого майна, переліченого у Висновку суб?єкта оціночної діяльності про вартість з Повним експертним Звітом матеріальних збитків від втраченого та пошкодженого майна, що складає 2 200 341 (два мільйони двісті тисяч триста сорок одна) гривня 00 коп. Стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 1 100 170 (один мільйон сто тисяч сто сімдесят) гривень п`ятдесят копійок (1/2 частину від оціночної вартості рухомого майна). Судові витрати, понесені [PERSON] , покласти на [PERSON] . Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Ухвалою суду від 27.08.2020 по справі відкрито загальне позовне провадження. В судовому засіданні представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав. В судове засідання відповідач не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином. Ухвалою суду від 27.08.2020 по справі відкрито загальне позовне провадження. 26.02.2021 до суду від відповідача [PERSON] надходив відзив на заяву про зміну предмету позову та збільшення ціни позову, згідно якого зазначає про те, що у вказаній заяві відсутній виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та докази, що підтверджують зазначені обставини. Просить у прийнятті заяви про зміну предмету позову та збільшення ціни позову відмовити. Ухвалою суду від 22.10.2021 справу прийнято до провадження судді Мерзлого Л.В. та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 08.02.2022 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, вислухавши думку сторони позивача по справі, виходив з наступного. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності з ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст.\~78\~ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, щоґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів(ч.1\~ст. 89 ЦПК України). Судом встановлено, що 15 січня\~2011\~року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва (справа №755/10807/19) від 28 жовтня\~2019\~року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказаним рішенням також стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 липня 2019 року і до досягнення повноліття. Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно: -житловий будинок загальною площею 142,1 кв.м., житловою площею 87,6 кв. м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначений будинок придбаний за\~355 225\~гривень за договором купівлі-продажу житлового будинку від 22 липня 2015року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 971. Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що Покупець доводить до відома Продавця, що на момент укладення цього Договору перебуває у шлюбі. Підпис її чоловіка ( [PERSON] ) на заяві про згоду на укладення даного договору засвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г. I. 22.07.2015\~р. за реєстровим №970. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2015, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] . Ринкова вартість житлового будинку відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна житлового будинку від 13.11.2019\~року, складеного суб?єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] складає 3 929 060,00 гривень. -земельна ділянка, розміром 0,0556\~га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:108:0114, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Зазначена земельна ділянка придбана за 80 310 гривень за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 22 липня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. та зареєстровано в реєстрі за № 974. Пунктом 5.1. зазначеного Договору передбачено, що Покупець (Відповідач) стверджує, що на момент укладення цього Договору перебуває у шлюбі. Підпис її чоловіка ( [PERSON] ) на заяві про згоду на укладення даного договору засвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Макарчук Г.І. 22.07.2015\~р. за реєстровим №970. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.07.2015, земельна ділянка, розміром 0,0556\~га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3210900000:01:108:0114, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)на праві приватної власності належить [PERSON] . Ринкова вартість земельної ділянки відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 13.11.2019\~року, складеного суб?єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] складає\~908 690,00 гривень. -квартира, загальною площею 72,2 м.кв, житловою - 42,1 м.кв., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була придбана за\~638 880,00 гривень за договором купівлі-продажу квартири від 27 березня\~2012\~року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., номер у реєстрі нотаріальних дій 727. Пунктом 23 зазначеного Договору передбачено, що договір укладається за згодою чоловіка Покупця - [PERSON] , що підтверджується його заявою, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, 27 березня\~2012\~року за реєстровим номером 725. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.04.2012, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Ринкова вартість квартири відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна житлового приміщення - квартири від 13.11.2019\~року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] складає 1 548 220,00 гривень. Згідно Висновку про незалежну оцінку майна об`єкту: «Матеріальні збитки від втраченого та пошкодженого майна згідно переліку, розташованого за адресою: [ADDRESS] » від 10.01.2020, виконаного консалтинговою компанією «Сант-2000» на замовлення [PERSON] ринкова вартість об`єкту за вказаною адресою становить 2200341 грн. У висновку наводиться перелік товарів із зазначенням року придбання, кількості, одиниці виміру, вартості придбання всього без врахування вартості робіт, ринкова вартість майна. Згідно матеріалів справи (а.с. 57 т.3) [PERSON] у відповіді на вимогу [PERSON] про повернення рухомого майна (грошових коштів) зазначає про те, що не заперечує того, що майно, набуте за час шлюбу є спільним майном подружжя та кожен із них має право на його поділ. Проте, надіслана вимога щодо відшкодування вартості переліченого майна не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права, є надуманою, та відповідно не підлягає розгляду. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, частина третя\~статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої\~статті 325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Частиною 1\~статті 57 СК України\~встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі №771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти, насамперед, участі обох сторін по справі в здійсненні ремонту квартири, проживання сторін по справі у зареєстрованому шлюбі та введені спільного сімейного бюджету в період купівлі об`єктів нерухомості та рухомого майна, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18). Разом з тим, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт того, що в період придбання житлового будинку, земельної ділянки та квартири, сторони проживали разом, мали спільний бюджет. Щодо рухомого майна, суд зазначає про те, що Відповідачем по справі жодним чином не спростовано доводи позивача про те, що таке майно, не є спільною власністю подружжя та не підлягає поділу. [PERSON] у своїй відповіді [PERSON] від 03.12.2020, не заперечила того факту, що майно, набуте сторонами під час шлюбу є їхньою спільною власністю та кожен з подружжя має право на поділ майна. Разом з тим, згідно позовної вимоги про компенсацію половини вартості рухомого майна, Позивач заявляє вимогу про компенсацію йому половини вартості наступних товарів: чоловічий золотий ланцюжок, 2018 року придбання, ринкова вартість 11872 грн., чоловічий золотий хрестик, 2018 року придбання, ринкова вартість 6134 грн., проте, суд звертає увагу на те, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, в тому числі, коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя, а тому в цій частині суд відмовляє в задоволенні вимоги. Відтак, суду не подано доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя в розумінні\~ст. 70 СК України, та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності особистої приватної власності дружини, чоловіка в розумінні положень\~ст.\~57\~СК України щодо рухомого майна, в тому числі. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006р.). З огляду на викладені обставини, враховуючи, що спірне нерухоме та рухоме майно придбане подружжям під час перебування у шлюбі та відповідачем не надано доказів на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог і наявність підстав\~для поділу спільного майна подружжя та компенсації половини вартості рухомого майна на користь позивача, враховуючи, що відповідач ніяким чином не спростувала наведені доводи позивача. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже судовий збір підлягає стягненню з відповідача у розмірі: за подання позовної заяви в розмірі розмірі 6306,00 грн., за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 840,80 грн., в загальному розмірі 7146,80 грн.

Outcome: partial