Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , а після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями належав померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 17 жовтня 1997 року, який укладений і зареєстрований на товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» за №6-2, та 13 листопада 1997 року право приватної власності на зазначений житловий будинок було зареєстроване Дніпропетровським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] . Вказує, що 05 вересня 2022 року Шостою дніпровською нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу №69924292, а 28 березня 2023 року державним нотаріусом їй видано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, що знаходиться за вищевказаною адресою, та постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської нотаріальної контори Гайворонською Т.О. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за вищевказаною адресою, після смерті чоловіка у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства документів, що посвідчують право власності на вказане майно. На підставі викладеного вона звернулась до суду з цим позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 квітня 2023 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження. 25 квітня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи №569/2022 після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 19 червня 2023 року ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником позивача було надано до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача за наявними у справі документами. Від представника відповідача надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу без участі представника та винести рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Третя особа надала суду заяву, в якій зазначила про неможливість направлення свого представника до суду через значну робочу завантаженість та просила розглядати справу без їх участі, а також надала на виконання ухвали суду витребувані документи, а саме копію спадкової справи. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] , виданого Будинком щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська, [PERSON] та [PERSON] 16 лютого 1974 року уклали шлюб, а після реєстрації шлюбу дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] », про що зроблено запис №372 (а. с. 7). Матеріалами справи підтверджено, що 17 жовтня 1997 року [PERSON] та [PERSON] уклали біржову угоду купівлі-продажу житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло, виданого 13 червня 1973 року Ленінським РВКГ м. Дніпропетровська, зареєстрованого 14 червня 1973 року в БТІ м. Дніпропетровська під №290-1, яка була посвідчена [PERSON] , членом Універсальної товарної біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» та зареєстрована в реєстрі за №6-2 (а. с. 114). Крім того, з відповіді КП «ДМБТІ» ДМР №7001 від 19 вересня 2022 року вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] , містяться відомості про право власності на нерухоме майно в цілому за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17 жовтня 1997 року, посвідченого на Товарній універсальній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» за реєстром №6-2, зареєстроване 13 листопада 1997 року КП «ДМБТІ» ДОР та записане в реєстрову книгу №290 за реєстровим №1 (а. с. 115). З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що складено відповідний актовий запис №908 (а. с. 87). Також судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 березня 2023 року, виданого державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонською Т.О., зареєстрованого в реєстрі за №3-274, [PERSON] належить право власності на земельну ділянку площею 0,0619 гектарів за адресою: [ADDRESS] (а. с. 13). Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав за індексним номером 327196965, сформованого 28 березня 2023 року вбачається, що право власності на вищевказану земельну ділянку на підставі вищезазначеного свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано за [PERSON] (а. с. 14) Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно після смерті її чоловіка [PERSON] , але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Т.О. від 28 березня 2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з невідповідністю вимогам законодавства документів, що посвідчують право власності спадкодавця на майно (а. с. 12). Як передбачено ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в тому числі шляхом визнання права. Згідно із ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06 листопада 2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент укладення правочину) договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 224 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент укладення правочину) передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 227 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на момент укладення правочину) яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу від 17 жовтня 1997 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції від 27 грудня 1996 року, яка діяла на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. На час укладення біржової угоди купівлі-продажу жилого будинку від 17 жовтня 1997 року чинним був ЗУ «Про товарну біржу». Згідно змісту ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вищезазначеного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час укладення біржової угоди купівлі-продажу жилого будинку від 17 жовтня 1997 року не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу статті 1261 ЦК України, у першу чергу мають право на спадкування за законом діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 ЗУ «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (правова позиція Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2021 року у справі №227/3750/19). Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту біржового договору купівлі-продажу від 17 жовтня 1997 року, посвідченого на Товарній універсальній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» за реєстром №6-2 вбачається, що вказаний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Також судом враховано, що право власності на нерухоме майно житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР за [PERSON] на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 17 жовтня 1997 року, посвідченого на Товарній універсальній біржі «Біржа по торгівлі нерухомістю та транспортом» за реєстром №6-2. Оскільки на час укладання вищевказаного договору, правочини зареєстровані на біржі не підлягали подальшому нотаріальному посвідченню, то зазначений договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був. За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача, як спадкоємця після померлого [PERSON] є очевидною, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, відтак позов є обґрунтованим. Ураховуючи, що позивач не може в іншому порядку оформити право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка підлягають задоволенню. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Outcome: approved