Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що відповідач по справі, який є батьком малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, який проживає разом зі своєю матір`ю, позивачем по справі. Відповідач є громадянином Китайської Народної Республіки, з січня 2020 року не проявляє жодного інтересу до дитини, не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватися з сином, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, письмово визнав своє небажання бути батьком малолітнього сина, тому позивач просить суд позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Ярмолі О.Я. Ухвалою суду від 10.04.2023 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с.28). Ухвалою суду 10.05.2023 року було витребувано у Служби у справах дітей БМР письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с.39, 40). 29.05.2023 року третя особа по справі направила суду Висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору (а.с.45,46). 29.05.2023 р. представник позивача, адвокат - Бойко І.Ю. подала суду клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала, просила допитати свідків, закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті (а.с.47). 29.05.2023 року представник 3-ї особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Степашкіна В.В., направила суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила закрити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду по суті (а.с.48). Ухвалою судді від 29 травня 2023 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30.06.2023 року (а.с.50,51). Представник позивача згідно довіреності в справі адвокат - Бойко І.Ю., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи, та/або відзиву, заперечень на адресу суду не надходило, та відповідно до положень ч.6 ст.128, ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи. Представник 3-ої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Степашкіна Н.О. в судовому засіданні підтримала позовов. На підставі ст. 280-282 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд даної справи, про що не заперечував представник позивача. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , являються [PERSON] та [PERSON] . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 23.07.2019 р. (а.с.6). Шлюб між батьками дитини [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням районного нароодного суду КНР № 614 від 26.12.2022 року (а.с.13,14). Встановлено, що 29.04.2023 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.04.2023 року (а.с.34). Встановлено, що дитина наразі проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 2023/002172222, №2023/002172299 від 13.03.2023 року, (а.с.7,11). Встановлено, що позивач [PERSON] має на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 19.06.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. (а. с.9,10). Матеріалами справи також встановлено, що відповідач [PERSON] є громадянином Китайської Народної Республіки і мав посвідку на тимчасове проживання в Україні № [NUMBER] запис №19740312-06753, термін дії якої закінчився 12.03.2020 року (а.с.15,16) та проживав за адресою: по [ADDRESS] , в період з 18.07.2020 по 09.07.2020 року, що підтверджується інформаційною довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.17). Встановлено, що 10.03.2023 року відповідач [PERSON] , [INFO] , всі справи та опіку над дитиною [PERSON] передав своїй колишній дружині [PERSON] , а також надав письмову згоду на позбавлення його батьківських прав. Зазначене підтверджено нотаріально завіреною заявою [PERSON] від 10.03.2023 року, справжність підпису на якій засвідчено нотаріальним свідоцтвом нотаріальної контори провінції Хэйлунцзян від 10.03.2023 року за № 0128 (а.с.18,19) Відповідно до інформації Білоцерківського закладу Дошкільної освіти № 15 «Мрія» БМР Київської області від 16.03.2023 року, який протягом двох років відвідує малолітній - [PERSON] , [INFO] , батько дитини жодного разу не з`являвся в садочку, не відвідував дитину на святах, не був присутнім на батьківських зборах. Приводили і забирали дитину із дитячого садка мама [PERSON] та бабуся [PERSON] (а.с.20). Згідно висновку Служби у справах дітей від 23.05.2023 року № 421, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , щодо його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та вказують на відповідність зазначеного інтересам дитини (а.с.46). Представник позивача суду пояснила, що відповідач по справі [PERSON] є громадянином Китайської Народної Республіки. В 2022 році сторони розірвали шлюб. Відповідач наразі проживає в Китайській Народній Республіці та, протягом трьох останніх років повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, життям та здоров`ям сина не цікавився, не приїздить в Україну, участі у вихованні сина не приймає, матеріально не допомагає, припинив будь-яке спілкування з позивачем та сином. 10.03.2020 року відповідач направив на адресу позивача нотаріально завірене свідоцтво, яким поклав всі обов`язки щодо опіки над дитиною на позивача і виявив згоду на позбавлення його батьківських прав, щодо сина. Позивач працевлаштована, є професійним перекладачем з китайської мови, має стабільний заробіток, з вересня 2021 року позивач має інші відносини, вдруге вийшла заміж, дитина проживає разом з позивачем та її чоловіком [PERSON] , який повністю замінив батька дитині, разом займаються вихованням та утриманням дитини та в змозі забезпечити потреби дитини. Свідок [PERSON] , мати позивача, суду показала, що відповідач [PERSON] бувший зять, з яким її дочка познайомилася в Китаї, коли там працювала. В Китаї її дочка зареєструвала шлюб з [PERSON] , додому повернулася вагітною. За день до пологів дочки відповідач приїхав в Україну, потім повернувся до своєї країни, через півроку ще раз приїздив на тиждень, після чого зник, декілька разів вислав грошові кошти. Протягом останніх трьох років відповідач не цікавиться сином, матеріально не допомагає. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з позичачем з 1991 року, суду пояснила, що була знайома з відповідачем [PERSON] , бачила його коли він приїздив до свого сина, коли [PERSON] було півроку. Свідоку відомо, що малолітній [PERSON] не знає свого рідного батька, а називає батьком [PERSON] - нового чоловіка позивача. При розгляді справи про позбавлення батьківських прав суд виходить з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001 р., Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач безпричинно самоусунувся від виконання своїх обов`язків по утриманню і вихованню свого сина [PERSON] , [INFO] , не проявляє належної батьківської турботи, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, добровільно відмовився від своїх батьківських прав відносно сина [PERSON] , надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Отже, виходячи із заявлених вимог, встановлених судом фактів, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] , підлягає позбавленню батьківських прав стосовно його малолітньго сина [PERSON] , [INFO] . Суд вважає за необхідне в рішенні зазначити, що відповідно до положень ст. 169 СК України особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Позивач не ставить вимогу про стягнення з відповідача судових витрат по справі.

Outcome: approved