Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до державного реєстратора Холоднобаліквської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївни, [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та поновлення реєстрації права власності за первинним власником, в якій просить скасувати рішення державного реєстратора Холоднобаліквської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївни про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м., номер запису про право власності 32325685 від 03 липня 2019, індексний номер 44705270 від 10 липня 2019, припинивши право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м., а також просить встановити, що рішення суду є підставою для поновлення державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м., номер запису про право власності 4368826 від 22 січня 2014, індексний номер 10198987 від 23 січня 2014. Позовна заява обґрунтована тим, що матері позивача, [PERSON] , на момент її життя, належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до кредитного договору від 24 січня 2014 № 73-100/01/14, укладеного між ПАТ «Фінбанк» та [PERSON] , кредитор надає позичальнику кредит в сумі 640\~000 гривень строком на 120 місяців з 24 сінчя 2014 року по 23 січня 2024 року. Згідно п. 1.5. зазначеного договору, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, позичальник надає двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] . На виконання вимог кредитного договору, було укладено договір іпотеки від 27 січня 2014 № 493, між ПАТ «Фінбанк» та [PERSON] , предметом якого є зазначена квартира. Відповідно до укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Фінбанк» договору застави майнових прав, додатків 1, 2, 5 зазначеного договору, до АТ «Платинум Банк» було відступлено право вимоги до майнового поручителя [PERSON] . Надалі, згідно договору відступлення права вимоги № 20150415-Г/1 від 15 квітня 2015, додатку № 2, укладеного між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Фінбанк», право вимоги до поручителя [PERSON] перейшло до ПАТ «Платинум Банк». 28 липня 2015 між ПАТ «Платинум Банк» та ПАТ «Фінбанк» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечними договорами, в тому числі за договором, укладеним з [PERSON] 01 березня 2018 між ПАТ «Платинум Банк» та [PERSON] було укладено договір № 87К про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, згідно якого права вимоги до [PERSON] та [PERSON] перейшли до [PERSON] . Відповідно ж до договору від 01 березня 2018 року № 87і про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за договором іпотеки від 27 січня 2014 № 493. Надалі, 02 квітня 2018 року, відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги [PERSON] відступив права вимоги за кредитним договором № 73-100/01/14 від 24 січня 2014 року до [PERSON] . Також, відповідно до договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 02 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. та зареєстрованим у реєстрі за № 598, [PERSON] відступив до [PERSON] права вимоги за іпотечним договором. На підставі зазначених документів, а також повідомлення-вимоги, направлених на адресу [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] звернулась до державного реєстратора Холоднобаліквської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївни, яка 03 липня 2019 року здійснила реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , номер запису 32325685. В той же час, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року у справі № 522/19739/17 на зазначену вище квартиру було накладено арешт, відомості про що було внесено та на момент реєстрації права власності за [PERSON] містились в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, позивач вважає, що державна реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] була вчинена із порушенням вимог діючого законодавства, а тому просить скасувати рішення державного реєстратора Холоднобаліквської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївни про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м., номер запису про право власності 32325685 від 03 липня 2019, індексний номер 44705270 від 10 липня 2019, припинивши право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено суддю Приморського районного суду м. Одеси Свячену Ю.Б. Ухвалою суду від 16 липня 2021 року відкрито провадження по справі, справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження. Від відповідача, [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач з доводами позовної заяви не погоджується, зазначає про їх необґрунтованість, вважає, що державна реєстрація права власності на спірну квартиру відбулась із дотриманням вимог чинного законодавства України, а тому просить у задоволенні позовної заяви відмовити. Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року, з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, було витребувано належним чином завірену копію архівної реєстраційної справи щодо реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м., номер запису про право власності 32325685 від 03 липня 2019 року, індексний номер 44705270 від 10 липня 2019 року. У судове засідання 04 червня 2023 року з`явився представник [PERSON] . Позивач просить слухати за його відсутністю. Представник Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області Державний реєстратор Сурай Д.Ю. сповіщалась належним чином. Витребувані матеріали були надані до суду 20 січня 2022 року. У судове засідання 04 липня 2023 року з`явився представник [PERSON] .. Позивач просить слухати за його відсутністю. Представник Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Вивчивши доводи сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 03 листопада 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрованого у реєстрі за № 18899, належала квартира [ADDRESS] . Відповідно до кредитного договору № 73-100/01/14 від 24 січня 2014 року ПАТ «Фінбанк» надало [PERSON] кредит в сумі 640\~000,00 гривень. Згідно пп. 1.5.1. п. 1.5. договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, позичальник надає: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] . Заставна вартість становить 1\~079\~880,00 гривень. Відповідно до договору поруки № 73-100/01-14/1 від 24 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Фінбанк» (кредитор), [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (боржник), поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати в повному обсязі за своєчасне і повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором № 73-100/01/14 від 24 січня 2014 року, укладеним між кредитором та боржником. Згідно договору іпотеки від 27 січня 2014 року, укладеного між ПАТ «Фінбанк» )іпотеко держатель) та [PERSON] (іпотекодавець), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М., зареєстрованим у реєстрі за № 499, цей договір іпотеки забезпечує вимоги іпотеко держателя за кредитним договором № 73-100/01/14 від 24 січня 2014 року. Згідно п. 1.3. цього договору, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається в цілому з двох кімнат та підсобних приміщень, загальна площа квартири 77,3 кв.м., житлова площа квартири 45,6 кв.м. та належить Іпотекодавцю на праві власності. Згідно п.5.1. договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання боржником зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковому несплаті у передбачені кредитним договором строки сум процентів (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені кредитним договором; - незалежно від настання терміну виконання боржником будь-яких зобов`язань за кредитним договором при виникненні підстав, вказаних у п. 3.1.5. цього договору та у разі надання іпотекодавцем недостовірної інформації згідно п.2.1. цього договору; - у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобов`язання, якщо іпотеко держатель та правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше. Згідно п. 5.2. договору, іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду або виконавчого напишу нотаріуса; у позасудовому порядку, а саме: передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателю предмету іпотеки, продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки або іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмету іпотеки. Згідно п. 6.1. договору, даний пункт цього договору є застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, одним із шляхів: 6.1.1. продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; 6.1.2. прийняття предмета іпотеки у власність, в порядку, визначеному ст.. 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 28 липня 2015 року, укладеного між ПАТ «Фінбанк» та ПАТ «Платинум Банк», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю., зареєстрованого у реєстрі за № 929, права вимоги за іпотечним договором від 27 січня 2014 року № 493 до ПАТ «Платинум Банк». Надалі, згідно договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 01 березня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю., зареєстрованого у реєстрі за № 316, ПАТ «Платинум Банк» відступив права вимоги по договору іпотеки від 27 січня 2014 року № 493 до [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу права вимоги за кредитним договором № 73-100/01/14 від 24 січня 2014 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] 02 квітня 2018 року, права вимоги за вказаним кредитним договором перейшли до [PERSON] 02 квітня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] також було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 598, відповідно до якого права вимоги по договору іпотеки, належні [PERSON] , перейшли до [PERSON] 03 квітня 2018 року [PERSON] звернулась із повідомленням-вимогою до [PERSON] та до [PERSON] про виконання зобов`язань за кредитним договором № 73-100/01/14 від 24 січня 2014 року, а також за іпотечним договором від 27 січня 2014 року 3\~493. Згідно листа Державного підприємства спеціального зв`язку Одеський обласний вузол спеціального зв`язку від 07 травня 2018 року № 75, зазначені повідомлення-вимоги не були отримані через відмову від отримання одержувачами. Надалі, 03 липня 2019 року, [PERSON] звернулась до державного реєстратора Холоднобаліквської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Дар`ї Юріївни із заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру за [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м. Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10 липня 2019 року № 47705270, державний реєстратор Холоднобаліквської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. вирішила провести державну реєстрацію права власності на квартиру з реєстраційним номером 200910451101, що розташована за адресоюЕ: [ADDRESS] за [PERSON] . В той же час, відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2017 року по справі № 522/19739/17, на квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] , було накладено арешт. Суд дослідив матеріали витребуваної реєстраційної справи № [ADDRESS] . В матеріалах зазначеної справи, на момент прийняття спірного рішення про державну реєстрацію права власності, міститься документ-довідка: Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, індексний номер документа 173247317 від 10 липня 2019 року час 11:04:08, здійсненого за адресою об`єкта нерухомого майна: [ADDRESS] , в розділі Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень, номер запису: 23677669 від 07 листопада 2017 року, міститься запис про обтяження, а саме: арешт нерухомого майна, підстава виникнення обтяження: ухвала суду, серія та номер: 522/19739/17, виданий 31 жовтня 2017 року, видавник: Приморський районний суд м. Одеси. Таким чином, судом встановлено, що на момент прийняття спірного рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень містився чинний запис про арешт зазначеного нерухомого майна. Крім того, в матеріалах реєстраційної справи відсутній договір відступлення прав вимоги від 02 квітня 2018 року № 598, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «ІІро іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основною зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель мас право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - зверненняи стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 статті 33 вказаного Закону передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У відповідності до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. За змістом ч.1. ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов`язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч.1. ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно ч.ч. 1-5 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 4 ч.1 ст. 3 Закону № 1952-IV, загальними засадами державної реєстрації прав є: внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Згідно п.п.1, 2 ч.3 ст. 10 З№ 1952-IV, Державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Згідно ч.1 ст. 18 Закону № 1952-IV, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону № 1952-IV, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ч.1 ст. 27 Закону № 1952-IV, 1. Державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: 1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; 2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката; 4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів; 5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката; 6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката; 7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном; 8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року; 9) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди; 11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно; 12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації; 13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність; 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 27 Закону № 1952-IV, державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 24 Закону № 1952-IV, у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Згідно ч.4 ст. 24 Закону № 1952-IV, відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно; 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину; 7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України «Про іпотеку». Наявність зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки обтяжень, інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем. Аналогічні вимоги містяться в пункті 14 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (надалі також Порядок). Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2019 року по справі № 755/9215/15-ц, зазначено таке: «Реєстрація права власності у період, коли на майно накладено арешт, не відповідає вимогам закону. Так, на час реєстрації [PERSON] права власності на земельну ділянку у квітні 2013 року уже існував акт опису й арешту майна, складений державним виконавцем ВДВС, відповідно до якого на спірну земельну ділянку було накладено арешт. Отже, під час дії арешту жодних дій ні власник, ні особи, які вважають себе власниками, без дозволу ДВС не можуть вчиняти щодо арештованого майна, а мають оскаржити вказані дії ДВС чи постанову про накладення арешту у разі незгоди із нею». В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 висловлено таку правову позицію: «Питання вчинення реєстраційних дій урегульовано у Законі № 1952-IV та у Порядку № 1127. У частині першій статті 24 Закону № 1952-IV передбачено визначений перелік підстав для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявник звернувся із заявою про державну реєстрацію права власності щодо майна, що відповідно до поданих для такої реєстрації документів відчужено особою, яка на момент проведення такої реєстрації внесена до Єдиного реєстру боржників, зокрема за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів за наявності заборгованості з відповідних платежів понад три місяці. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Рішення про відмову в державній реєстрації прав повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття (частина друга статті 24 Закону № 1952-IV). Закон № 1952-IV містить і винятки із перелічених у статті 24 підстав. Згідно із частиною четвертою статті 24 Закону № 1952-IV відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі: 1) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно; 2) державної реєстрації права власності на нерухоме майно з відкриттям розділу в Державному реєстрі прав та перенесенням щодо такого права власності обтяження, державну реєстрацію якого проведено у спеціальному розділі Державного реєстру прав, чи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, що є невід`ємною архівною складовою частиною Державного реєстру прав; 3) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону; 4) державної реєстрації інших обтяжень речових прав на нерухоме майно; 5) державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за наявності згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна - у разі якщо обтяженням є заборона відчуження нерухомого майна, що виникла на підставі договору, або податкова застава; 6) державної реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право на спадщину. Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена (частина п`ята статті 24 Закону № 1952-IV). Стаття 24 Закону № 1952-IV в редакції на час прийняття державним реєстратором оскаржуваних рішень від 13 та 20 жовтня 2018 року чітко передбачала таку підставу для відмови вдержавній реєстрації прав та їх обтяжень, як наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно. У статті 48 Закону № 1404-VIII вказано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Відповідно до частин четвертої та сьомої статті 51 Закону № 1404-VIII реалізація заставленого майна здійснюється в порядку, встановленому цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону № 898-IV. Порядок реалізації майна, на яке звернуто стягнення, закріплений у статті 61 Закону № 1404-VIII, у частині першій якої вказано, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. З наведеного можна зробити висновок, що виняток, який міститься в пункті 3 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV, стосується саме випадків державної реєстрації права власності на нерухоме майно, яке набувається у результаті його примусової реалізації на торгах чи аукціонах відповідно до Закону № 1404-VIII. Разом з тим у цій справі підставою виникнення права власності АТ «Укрсоцбанк» на спірне нерухоме майно є іпотечний договір та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки № 13-08/84 від 22 лютого 2018 року, тобто іпотекодержатель скористався позасудовим способом звернення стягнення та за ним зареєстровано право власності на предмет іпотеки на підставі статті 37 Закону № 898-IV. загальна спрямованість Закону № 1952-ІV полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав. Механізм реалізації цього фундаментального підходу закріплений, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV, яким встановлено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Отже, інші положення цього Закону повинні застосовуватись у сукупності з нормою цього пункту. Наприклад, якщо зареєстроване право іпотеки на нерухоме майно, але власник майна вважає іпотеку нечинною і звернувся до суду з позовом про визнання права іпотеки відсутнім з метою подальшої державної реєстрації припинення права іпотеки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.14)), а суд наклав арешт на таке майно на забезпечення цього позову, то такий арешт накладений на користь власника майна. За таких умов звернення стягнення на це майно (у тому числі державна реєстрація права власності за іпотекодержателем) суперечило б зареєстрованому обтяженню - арешту майна на користь власника майна, а тому така реєстрація згідно з пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1952-ІV не допускається». В постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 644/2494/16-ц вказано таке: «Пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного договору купівлі-продажу, передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що наявність у Реєстрі запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі N 914/2350/18 (914/608/20) (провадженняN 12-83гс21) зазначено, що: «за умови, якщо правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на нерухоме майно не може бути розцінена судами як неналежний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивача на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. судове рішення про задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем тільки за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що положення абзацу третього частини третьої статті 26 Закону N 1952-IV (у редакції, чинній на момент звернення з позовом) адресовані насамперед суду, який, задовольняючи позов, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора, має чітко визначитися з тим, кому саме і яке речове право внаслідок задоволення такого позову належить». Оцінивши всі докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що державним реєстратором Холоднобаліквської сільської ради Біляївського району Одеської області Сурай Д.Ю. реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 77,3 кв.м. за [PERSON] , була вчинена із порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому прийняте відповідачем рішення про державну реєстрацію прав підлягає скасуванню. Таким чином, суд приходиться до висновків про обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: approved