Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~25.05.2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування зазначивши, що у грудні 2021 року для особистих потреб та потреб членів своєї родини він вирішив придбати легковий автомобіль. З цією метою ним у телефонному режимі зв`язався із представником ТзОВ «Везем Шиппінг», який запропонував йому укласти Попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу. Необхідність укладення попереднього договору відповідач обґрунтував потребою в транспортуванні автомобіля з іншого міста. Попередній договір був надісланий ТзОВ «Везем Шиппінг» на його адресу та після проставлення у ньому підпису повернутий відповідачу. Відтак, 06.01.2022 року між ним та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу, за умовами якого його сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу на належний ТзОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб AUDI Q5 Premium Plus, 2012 р.в. Крім того, за умовами даного правочину продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 316577,44 грн., у тому числі ПДВ 52762,91 грн., та сплачується в безготівковій формі на поточний рахунок в національній валюті України гривні. На виконання Попереднього договору ним було сплачено на користь ТзОВ «Везем Шиппінг» грошові кошти у розмірі 316577,50 грн. За досягнутою домовленістю та з урахуванням оплати послуг відповідач повинен був укласти з ним Основний договір на належний відповідачу автомобіль до 30.04.2022 року, однак прострочив виконання такого зобов`язання. Натомість, як виявилось пізніше, транспортний засіб ТзОВ «Везем Шиппінг» взагалі не належить і до теперішнього часу, право власності останнє на цей автомобіль не набуло, що робить неможливим виконання в подальшому умов правочину. Таким чином, термін дії договору закінчився, на його виконання ним було сплачено кошти, проте відповідач свої зобов`язання не виконав. Просить суд стягнути з ТОВ «Везем Шиппінг» на свою користь суму сплаченого авансу в розмірі 316577,44 грн., суму інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання в розмірі 56561,40 грн., 3% річних в сумі 10121,80 грн., а також витрати на правничу допомогу. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.05.2023 року вищевказану позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву та заперечень на відповідь на відзив, третім особам - визначено строк для подання пояснень щодо позову (а.с. 20). Станом на дату ухвалення даного судового рішення відзив на позовну заяву від відповідача ТзОВ «Везем Шиппінг», клопотання про продовження строку на подання документів по суті справи, на адресу суду не надходили. Враховуючи строки подання відзиву на позовну заяву, які наразі сплинули, суд вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі доказами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.12.2021 року між ТзОВ «Везем Шиппінг» та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-11466 (далі - Договір), згідно з умовами якого сторони зобов`язалися укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (Основний договір) на належний ТзОВ «Везем Шиппінг» транспортний засіб марки: AUDI, модель: Q5 PREMIUM PLUS, рік випуску: 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] (п. 1.1. Договору). Відповідно до п. 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між Сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 316577,44 грн., у тому числі ПДВ 52762,91 грн., та сплачується [PERSON] в безготівковій формі на поточний рахунок ТзОВ «Везем Шиппінг» в національній валюті України гривні. Згідно п. 4.1. Договору цей Договір вступає в силу з моменту його підписання Сторонами, а саме 24.12.2021 року, і діє до 30.04.2022 року або до укладення Основного договору (а.с. 9-10). На виконання умов Договору 28.12.2021 року позивачем було сплачено на користь відповідача грошові кошти в розмірі 316577,50 грн., що підтверджується квитанцією № 109Т003QFJ (а.с. 11). Відповідно до умов Договору та з урахуванням оплати Відповідач повинен був укласти зі позивачем Основний договір на належний ТзОВ «Везем Шиппінг» автомобіль не пізніше 30.04.2022 року. При цьому, будь-яких додаткових угод між ТзОВ «Везем Шиппінг» та [PERSON] не укладалося. Натомість, як вбачається із відповіді на адвокатський запит РСЦ ГСЦ МВС у Волинській області № 31/3-70аз від 27.10.2022 року транспортний засіб із номером шасі (кузова, рами) [NUMBER] , відповідачу взагалі не належав і право власності ТзОВ «Везем Шиппінг» на цей автомобіль не набув, що робить неможливим виконання в подальшому умов Договору з боку останнього. Як встановлено судом та з огляду на положення п. 4.1 Договору термін його дії закінчився, позивачем сплачено кошти, проте відповідач свої зобов`язання не виконав. Позивач неодноразово ініціював спроби вирішити конфлікт з відповідачем у позасудовому порядку шляхом усного спілкування, однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. Згідно із ст. 1-1 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачем товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абз. 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Як встановлено судом, Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки: AUDI, модель: Q5 PREMIUM PLUS, рік випуску: 2012, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 30.04.2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між ТзОВ «Везем Шиппінг» та [PERSON] не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем на користь ТзОВ «Везем Шиппінг» сума коштів в розмірі 316577,44 грн. є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18.02.2009 року у справі № 6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25.09.2012 року у справі № 6-82цс13, від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2019 року № 461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін, як грошового зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Оскільки обов`язок щодо повернення сплаченого позивачем авансу відповідач не виконав, а тому останній зобов`язаний сплатити на користь позивача встановлений індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми за період з 01.05.2022 року по 24.05.2023 року, з яких: розмір інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання становить 56561,40 грн. (з розрахунку: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]; де: [Сума боргу] сума простроченого боргу, [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період); розмір 3% річних від простроченої суми становлять 10121,80 грн. (з розрахунку: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році]; де: [Сума боргу] сума простроченого боргу, [Процентна ставка (%)] проценти річних, [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання, [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.). За наведених обставин, суд приходить до висновку що заявлені [PERSON] позовні вимоги до ТзОВ «Везем Шиппінг» про захист прав споживачів підлягають задоволення у повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ЗУ «Захист прав споживачів», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, виходячи із положення пп. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» в розмірі 3832,61 грн., що становить 1 % ціни позову.

Outcome: approved