Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся в суд позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит. Позов мотивований тим, що 30.06.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем був укладений Договір позики № 2638788, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 12000,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 30.07.2021 року. Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі надавши позичальнику грошові кошти, однак позичальник своїх зобов`язань за Договором належно не виконував, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. В подальшому, 29.12.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 2638788 від 30.06.2021 року, що уклали ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] , сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 37104,00 грн., з яких: 12000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 19104,00 грн. - заборгованість за відсотками; 6000,00 грн. - заборгованість з комісії. Як зазначає сторона позивача, загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів і сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на 17.11.2022 року, відповідно до розрахунку заборгованості станом на день підготовки потову, становить 101544,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту)- 12000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги- 19104,00 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості)- 64440,00 грн.; заборгованість з комісії- 6 000,00 грн. Враховуючи вищенаведене, просять стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 101544,00 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2481,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 17.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання. Ухвалою суду від 14.06.2023 року замінено сторону позивача- Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» його правонаступником- Товариством з обмеженою відповідальністю «Дебт форс». В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача- ТОВ «Дебт Форс» надіслав клопотання про розгляд справу у його відсутність на підставі наявних доказів, не заперечуючи проти розгляду справи у заочному порядку (а.с. 152). Відповідач [PERSON] причини неявки суду не повідомив, заяв або клопотань про відкладення слухання справи, відзиву на позов до суду не надавав. Сповіщався про дату та час судового засідання за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с. 84, 149). Згідно з вимогами ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. При цьому днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст. 128, 131 ЦПК України, відповідач повідомлений про час та місце слухання справи за адресою його місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку та не з`явився у судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзив на позов до суду не надав, а також за наявності згоди позивача, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у\~судовому засіданні\~матеріали справи\~та подані\~докази,\~з`ясувавши\~всі обставини\~справи в\~їх сукупності,\~суд вважає,\~що позов\~підлягає задоволенню з наступних підстав. 30.06.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та відповідачем був укладений Договір про споживчий кредит № 2638788, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 12000,00 грн., строком на 30 днів, тобто до 30.07.2021 року, а позичальник зобов`язувався одержати кредит і повернути його разом з процентами, згідно умов Договору. 30.06.2021 року проект кредитного договору, що складався з індивідуальної частини договору про споживчий кредит № 2638788, графіку платежів за договором про споживчий кредит, паспорту споживчого кредитування був підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором (а.с. 8-24). Вказаний договір укладено в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин- дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). З матеріалів справи вбачається, що з метою укладення правочину 30.06.2021 року [PERSON] відвідала сайт, де заповнив анкету-заяву №2638788, в якій зазначила інформацію щодо своєї особи (ПІБ, вік, стать, освіту, місце проживання, паспортні дані, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, адресу електронної пошти тощо) та щодо бажаного кредиту (а.с. 21). В цей же день ТОВ «Маніфою» їй було погоджено умови кредитування за заявою №2638788 та з метою підписання проекту договору про споживчий кредит, надіслано на зазначений в анкеті-заяві номер мобільного телефону аналог електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора t83610 (а.с. 29). Таким чином, кредитний договір (в якому викладені усі істотні умови, необхідні для даного виду договорів) було укладено сторонами в електронній формі з дотриманням передбачених законом вимог. Факт перерахування 30.06.2021 року ТОВ «Маніфою» кредитних коштів у розмірі 12000,00 грн. на картковий рахунок [PERSON] підтверджується довідкою № 5780-ВП від 02.02.2022 року (а.с. 28). В подальшому, 29.12.2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/12-2021, відповідно до якого ТОВ «МАНІФОЮ» відступило ТОВ «Вердикт капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 2638788 від 30.06.2021 року, що уклали ТОВ «МАНІФОЮ» та [PERSON] (а.с. 30-37), сума заборгованості за яким, станом на дату відступлення права вимоги, складає 37104,00 грн., з яких: 12000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 19104,00 грн. - заборгованість за відсотками; 6000,00 грн. - заборгованість з комісії, що підтверджується реєстром боржників (а.с. 40). ТОВ «Вердикт Капітал» скористалося своїм правом та відступило ТОВ «Кампсіс фінанс» згідно Договору «09-03/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 09.03.2023 право грошової вимоги до боржника за кредитним договором № 2638788, при цьому ТОВ «Кампсіс фінанс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника (а.с. 92-112). 08.05.2023 року між ТОВ «Кампсіс фінанс» та ТОВ «Дебт форс» укладено Договір № 08-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 08.05.2023, відповідно до якого ТОВ «Кампсіс фінанс» відступило ТОВ «Дебт форс», а ТОВ «Дебтфорс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Договором кредиту № 2638788, при цьому ТОВ «Дебт форс» набуло статусу кредитора по відношенню до боржника (а.с. 113-134). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим за кредитним договором виникла заборгованість. Зокрема, відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за період дії договору з 30.06.2021 року по 21.10.2021 року, з урахуванням умов пролонгації договору, передбачених додатковою угодою № 1 до договору позики (а.с. 18-19), у позичальника станом на 29.12.2021 року виникла заборгованість: 12000,00 грн. за тілом кредиту; 19104,00 грн.- заборгованість за відсотками; 6000,00 грн. - заборгованість з комісії (а.с. 25-26). Згідно п. 2.3.3 Договору факторингу № 29/12-2021 від 29.12.2021 року, з дати відступлення прав вимоги, фактор має право нарахування процентів, у тому числі за період користування коштами до момент переходу прав за цим договором, якщо вони не були нараховані клієнтом, за договорами позики, нарахування штрафних санкцій за порушення грошових зобов`язань, нарахування будь-яких платежів і комісій.. (а.с. 31). Згідно наданого розрахунку, станом на дату відступлення права вимоги (29.12.2021 року) заборгованість за кредитним договором за період з 30.12.2021 року по 26.06.2022 року склала 101544,00 грн. Розмір такої вимоги розрахований з застосуванням передбачених первинними правовідносинами відсотками. Отже, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 101544,00 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту- 12000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги- 19104,00 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості)- 64440,00 грн.; заборгованість з комісії- 6000,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України за рахунок відповідача підлягають компенсації судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2481,00 грн. (а.с. 1А). Крім того, позивачем у справі понесені витрати на правничу допомогу, які також підлягають частковій компенсації за рахунок відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України) та витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Вказані витрати (на професійну правничу допомогу і на вчинення інших процесуальних дій) покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правнича допомога ТОВ «Вердикт капітал» надавалась керуючим партнером адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» на підставі укладеного 07.10.2022 року договору про надання правової допомоги № 07-10/2022 (а.с. 58-61), заявки про надання юридичної допомоги від 01.11.2022 року, вартістю 9000 грн. (а.с. 66) та прайс-листа про надання юридичної допомоги від 05.08.2021 року (а.с. 62-64). Згідно платіжного доручення № 343550030 від 01.11.2022 року всього позивач сплатив адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» за надану юридичну допомогу за договором 56000,00 грн. (а.с. 65). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України). Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). На думку суду, понесені ТОВ «Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. є неспівмірними ціні позову, складності вирішеного судом питання та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а тому заявлена сума таких витрат підлягає зменшенню до 5000,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved