Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Об`єднання співвласників багатоквартирного «Простір» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, інфляційних втрат та 3% річних, мотивуючи вимоги тим, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , однак не в повному обсязі виконує свій обов`язок по сплаті житлово-комунальних послуг, у зв`язку із чим за нею утворилась заборгованість за період з квітня 2016 року по грудень 2018 року становить 62 136,81 грн., яку позивач просить стягнути разом з інфляційними втратами, які становлять 3 396,64 грн., та 3% річних, що становить 1 656,33 грн., а також вартість правничої допомоги в сумі 2 500 грн. та суму судового збору 1 921 грн. В судовому засіданні представник позивача підтимав з підстав викладених у позові та просив суд його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити у його задоволенні, зазначивши, що у [PERSON] відсутня заборгованість перед позивачем, надаши квитанції про сплату комунальних послуг. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступних висновків. Утримання та використання спільного майна співвласників будинку [ADDRESS] здійснюється об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Простір». Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 03.11.2003 року, копія якого наявна в матеріалах справи. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласник багатоквартирного будинку (далі - співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Статтею 15 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» співвласник зобов`язаний виконувати передбачені статутними документами обов`язки перед об`єднанням та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. На обґрунтування позовних вимог позивачем надано довідку-розрахунок, відповідно якої відповідачем, утворилась заборгованість за період з квітня 2016 року по грудень 2018 року у розмірі 62 136,81 грн. При цьому, відповідачем надано копії квитанцій про сплату за житлово-комунальні послуги, здійснені відповідно до показань вузлів обліку (лічильників) в період з квітня 2016 року по грудень 2018 року (1 том а.с. 134-187), тобто за той термін, який позивач просить стягнути заборгованість. При цьому, позивачем не надано доказів, що ними надавалося більше послуг, ніж сплачено відповідачем за розрахунком позивача. Крім того, 20 січня 202 року [PERSON] зверталася до ОСББ «Простір» з проханням провести перевірку її платежів за житлово-комунальні послуги за вказаний вище період та надати акт звірки (1 том а.с. 188), однак поивачем перевірка не була проведена та не надано акт звірки. Як зазначив представник позивача в судовому засіданнні, що відповідач зобов`язана була сплачувати за гарячу воду на підставі договору на постачання теплової енергії у вигляді гарачої води від 01 липня 2012 року, однак строк дії цього договору закінчився 30 червня 2013 року. Крім того, представник позивача не зміг пояснити та підтвердити, яким чином не маючи заборгованості по гарячій воді до 31 березня 2018 року, позивач нараховував спожитий обсяг гарячої води відповідачем за квітень 2018 року у розмірі 53 131,68 грн. Холодна вода оплачувалася відповідачем позивачу на підставі договору від 31.03.2004 року. Також позивач не надав діючого договору про оплату саме йому вартості опалення, а не ПАТ «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО». Згідно зі ст.ст. 12-13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСББ «Простір» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги необгрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити. При цьому, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Так, відповідачем було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Як вбачається з матеріалів справи та розрахунку заборгованості позивач звернувся до суду 13 лютого 2019 року з вимогами починаючи з 01 квітня 2016 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України строку позовної давності. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Таким чином, оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, тому витрати пов`язані з наданням правничої допомоги позивачу, не підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, суд відмовляє у стягненні суми сплаченого судового збору з відповідача на користь паозивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed