Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 62078,53 грн., а також судовий збір у розмірі 2102грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.05.2018 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.127898, предметом якого є страхування автомобіля "Renault", д.н.з. [NUMBER] . 19.01.2019 року по пр-ту Гагаріна, 150 в м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу "Renault", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить на праві власності [PERSON] , та транспортного засобу Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . 21.01.2019 року до позивача звернувся [PERSON] з заявою про виплату страхового відшкодування. Постановою суду від 01.03.2019 року [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Позивач на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та виходячи з рахунку № С5038322 від 06.03.2019 року, здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 160078,53 грн. На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ "ХМСК" згідно з полісом № АМ/4225851 (розмір відшкодування за шкоду, завдану майну, 100000 грн., франшиза 2000 грн.). 07.10.2019 року позивач звернувся до ПрАТ "ХМСК" із заявою про виплату страхового відшкодування та отримав виплату в межах ліміту відповідальності страховика у розмірі 98000 грн. На теперішній час залишається невідшкодованою різниця між відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу та виплаченим страховим відшкодуванням у сумі 62078,53 грн. Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію щодо оплати 62079,53грн., проте зазначена сума до теперішнього часу відповідачем не сплачена, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Крім того, позивач просить покласти на відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102грн. 24.04.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначає, що відповідно до платіжного доручення № 24705 від 03.01.2019 здійснена виплата страхового відшкодування за страховим актом у сумі 160078,53 грн. Проте, платіжне доручення № 24705 від 03.01.2019 містить призначення: «поповнення Ротаційного фонду згідно з договором №16-195 від 12.12.2016 на суму 1500000,00 грн.» Тобто, не підтверджує безпосередньої виплати страхового відшкодування потерпілому у ДТП. Отже, розмір шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідача, належними доказами не підтверджений. Також позивач вказує, що страхова компанія ПрАТ «ХМСК», з якою [PERSON] уклав договір страхування, здійснила виплату відшкодування в межах ліміту відповідальності, а саме у розмірі 98000,00 грн. та стверджує, що така сума є не достатньою для покриття шкоди, яка понесена ним у зв`язку із виплатою страхового відшкодування потерпілому, а тому з відповідача підлягає стягненню різниця між страховим відшкодуванням, яке було виплачено потерпілій особі ПАТ «СК «ПЗУ Україна» у розмірі 160078,53 грн. та страховою виплатою компанії ПрАТ «ХМСК». Доводи позивача про виплату йому ПрАТ «ХМСК» відшкодування у розмірі 98000,00 грн. також не ґрунтуються на жодному доказі. Разом з тим, дослідження руху коштів та відповідних відшкодувань становлять предмет доказування та впливають на розмір заявленої до стягнення різниці між страховими відшкодуваннями. Також важливою обставиною є той факт, що у розрахунку суми страхового відшкодування від 11.03.2019 ПАТ «СК «ПЗУ Україна» відсутній знос транспортного засобу на день страхового випадку. Жодних формул розрахунку з посиланням на фактичні відомості позивач не приводить. Отже, в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на суму страхового відшкодування, відсутній акт прийому-передачі виконаних робіт, розрахунок різниці між сумою понесених витрат і страховим відшкодуванням з посиланням на платіжні документи, коефіцієнт фізичного зносу деталей, які замінені на нові. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхового відшкодування в розмірі 62078,53 грн., та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.02.2022 року заочне рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.05.2021 року скасовано. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. На виконання розпорядження голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу передано до Ленінського районного суду м. Полтави. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 23.01.2023 року вказану цивільну справу передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2023 року вказані матеріали цивільної справи № 641/8989/20 надійшли до провадження судді Комінтернівського районного суду м. Харкова Ященко С.О. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.03.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження судді Ященко С.О. У судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій він просить проводити розгляд справи без його участі. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено та не заперечується сторонами, що 19.01.2019 року по пр-ту Гагаріна, 150 в м. Харкові за участі транспортного засобу "Renault", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить на праві власності [PERSON] та транспортного засобу Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , сталась дорожньо-транспортна пригода. Власником транспортного засобу "Renault", д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . З копії договору добровільного страхування наземних транспортних засобів серії АМ № 127898 від 10.05.2018 року встановлено, що транспортний засіб "Renault", д.н.з. [NUMBER] застрахований у ПрАТ СК "ПЗУ Україна". 21.01.2019 року [PERSON] звернувся до ПрАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" з заявою про настання страхового випадку. З рахунку № С5038322 від 06.03.2019 року, складеного ТОВ "Атлант-М ЮГ" встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] складає 160078,53 грн. З копії страхового акту № UA2019011900015/L01/03 від 11.03.2019 року та розрахунку до нього встановлено, що прийнято рішення про проведення виплати страхового відшкодування в розмірі 160078,53 грн. З копії платіжного доручення № 24705 від 03.01.2019 року встановлено, що ПрАТ СК "ПЗУ Україна" перерахувала ТОВ "Атлант-М ЮГ" грошові кошти у розмірі 1500000 грн. з призначенням платежу "Поповнення Ротаційного фонду згідно з договором 16-195 від 12.12.16. зг.рах.СФ-1 від 02.01.19 у т.ч. ПДВ в сумі 250000,00. #0024705." З копії звіту про виконані роботи та рух коштів Ротаційного фонду за березень 2019 року встановлено, що з Ротаційного фонду перераховано кошти ТОВ "Атлант-М ЮГ" за автомобіль Renault, д.н.з. [NUMBER] , № страхового акта замовника UA2019011900015/L01-03 у розмірі 160078,53 грн. Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 01.03.2019 [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. З матеріалів встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПрАТ "ХМСК" згідно з полісом № АМ/4225851 (ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, 100000 грн., франшиза 2000 грн.). 07.10.2019 року ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" звернулось до страхової компанії відповідача ПрАТ "ХМСК" із заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджується копією відповідного листа № 1345426 від 07.10.2019 року. 04.02.2020 року ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" на адресу [PERSON] направлено претензію про сплату непогашеної суми завданого збитку у розмірі 62078,53 грн., що підтверджується копією листа вих. № 1345426 та копією конверта. 25.02.2020 року ПрАТ "СК "ПЗУ Україна" повторно на адресу [PERSON] направлено претензію про сплату непогашеної суми завданого збитку у розмірі 62078,53 грн., що підтверджується копією листа вих. № 1345426 від 25.02.2020 року та копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо страхування майна, вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування». Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу\~(далі -\~ЦК) України). Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша\~статті 10 Закону України «Про страхування»). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої\~статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша\~статті 999 ЦК України). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у\~статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,\~Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З огляду на вказане, стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства. Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою. Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування`до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Вказані висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц, а також в постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 523/3212/19, від 02 червня 2021 року у справі № 755/518/19. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації, тобто, переході до позивача права вимоги потерпілої особи у деліктному зобов`язанні. Приписами\~ст. 76 ЦПК України\~визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2\~ст. 77 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами\~ст. 81 ЦПК України\~визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає, що позивачем належними та допустими письмовими доказами доведено факт заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 19.01.2019 року по пр-ту Гагаріна, 150 в м. Харкові за участі транспортного засобу "Renault", д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що належить на праві власності [PERSON] та транспортного засобу Chevrolet, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , вину [PERSON] у вчиненні цієї пригоди, виплату позивачем потерпілій стороні страхового відшкодування шляхом його перерахунку на авторизоване СТО по ремонту автомобіля "Renault", д.н.з. [NUMBER] . Суд зазначає, що право особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала такої шкоди, є абсолютним, і не може бути обмежено або припинено наявністю в останнього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тобто, особа, яка визнана винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, завдану потерпілому своїми неправомірними діями. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ "Страхова\~компанія "ПЗУ\~Україна" суми виплаченого страхового відшкодування у розмірі 62078,53 грн. Відносно доводів відповідача про те, що платіжне доручення №24705 від 03.01.2019 року не підтверджує безпосередньої виплати страхового відшкодування потерпілому у ДТП, суд зазначає, що на підтвердження виплати страхового відшкодування, крім вказаного платіжного доручення, позивачем також надано копію рахунку № С5038322 від 06.03.2019 року, складеного ТОВ "Атлант-М ЮГ", згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Renault Logan, д.н.з. [NUMBER] , складає 160078,53 грн. та копію звіту про виконані роботи та рух коштів Ротаційного фонду за березень 2019 року, згідно якого з Ротаційного фонду перераховано кошти ТОВ "Атлант-М ЮГ" за автомобіль Renault, д.н.з. [NUMBER] , № страхового акта замовника UA2019011900015/L01-03 у розмірі 160078,53 грн. При цьому, страхове відшкодування перераховано страховою компанією не потерпілому, а безпосередньо на авторизоване СТО, на якому здійснювався ремонт автомобіля "Renault", д.н.з. [NUMBER] . Щодо доводів відповідача про необхідність розрахунку суми страхового відшкодування з урахуванням зносу транспортного засобу на день страхового випадку, в обґрунтування яких відповідач посилається на приписи ч. 1 ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд зазначає, що вказані норми не є релевантними по відношенню до правовідносин добровільного страхування. Крім того, відповідних клопотань про призначення автотоварознавчої експертизи для визначення розміру завданого збитку внаслідок пошкодження автомобіля Renault, д.н.з. [NUMBER] (в тому числі за матеріалами судової справи), відповідачем під час судового розгляду заявлено не було. Відносно доводів про відсутність підтвердження виплати ПрАТ "ХМСК" страхового відшкодування у сумі 98000грн., суд зазначає, що вказана сума є максимальним розміром страхового відшкодування, яке могло бути виплачене за шкоду, заподіяну майну, на підставі полісу № АМ/4225851, вказана сума не оспорюється сторонами. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved