Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради в якому просив суд: визнати бездіяльність Київської міської ради, яка полягає у ненаданні [PERSON] , учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 1, гарантованої державою житлової площі є протиправною та зобов`язати Київську міську раду, вчинити дії - надати [PERSON] гарантовану державою житлову площу відповідно до п. 10 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1. З 26 липня 2002 року перебуває разом зі своєю сім`єю на обліку в Шевченківській районній державній адміністрації м. Києва у черзі на позачергове отримання житлової площі (пільга - учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії), зі складом сім`ї - 4 особи. Позивач зазначає, що він та його родина віднесені до категорії громадян, які мають бути забезпечені житлом протягом року з дати звернення до відповідача з відповідною заявою. Однак, відповідач, допустивши протиправну бездіяльність, досі не забезпечив [PERSON] та членів його сім`ї відповідною жилою прощею чим порушив права та законні інтереси позивача. 07 вересня 2022 року [PERSON] , звернувся до відповідача із заявою з проханням надати гарантоване державою житло, адже відповідно до законодавства особи забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, а уже пройшов 21 рік. У відповідь на цю заяву відповідач надіслав листа № М-6869-005/3 від 05.10.2022 року в якому зазначив, що Державним бюджетом України на 2015 - 2022 роки асигнування для виконання програми із забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачені та питання про поліпшення житлових умов його родини буде винесена на розгляд Міської комісії найближчим часом. Клопотанням від 20.02.2023р. щодо винесення на розгляд міської комісії по розподілу житлової площі постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, департаментом соціальної політики повідомило, що засідання міської Комісії скликаються за наявності житлової площі, яку до Департаменту передає Департамент будівництва та житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) для подальшого її розподілу серед постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які потребують поліпшення житлових умов і перебувають на квартирному обліку, але не зазначив, що і в 2023 році Державним бюджетом України асигнування для виконання програми із забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи теж не передбачені і на сьогоднішній день вказане питання так і не розглянуто, а тому позивач вимушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.05.2023 р. матеріали позову передані на розгляд судді Матвєєвій Ю.О. 08.05.2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Матвєєвої Ю.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. 26.05.2023 року на адресу суду надійшов від представника відповідача відзив у якому зазначає, що порядок надання житлових приміщень здійснюється в порядку черговості виключно з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому просить відмовити в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] , є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] є інвалідом війни 2 групи. З 26 липня 2002 року позивач та члени його сім`ї у складі 4 осіб перебувають на квартирному обліку у Шевченківській районній державній адміністрації міста Києва та мають позачерговий порядок забезпечення житлом, відповідно до довідки від 10 квітня 2023 року №89. Позивач зазначає, що він та його родина віднесені до категорії громадян, які мають бути забезпечені житлом протягом року з дати звернення до відповідача з відповідною заявою. Листом № М-6869-005/3 від 05.10.2022 року позивачу було повідомлено, що Державним бюджетом України на 2015 - 2022 роки асигнування для виконання програми із забезпечення житлом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачені. Вищевказану відмову позивач вважає протиправною та такою, що порушує його право на забезпечення житлом. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілі від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, до яких, згідно матеріалів справи, належить і позивач - відносяться до категорії 1. Відповідно до статті 43 ЖК Української РСР, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК Української РСР. Статтею 46 ЖК Української РСР визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою. Згідно з частиною першою статті 46 ЖК Української РСР передбачено надання жилого приміщення поза чергою: інвалідам Великої Вітчизняної Війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них інвалідам першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права інвалідів Великої Вітчизняної Війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків; громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання; особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість; дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення; дітям-інвалідам з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя; сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей; особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість; членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі; працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз. Частиною другою статті 46 ЖК Української РСР визначено, що поза чергою жиле приміщення може надаватися також в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно із пунктом 10 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» громадяни, віднесені до категорії 1 мають право на позачергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов (включаючи сім`ї загиблих або померлих громадян). Особи, зазначені в цьому пункті, забезпечуються жилою площею протягом року з дня подання заяви, для чого місцеві ради щорічно виділяють 15 відсотків усього збудованого житла (в тому числі підприємствами, установами, організаціями незалежно від форми власності). Кабінет Міністрів України щорічно виділяє обласним державним адміністраціям цільовим призначенням капітальні вкладення відповідно до кількості сімей, що потребують поліпшення житлових умов. Фінансування будівництва здійснюється з Державного бюджету України. Порядок надання жилих приміщень громадянам, які перебувають на квартирному обліку, врегульовано Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, та надання їм жилих приміщень, що затверджені постановою Ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила). Згідно із пунктом 39 Правил жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. У абзаці третьому пункту 38 Правил визначено, що черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття осіб, які потребують поліпшення житлових умов, на облік (включенням до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Інших підходів, ніж дата взяття на облік, у формуванні черговості забезпечення житлом осіб, які користуються певним правом (мають однакові пільги) в черговості одержання таких приміщень, законодавство України не встановлює. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 758/15583/17(провадження № 61-2710св20). Станом на 01.04.2023, у загальноміському Реєстрі за категорією «Потерпілі в зв`язку з аварією на ЧАЕС (1 категорія)» черга [PERSON] під № 1 097. Судом встановлено, що інших доказів того, що позивач має право на зміну черговості видачі квартир, до суду не було надано. Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2019 року у справі № 761/40646/17 (провадження № 61-37419св18) у подібних правовідносинах вказав, що позивач має право на позачергове отримання житла у відповідності до вимог пункту 10 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та частини третьої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», але в порядку черги після того, як будуть забезпечені житлом особи, які перебувають у списку осіб, що мають право на позачергове одержання житла перед ним, що узгоджується з положенням статті 43 ЖК Української РСР та є підставою для відмови у задоволенні заявленого у цій справі позову. Такий же висновок Верховний Суд зробив у постанові від 03 червня 2021 року у справі № 522/6826/19 (провадження № 61-3778св21), у постанові від 07.07.2021 року у справі № 758/5305/19 (провадження № 61-17424св20). Крім того, позивач зазначив, так як він є особою з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, він потребує поліпшення житлових умов. 07 вересня 2022 року позивач [PERSON] звернувся Департаменту соціальної політики з проханням винести питання щодо поліпшення житлових умов його та його родини на розгляд Міської комісії. Департамент соціальної політики листом від 05.10.2022 за № 051/М-6869-005/3 повідомив [PERSON] , що найближчим часом планується проведення засідання Міської комісії і Департамент соціальної політики винесене на розгляд Міської комісії питання поліпшення житлових умов його родини. 23.11.2022 року в приміщенні Департаменту соціальної політики відбулося засідання Міської комісії. Одним із пунктів Порядку денного засідання Міської комісії було питання розгляду звернення [PERSON] від 07.09.2022 щодо поліпшення житлових умов його та його родини. [PERSON] є членом Міської комісії. Порядок денний члени Міської комісії, в тому числі і [PERSON] , підтримали: одноголосно. Разом з тим, [PERSON] клопотав розгляд свого звернення від 07.09.2022 зняти з Порядку денного, що й було здійснено. При цьому, 20.02.2023 [PERSON] подав до Департаменту соціальної політики клопотання про винесення на розгляд Міської комісії його заяви про винесення питання для поліпшення житлових умов. У відповідь, Департамент соціальної політики листом від 17.03.2023 № 051/ОЛ/М-2881-005/3 проінформував про винесення його питання на найближчий розгляд Міської комісії. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За таких обставин, суд вбачає, недоведеність позовних вимог та приходить до висновку про відмову у їхньому задоволенні у повному обсязі.

Outcome: dismissed