Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

29.11.2022 позивачі звернулись до Запорізького районного суду Запорізької області із вищезазначеним позовом, в якому просили стягнути з відповідача Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ СК «Арсенал Страхування») -на користь [PERSON] , [INFO] (матері загиблого), 4467,60 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та 12596,00 грн страхового відшкодування понесених витрат на поховання, -на користь [PERSON] , [INFO] (повнолітній доньці загиблого), 4467,60 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та 22338,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, -на користь [PERSON] , [INFO] (неповнолітній доньці загиблого), в інтересах якої діє [PERSON] , 4467,60 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та 22338,00 грн страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, -на користь [PERSON] , [INFO] (дружини загиблого), 4467,60 грн страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи. В обґрунтування своїх вимог позивачі посилались на наступне. 11.06.2018 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Мерседес, р.н. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] від отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом настання даної події відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та невідкладно розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12018080000000173 за ч.2 ст.286 КК України. 31.12.2021 слідчим винесено постанову про закриття даного кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Смерть близької людини, сина, батька та чоловіка, завдало значну непоправну шкоду позивачам. Зважаючи на те, що станом на час вищезазначеної ДТП відповідальність водія автомобіля Мерседес була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, позивачі просять стягнути заподіяну моральну шкоду саме зі страхової компанії з посиланням на ч.ч.2, 5 ст.1187 ЦК України. Так, 09.08.2018 позивачі надіслали відповідачу повідомлення про ДТП та заяву на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами. Позивачі просили стягнути на користь кожного з них по 8935,20 грн страхового відшкодування , пов`язаного із заподіяною моральною шкодою, та по 44676,00 грн неповнолітній та повнолітній донькам, зокрема, останній, яка продовжує навчання у вищому навчальному закладі, страхового відшкодування у зв`язку із втратою годувальника. 15.03.2019 відповідачу додатково направлений висновок експерта №2122 відносно [PERSON] 17.12.2019 відповідач повідомив позивачів про необхідність нправлення йому додаткових документів. 22.06.2022 представник позивачів направив відповідачу копію постанови про закриття кримінального провадження №12018080000000173 за ч.2 ст.286 КК України. 19.08.2022 на банківські реквізити позивачів відповідач здійснив часткову виплату страхового відшкодування. Так, на банківські реквізити доньок загиблого відповідач перерахував по 26805,60 грн та на банківські реквізити дружини загиблого - 4467,60 грн. 06.09.2022 на банківські реквізити матері загиблого відповідач перерахував 17063,60 грн страхового відшкодування. 02.09.2022 відповідач на електронну адресу представника позивачів направив лист із повідомленням про прийняте ним рішення за вищезазначеними обставинами. Зокрема, відповідач посилаючись на п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон України «Про ОСЦПВВНТЗ») повідомив, що в разі якщо відповідальними за шкоду за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відтак, на думку відповідача, зазначають позивачі, слід поділити суму страхового відшкодування на 2, розділивши таким чином відповідальність із померлою особою. Позивачі переконують, що відповідач безпідставно та всупереч положенням діючого законодавства відрахував від суми належного до виплати страхового відшкодування 50%, чим порушив права і законні інтереси позивачів, не виплативши у повному обсязі належне страхове відшкодування позивачам, саме тому звернулися до суду та просять позов задовольнити (а.с.1-6). 02.12.2022 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області зазначена справа передана на розгляд Солом`янського районного суду м. Києва за правилами загальної підсудності розгляду цивільних справ за місцезнаходженням відповідача юридичної особи (а.с.76-77). 02.01.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Солом`янського районного суду м. Києва визначено головуючого з розгляду даної справи в Солом`янському районному суді м. Києва (а.с.85). 20.01.2023 ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва зазначена позовна заява прийнята до розгляду , відкрито провадження, прийнято рішення про проведення розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (а.с.87). 06.03.2023 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому страхова компанія просить відмовити в задоволенні позову через його безпідставність. Так, не оспорюючи наведені позивачами обставини справи, відповідач стверджує, що через те, що вищезазначена ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом [PERSON] п.п.4.7, 4.14 а, б Правил дорожнього руху України, слід застосувати положенням п.36.3 ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». Відповідач зазначає, що кількість осіб, відповідальних за завдання шкоди - 2, серед них незастрахований пішохід [PERSON] . І саме на 2 слід поділити суму страхового відшкодування , яка підлягає виплаті, що і було зроблено відповідачем під час виплати половини визначеної суми страхового відшкодування. Окрім цього, відповідач зазначає і те, що, на його думку, саме пішохід [PERSON] , який вибіг на проїзну частину, створив таким чином аварійну обстановку для водія автобуса Мерседес, що і спричинило настання ДТП. Це свідчить, за переконанням відповідача, про факт грубої необережності зі сторони загиблого [PERSON] , а отже і непереборної сили, внаслідок якої було створено аварійну обстановку та виникнення смертельної ДТП. Відтак, зважаючи на те, що така груба необережність потерпілого сприяла виникненню шкоди, то і розмір відшкодування мав би бути зменшений (а.с.92-99). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України). Судовим розглядом встановлено, що 11.06.2018 в м. Запоріжжя на проїзній частині дороги сталася ДТП, під час якої [PERSON] - водій автомобіля Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого останній помер на місці (а.с.27-28). 11.06.2018 за фактом даної ДТП відповідні відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №12018080000000173 за ч.2 ст.286 КК України. 31.12.2021 постановою слідчого винесено постанову про закриття кримінального провадження №12018080000000173 за ч.2 ст.286 КК України у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.10-14). Зі змісту зазначеної постанови вбачається, що в діях водія автобуса «Мерседес» невідповідності вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху не вбачається. Водій автобуса Мерседес [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода [PERSON] . В свою чергу, пішохід [PERSON] порушив п.п.4.7, 4.14 а, б Правил дорожнього руху України. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , станом на час вищезазначеної ДТП застрахована відповідачем на підставі полісу №АК/7626983 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність. Строк дії полісу з 12.09.2017 по 11.09.2018. Ліміти відповідальності 200000, 100000 грн (а.с.26). Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України). Відтак, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком джерела підвищеної небезпеки, - незалежності від наявності вини (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Пунктом 27.3 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановленому законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого [PERSON] входили мати [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , 2004р.н., що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с.29-36, 38-41, 45-46). Повнолітня донька [PERSON] , [INFO] , станом на час ДТП була студенткою Національного фармацевтичного університету, що підтверджується довідкою про її навчання, період 01.09.2016 по 30.06.2020 (а.с.37). На день страхового відшкодування мінімальна заробітна плата складала 3723.00 грн (ст..8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік») Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 44676,00 грн. Отже, частка страхового відшкодування моральної шкоди, що належить кожному із позивачів , становить 8935,20 грн (44676/5=8935,20). Крім того, згідно пункту 27.4 статті 27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку. Мати загиблого позивач [PERSON] понесла витрати на поховання сина в розмірі 25192,00 грн, що підтверджується квитанцією №778771 від 13.06.2018, та накладною б/н від 13.06.2018 (а.с.32, 33). Отже, загальний розмір відшкодування витрат на поховання, які слід відшкодувати позивачу [PERSON] , матері померлого, становить 25192,00 грн, що не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст.22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» у разі настання страхового випадку страховик в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю, здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, серед іншого, є шкода, пов`язана із смертю потерпілого (п.23.1 ст.23 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»). Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є прямим наслідком цієї ДТП (п.27.1 ст.27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»). Страховик (у випадках, передбачених ст..41 даного Закону МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст..1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»). Таким чином, встановлений мінімально гарантований розмір страхового відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника. На день настання страхового випадку це 134028,00 грн (ст..8 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» мінімальна заробітна плата з 01.01.2018 - 3723,00 грн). Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 страхове відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюються в порядку, передбаченому параграфом 2 глави 82 ЦК та розділом ІІІ Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ». Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого , народжена після його смерті. Така шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею 18 років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років). До осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданою смертю годувальника, слід віднести непрацездатних осіб, які були на утриманні, та непрацездатних осіб, які мали на день смерті потерпілого право на одержання від нього утримання. На час смерті померлий мав на утриманні двох малолітніх дочок та повнолітню доньку, яка навчалася у вищому навчальному закладі. Отже, частка страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, що належить донькам померлого становить по 44676,00 грн (134676/3=44676). Судовим розглядом встановлено, що 09.08.2018 відповідно до вимог ст.ст.33, 35 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» представник позивачів надіслав на адресу відповідача повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами (а.с.47-54). 15.03.2019 та 22.06.2022 позивачами направлено відповідачу додаткові документи для вивчення в рамках справи про виплату страхового відшкодування по вищезазначеній події ДТП (а.с.55-58). 19.08.2022 на банківські реквізити [PERSON] , доньки відповідача, відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 26805,60 грн, та на реквізити [PERSON] , доньки відповідача, 26805,60 грн. На банківські реквізити [PERSON] , дружини загиблого, відповідач перерахував 4467,60 грн страхового відшкодування. 06.09.2022 на банківські реквізити [PERSON] , матері загиблого, відповідач перерахував 17063,60 грн страхового відшкодування. 02.09.2022 відповідач повідомив листом позивачів, що прийняв відповідне рішення про виплату родині загиблого конкретних сум страхового відшкодування, враховуючи при цьому поведінку загиблого [PERSON] . Так, відповідач посилається на положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», згідно із якими, якщо відповідальність за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Аналогічна позиція відповідача і у відзиві. В той же час, суд наголошує, що відповідач помилково застосовує ці положення до взаємовідносин, які виникли між сторонами. Положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» до спірних правовідносин застосуванню не підлягають, оскільки вони передбачають поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода [PERSON] застрахована не була і не могла бути відповідно до положень цього Закону. Положення п.36.3 ст.36 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» стосуються випадку, передбаченому ч.2 ст.1188 ЦК України, в якій зазначено, що якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Тобто положення про ділення страхової виплати на кількість осіб , винних у заподіянні шкоди, застосовується в разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад, пішохід, в разі зіткнення двох автомобілів). В даній ситуації смерть потерпілого настала в результаті наїзду на нього одного автомобіля, який у даній дорожній обстановці не зміг вчасно зупинитись, в результаті виходу пішохода на проїзну частину. Таку позицію висловив Верховний Суд в постанові від 10 січня 2019 року у справі №61-38295св18 та в постанові від 16 березня 2020 року у справі №320/6379/19. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Проаналізувавши доводи сторін, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно не виплачено позивачам решту суми страхового відшкодування, зокрема, 4467,60 грн - для кожного позивача як страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяною смертю фізичної особи, 12598.00 грн - матері загиблого страхового відшкодування понесених витрат на поховання та по 22338,00 грн донькам померлого - страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. Зазначені суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. Щодо інших заперечень відповідача в частині наявності/відсутності факту грубої необережності з боку померлого [PERSON] , то слід зазначити наступне. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого чи непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП в постанові про закриття кримінального провадження від 31.12.2021, відсутня. Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивачів , що не зазначено і не долучено відповідачем до матеріалів справи ні доказів умислу, ні доказів непереборної сили пішохода [PERSON] тому, підстави для звільнення відповідача як страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, в даному випадку відсутні. Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме наявність шкоди, протиправна дія заподіювача шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Підвищена відповідальність. Верховний Суд в постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц зазначив, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, в тому числі і моральну, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК України та п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України). Аналогічні висновки Верховний Суд висловив в своїх постановах від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц. Також суд не знаходить підстав для зменшення розміру відшкодування. Так, відповідач у відзиві посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 31 січня 2019 року у справі №204/6539/16-ц, згідно із якою положення ст..1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено ПДР. В свою чергу, суд звертає увагу відповідача, що саме по собі порушення Правил дорожнього руху потерпілим (померлим) не є синонімом «нехтування таким потерпілим правилами безпеки руху». Відповідачем не доведена належними та допустимими доказами саме така поведінка померлого [PERSON] . Отже, вимоги позивачів не тільки ґрунтуються на положеннях діючого законодавства, але й ще є законними та обґрунтованими, а обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Виходячи з цього, суд задовольняє позов в повному обсязі. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача також на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved