Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Представник відповідача - Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Вальченко В.В. на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія витягу №НВ-5100897602022 від 08.12.2022р. із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок; копії Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки від 07.12.2022р.; копії витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки площею 2,4669 га, 0,16 га, 3,9362 га від 07.12.2022р. із кадастровими планами цих земельних ділянок; копія довідки старости Лиманського старостинського округу Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 25.10.2022р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.03.2006р. (власники - [PERSON] та [PERSON] - кожному з них належало по частині нерухомості); копія довідки старости Лиманського старостинського округу Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 25.10.2022р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті; копія довідки Лиманського сільського голови від 01.02.2006р.; копія державного акту серії ЯИ №949012 від 16.03.2010р.на право власності на земельну ділянку - земельну ділянку площею 0,1789 га із кадастровим номером 5124181700:02:002:0034, розташовану по [ADDRESS] , виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оформленого на ім`я [PERSON] ; копія державного акту серії ЯА №861436 від 22.12.2005р.на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 2,63 га із кадастровими номерами 5124181700:01:002:0304, 5124181700:01:001:0707, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області (масиви №№ 7, 26, ділянки №№ [NUMBER] , [NUMBER]), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, оформленого на ім`я [PERSON] ; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 09.01.2023р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.01.2023р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2009р., оформленого на ім`я [PERSON] - на земельну ділянку площею 3,94 га із кадастровим номером 5124181700:01:002:0830, розташовану на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія довідки від 21.06.2017р. про реєстрацію місця проживання особи - [PERSON] ; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.03.2006р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - помер [INFO] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] - померла [INFO] ; відповідь завідувачки Ренійської райдержнотконтори від 19.06.2023р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 19.06.2023р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 19.06.2023р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась); протокол опитування особи - [PERSON] за її згодою від 30.06.2023р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі протягом тривалого часу спільно мешкала однією родиною із [PERSON] та [PERSON] . За життя [PERSON] належало наступне майно : на підставі свідоцтва про право власності від 09.03.2006р. - частина житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] ; на підставі державного акту серії ЯИ №949012 від 16.03.2010р.на право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,1789 га із кадастровим номером 5124181700:02:002:0034, розташована по [ADDRESS] , виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.02.2009р. - земельна ділянка площею 3,94 га із кадастровим номером 5124181700:01:002:0830, розташована на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, [INFO] помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] була його дружина - [PERSON] . У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Однак, вона прийняла спадщину після смерті чоловіка в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Так, згідно довідки старости Лиманського старостинського округу Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 25.10.2022р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті, разом із ним була зареєстрована та мешкала його дружина - [PERSON] , отже вона є такою, що прийняла спадщину фактично. За документальним оформленням прийняття спадщини [PERSON] не зверталась, згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] є встановленим та визнаним судом. [INFO] [PERSON] померла. За життя [PERSON] належало наступне майно: на підставі свідоцтва про право власності від 09.03.2006р. - інша частина житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] ; на підставі державного акту серії ЯА №861436 від 22.12.2005р.на право власності на земельну ділянку - земельні ділянки загальною площею 2,63 га із кадастровими номерами 5124181700:01:002:0304, 5124181700:01:001:0707, розташовані на території Лиманської сільської ради Ренійського (нині - Ізмаїльського) району Одеської області (масиви №№ 7, 26, ділянки №№ [NUMBER] , [NUMBER]), виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майно, що належало [PERSON] та було успадковане нею в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але не було документально переоформлено на [PERSON] , як спадкоємицю першої черги за законом. За життя [PERSON] не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно (житловий будинок та земельні ділянки). Спадкоємців першої, другої, третьої черги за законом після [PERSON] немає. Спадкоємицею четвертої черги за законом є позивачка - [PERSON] , яка більше п`яти років була зареєстрована та спільно мешкала із родиною [PERSON] та [PERSON] . Факт спільного мешкання позивачки із родиною [PERSON] підтверджується: довідкою старости Лиманського старостинського округу Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 25.10.2022р. про склад сім`ї [PERSON] на день його смерті та довідкою старости Лиманського старостинського округу Ренійської міської ради Ізмаїльського району від 25.10.2022р. про склад сім`ї [PERSON] на день її смерті, де вказано, що разом із [PERSON] та [PERSON] на день їх смерті мешкала за однією адресою [PERSON] . Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою від 21.06.2017р. про реєстрацію місця проживання даної особи. Окрім вищевказаних документів, факт спільного мешкання [PERSON] разом із [PERSON] та [PERSON] підтверджується і письмовими поясненнями свідка [PERSON] , яка зазначила, що добре знала родину [PERSON] , десь у 2014-2015р.р. подружжя попросило перейти до них мешкати [PERSON] разом із її дітьми. Ірина погодилась і згодом [PERSON] та [PERSON] зареєстрували її за їх адресою. [PERSON] вже більше 5 років мешкає за спірною адресою, весь цей час вона допомагала родині [PERSON] , поралася по господарству, доглядала за подружжям. Свідок спілкувалась із родиною [PERSON] , вони за життя говорили, що залишать все [PERSON] і бажають, щоб вона була спадкоємицею належного їм майна. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає факт спільного мешкання позивачки із [PERSON] та [PERSON] встановленим, визнає те, що [PERSON] мешкала за адресою : [ADDRESS] більше п`яти років, а отже, вона є спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті [PERSON] . У встановлений законом строк [PERSON] не звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, проте вона прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст.1268 ЦК України, оскільки спільно мешкала із спадкодавцем [PERSON] досить тривалий час (з 2014-2015р.р.) і на момент її смерті. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її було б неможливо у зв`язку із тим, що в неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Представник відповідача щодо заявлених позовних вимог не заперечував, спадщина відумерлою не визнана. У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказане майно, про що 09.01.2023р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Надати оригінали таких документів позивачка не може, оскільки за життя [PERSON] не переоформила спадщину після смерті чоловіка на себе. Крім того, факт спільного мешкання [PERSON] в родині [PERSON] не був належним чином підтверджений. Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів - у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину. На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця. Отже, після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на відповідне майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України (на житловий будинок та земельні ділянки), що залишилися після померлої [PERSON] і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею четвертої черги за законом. У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті [PERSON] у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості. Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, а позивачка прийняла спадщину фактично після смерті [PERSON] , оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання технічних документів на будинок, земельні ділянки, розпорядження щодо їх цільового використовування, мешкання у будинку тощо). Таким чином, остаточно позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на житловий будинок та земельні ділянки з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Outcome: approved