Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Позивач [PERSON] , [INFO] просить суд визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] за місцем проживання його матері [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] . ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач та відповідач деякий час перебували у шлюбі та разом їздили на роботу до республіки Польща. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , його батько значиться [PERSON] . 19.06.2021року, Позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , громадянин республіки Польща та постійно там проживає. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею, матір`ю Позивача, коли остання виїжджає до роботи на територію республіки Польща. Відповідач не спілкується з сином та не приділяє йому належної уваги, не приймає участі у вихованні сина, має заборгованість по аліментам. У зв`язку з тим, що відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, для постійного місця проживання разом з матір`ю тому [PERSON] , [INFO] змушена звернутись до суду за захистом законних прав та інтересів її сина. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду надана заява у якій позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити, судове засідання провести без її участі та участі представника позивача. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Заперечень по суті пред`явлених вимог не надав. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у порядку ст. 280 ЦПК України за наявними матеріалами. ПОЯСНЕННЯ ТРКТЬОЇ ОСОБИ Пантаївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, надала до суд висновок, який не відповідає вимогам ч. 5 ст. 19 СК України, а також нада до суду заяву в якій підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу без їх участі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою суду від 22.02.2022 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31.01.2023року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ [PERSON] , [INFO] перебувала з [PERSON] , [INFO] , у шлюбних відносинах, від яких вони мають спільну дитину сина [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Знам`янського району, Знам`янського міськрайонного управління юстиції від 20.02.2020року. Після того як сторони припинили спільне життя позивач періодично продовжувала їздити на роботу до республіки Польща, під час виїзду на роботу до республіки Польща малолітній син проживав з її матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] у будинку, що належить також і позивачу на праві спільної часткової власності з її матір`ю, Договір купівлі-продажу будинку від 06.02.2019року. 19.06.2021року, позивач уклала шлюб з громадянином республіки Польща [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане Олександрійським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Схвідного міськрайонного управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Згоди між позивачем та відповідачем про місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , не було досягнуто та після реєстрації шлюбу позивача, відповідач почав спілкуватися з сином, однак дуже мало приділяв йому уваги. Відповідно до листа Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро) вих. № 35294 від 08.04.2021року, у [PERSON] існує заборгованість зі сплати аліментів, станом на 09.04.2021року в розмірі 16 343,25грн. Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 4063/40/64/23-27 від 18.11.2021року є необхідність у обмеженні спілкування з батьком та окремими родичами його сім`ї. Відповідно довідки про середню заробітну плату [PERSON] , який проживає за адресою [ADDRESS] , що видана ТОВ «Агромакс», середня заробітна плата за останні дванадцять місяців з 01.07.2020 по 30.06.2021року складає 3516,94злотих в місяць з урахуванням усих належних відрахувань. Відповідно до довідки про працевлаштування та заробіток, позивач працювала на фірмі «Агромакс» з 03.08.2020до 14.05.2021року на посаді «виробничий працівник», середній заробіток за останні дев`ять місяців становить 3348,69злотих у урахуванням усих належних відрахувань. Згідно з заявою про надання житла іноземцю [PERSON] номер посвідчення особи [NUMBER] заявляє, що надав громадянці України [PERSON] та її сину [PERSON] , місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з метою воз`єднання з сім`єю. Відповідно до дозволу тип А № 22353/2021 на працю іноземця на території Республіки Польща, позивачу надано дозвіл на працю, який дійсний з 01.07.2021 по 30.06.2024року. Відповідно до заяви [PERSON] , відповідач дуже рідко відвідує сина, затримує аліменти, за 2021 рік відвідав сина два рази. Відповідно до заяв сусідів, які проживають в [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] , з відповідачем вони не знайомі та жодного разу не бачили щоб він відвідував [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження житлових умов від 08.06.2021року, де проживає [PERSON] , [INFO] , з бабусею за адресою: [ADDRESS] , умови проживання визнані - задовільними. ОЦІНКА СУДУ Відповідач не подав суду будь-яких належних доказів, що свідчать про наявність істотних обставин, що зумовлювали б недоцільність проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Суд приймає до уваги позицію Пантаївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, як органу опіки та піклування, яка підтримала позовні вимоги позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, слід визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка проживає в [ADDRESS] . НОРМИ ПРАВА Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 11 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров?я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), що узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем [PERSON] , [INFO] , відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано суду будь-яких належних доказів у підтвердження наявності обставин, які свідчать, що проживання з матір`ю буде суперечить інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 908 гривень судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову.

Outcome: approved