Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «УРОЖАЙ» (далі - СТОВ «УРОЖАЙ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Вимоги позову мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року у справі № 127/26877/20 з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за договором № 03/04/17 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 03 квітня 2017 року в розмірі 303\~584 грн. 55 коп., яка складається з: -189\~810 грн. - основна сума боргу; -91\~966 грн. 83 коп. - неустойка (пеня, відповідно до ст. 625 ЦК України) в період з 01 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року; -11\~058 грн. 72 коп. - інфляційні втрати за вказаний період; -10\~749 грн. - 3 % річних. Станом на день звернення до суду із позовом вказане рішення суду не виконано у повному обсязі, а тому, відповідно до положень договору № 03/04/17 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 03 квітня 2017 року та статей 549, 625 ЦК України, позивач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі 36\~459 грн. 13 коп., за період з 21.11.2020 р. по 23.02.2022 р. та 7\~161 грн. - 3 % річних за період з вказаний період та інфляційне збільшення у розмірі 27\~043 грн. 60 коп. за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року. З підстав наведених вище позивач звернувся до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У встановлений судом строк від представника відповідача адвоката Сауляка Є.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив суд застосувати спеціальну позовну давність до стягнення пені відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України. Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційного збільшення відповідач поклався на розсуд суду. У відповіді на відзив представник позивача адвокат Захарченко В.П. зазначив, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановлено КМУ з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки, визначенні статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Таким чином, позивач не пропустив строки позовної давності. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 листопада 2022 року у справі № 127/26877/20, яке набуло законної сили 20 грудня 2022 року, з [PERSON] на користь СТОВ «УРОЖАЙ» було стягнуто заборгованість за договором № 03/04/17 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 03 квітня 2017 року в розмірі 303 584 грн. 55 коп., яка складається з: 189 810 грн. - основна сума боргу; 91 966 грн. 83 коп. - неустойка (пеня, відповідно до ст. 625 ЦК України) в період з 01 січня 2019 року по 20 листопада 2020 року; 11 058 грн. 72 коп. - інфляційні втрати за вказаний період; 10 749 грн. - 3 % річних (а.с. 7-11). Судом встановлено, що вказане рішення суду відповідачем не виконано, адже в матеріалах справи відсутні докази про його виконання та це не спростовано відповідачем належними та допустимим доказами в ході розгляду справи. У зв`язку із невиконання рішення суду, позивач просить стягнути з відповідача пеню та індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України). Позивачем заявлено вимогу про стягнення 36 459 грн. 13 коп. пені за період з 21 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року, 7 161 грн. 3 % річних за аналогічний період та 27 043 грн. 60 коп. - інфляційне збільшення за період з грудня 2020 року по лютий 2022 року. Розрахунок вказаних сум доданий до позовної заяви (а.с. 16-19). Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 610 та 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки; Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 3.1. укладеного між сторонами договору № 03/04/17 про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 03 квітня 2017 року , у разі порушення позичальником строку повернення позики, позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 0,5% від суми боргу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц міститься висновок про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, із невиконання грошового зобов`язання. Так, у ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У відзиві на позовну заяву представником відповідача заявлено про застосування позовної давності щодо позовної вимоги про стягнення пені. З приводу чого суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтею 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Як вбачається із позову, що пеня в розмірі 36 459 грн. 13 коп. нарахована за період з 21 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року, тобто у період встановленого Кабінетом Міністрів України карантину. Таким чином, вимога позовної заяви про стягнення пені подана у межах строку позовної давності. Разом з тим, пунктом 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Позивач не врахував вищевказаних перехідних положень ЦК України та помилково вважає, що у відповідача виник обов`язок по сплаті пені обрахований у період карантину, адже закон звільняє позичальника, в даному випадку відповідача, від її сплати у зв`язку із встановленим на всій території України карантину. За наведеного вимога позовної заяви про стягнення 36 459 грн. 13 коп. пені за період з 21 листопада 2020 року по 23 лютого 2022 року, є такою, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому в її задоволенні слід відмовити. Пунктом 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України не передбачено звільнення позичальника у період дії карантину сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України), а тому вимога позовної заяви про стягнення вказаних сум підлягає стягненню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача та частковому їх задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі, пропорційному до розміру задоволених вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~299 грн. 18 коп., тобто пропорційному розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial