Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Представник позивача Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини: [PERSON] , звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 20.04.2023 відкрито провадження по справі. Позивач мотивує свої позовні вимоги, тим щов Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування з 04.01.2023 перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Дитина була народжена та залишена в Київському міському пологовому будинку № 6, що підтверджується актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 26.09.2022. Згідно з розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.12.2022 № 628 «Про реєстрацію народження малолітньої дитини», було зареєстровано народження малолітньої дитини у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.01.2023 № 22 «Про надання статусу малолітній дитині», [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати дитини [PERSON] за час перебування дитини в центрі соціальної підтримки дітей та сімей, жодного разу хлопчика не відвідувала, що підтверджується листом Київського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей виконавчого органу Київської міської ради від 06.01.2023 № 069018-5. Згідно з листів служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.10.2022 № 10223-3140 та Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб від 27.12.2022 № 1043 з`ясовано, що [PERSON] зі своїм співмешканцем проживала в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак їх виселили. На сьогодні місцезнаходження [PERSON] не відоме, номер телефону постійно зайнятий. На підставі розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.02.2023 № 101 «Про призначення опіки над малолітньою дитиною» опікуном над малолітнім [PERSON] призначено [PERSON] , яка проживає разом з підопічною дитиною за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 28.03.2023 №103/2168/41/3 [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] у зв`язку з тим, що вона покинула дитину в пологовому будинку та ухиляється від виховання та утримання дитини. Також просять стягнути з [PERSON] аліменти на користь малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх її доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Представник позивача [PERSON] 04.07.2023 подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки обставини які стали підставою зверненням до суду не змінились, і тому просить суд задовольнити позов. Відповідачка [PERSON] в судові засідання не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою, зазначеною в позовній заяві ( [ADDRESS] ). Відповідачка [PERSON] про розгляд справи повідомлялась також шляхом направленням смс - повідомлення на номер телефону, зазначений в позові ( [NUMBER] ). Згідно довідку про доставку смс, остання отримала повідомлення 17.05.2023. Також на сайті «Судова влада України» було розміщено оголошення про виклик [PERSON] до суду. Причини неявки суду не повідомлено. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засіданні призначене на 04.07.2023 не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причини неявки суду не повідомлено Третя особа [PERSON] в судове засіданні призначене на 04.07.2023 не з'явилась. Подала до суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. В Службі у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації на обліку дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування з 04.01.2023 перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] . Дитина була народжена та залишена в Київському міському пологовому будинку № 6, що підтверджується актом закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров`я від 26.09.2022. Згідно із розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 30.12.2022 № 628 «Про реєстрацію народження малолітньої дитини», було зареєстровано народження малолітньої дитини у Дніпровському відділі реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Розпорядженням Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.01.2023 № 22 «Про надання статусу малолітній дитині», [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Мати дитини [PERSON] за час перебування дитини в центрі соціальної підтримки дітей та сімей, жодного разу хлопчика не відвідувала, що підтверджується листом Київського міського центру соціальної підтримки дітей та сімей виконавчого органу Київської міської ради від 06.01.2023 № 069018-5. Згідно із листів служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.10.2022 № 10223-3140 та Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб від 27.12.2022 № 1043 з`ясовано що [PERSON] зі своїм співмешканцем проживала в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , однак їх виселили з квартири. На сьогодні місцезнаходження [PERSON] не відоме, номер телефону постійно зайнятий. На підставі розпорядження Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 14.02.2023 № 101 «Про призначення опіки над малолітньою дитиною» опікуном над малолітнім [PERSON] призначено [PERSON] , яка проживає разом з підопічною дитиною за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 28.03.2023 №103/2186/41/3 (Прокол засідання комісії від 22 березня 2023 року № 4) орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вона покинула дитину в пологовому будинку та ухиляється від виховання та утримання дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що мати дитини виконує свої обов`язки щодо сина, або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, беручі до уваги саме інтереси дитини, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини, оскільки вона не тільки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до дитини. Щодо стягнення з відповідачки на користь дитини аліментів, суд вважає за необхідне зазначити про таке. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі: на одну дитину - однієї чверті; на двох дітей - однієї третини; на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (що також відповідає приписам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України). Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дитині. Згідно із Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум протягом року залишатиметься на рівні 1 грудня 2022 року і відповідно для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833грн. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та обставини справи, приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідно стягнути з відповідача на користь малолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до повноліття хлопчика. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved