Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01 березня 2021 року між нею та відповідачем було укладено Меморандум № 01-03/21 про надання консультаційних послуг, відповідно до якого [PERSON] доручає, а [PERSON] приймає на себе зобов`язання: здійснювати щоденний моніторинг цифрових активів (криптовалюти, монети та токени) на світовому ринку криптовалют та надавати замовнику аналітичні довідки щодо найбільш інвестиційно прибуткових цифрових активів, та розбити їх на пули із декількох активів, що будуть об`єднані відповідно до рівня ризиків; розробляти в інтересах замовника торгові стратегії та сценарії входу та виходу із кожного активу; керувати усіма активами та проектами, які він обрав за рекомендаціями консультанта та делегував останньому для щоденного управління та досягнення планових фінансових показників замовника; щомісячно забезпечувати замовника фінансовими звітами щодо стану поточних активів та проектів. Згідно з пунктом 1.2 Меморандуму особливості порядку надання конкретного виду послуг для кожного проекту та деталізація кожного проекту окремо визначаються у додатках до цього Меморандуму, які є його невід`ємною частиною. Так, 01 березня 2021 був підписаний додаток № 1 до Меморандуму про надання консультаційних послуг № 01-03/21, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] інвестицію готівковими коштами в сумі 20 000 дол. США, строком до 05 вересня 2022 року. 18 березня 2021 року між сторонами був підписаний додаток № 2 до Меморандуму про надання консультаційних послуг № 01-03/21, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] ще одну інвестицію готівковими коштами в сумі 20 000 дол. США, строком до 05 жовтня 2021 року. Пунктом 8.1. Меморандуму, визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, що зазначена в преамбулі Меморандуму, та діє до 10 вересня 2022 року. Однак в порушення умов Меморандуму та додатків до нього, відповідачем не були повернені кошти позивачу в сумі 40 000 дол. США та будь-які донарахування процентів до нього. У зв`язку з викладеним, 13 вересня 2022 року позивач направила засобами поштового зв`язку відповідачу вимогу про повернення коштів, яка була ним проігнорована. Крім того, відповідач всіляко ухиляється від будь-яких контактів з позивачем та не бажає виконувати взяті на себе грошові зобов`язання. Ураховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за Меморандумом та додатками до нього в сумі 40 000 дол. США, а також, у зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, просить стягнути 3% річних в сумі 567,12 дол. США. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 вересня 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2022 року за вказаним вище позовом відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 30 січня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак 26 червня 2023 року представник позивача подав до суду заву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення сторона позивача не заперечує, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суду не повідомив. Крім того, у встановлений судом строк, не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 01 березня 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено Меморандум № 01-03/21 про надання консультаційних послуг, відповідно до якого [PERSON] доручає, а [PERSON] приймає на себе зобов`язання: здійснювати щоденний моніторинг цифрових активів (криптовалюти, монети та токени) на світовому ринку криптовалют та надавати замовнику аналітичні довідки щодо найбільш інвестиційно прибуткових цифрових активів, та розбити їх на пули із декількох активів, що будуть об`єднанні відповідно до рівня ризиків; розробляти в інтересах замовника торгові стратегії та сценарії входу та виходу із кожного активу; керувати усіма активами та проектами, які він обрав за рекомендаціями консультанта та делегував останньому для щоденного управління та досягнення планових фінансових показників замовника; щомісячно забезпечувати замовника фінансовими звітами щодо стану поточних активів та проектів (пункт 1.1. Меморандуму). Згідно з пунктом 1.2 Меморандуму особливості порядку надання конкретного виду послуг для кожного проекту та деталізація кожного проекту окремо визначаються у додатках до цього Меморандуму, які є його невід`ємною частиною. 01 березня 2021 року був підписаний додаток № 1 до Меморандуму про надання консультаційних послуг № 01-03/21 від 01 березня 2021 року, відповідно до якого [PERSON] надала у розпорядження [PERSON] , а останній прийняв тіло інвестиції в сумі 20 000 дол. США на строк до 05 вересня 2022 року. Крім того, умовами зазначеного додатку передбачено, що [PERSON] отримує дивіденди один раз у кінці строку дії додатку. 18 березня 2021 року був підписаний додаток № 2 до Меморандуму про надання консультаційних послуг № 01-03/21 від 01 березня 2021 року, відповідно до якого [PERSON] надала у розпорядження [PERSON] , а останній прийняв тіло інвестиції в сумі 20 000 дол. США на строк до 05 жовтня 2021 року. Крім того, умовами зазначеного додатку передбачено, що [PERSON] повертає свій депозит та отримує дивіденди за весь строк дії додатку один раз у кінці строку дії додатку, але не пізніше 05 жовтня 2021 року. Пунктом 8.1. Меморандуму, визначено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами, що зазначена в преамбулі Меморандуму, та діє до 10 вересня 2022 року. У зв`язку зі спливом строку дії Меморандуму та додатків до нього 13 вересня 2022 року позивач надіслала, засобами поштового зв`язку, відповідачу вимогу повернути надані нею кошти в сумі 40 000 дол. США, що підтверджується фіскальним чеком АТ «Укрпошта», однак відповіді не отримала. За таких обставин та встановлених фактів, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договорів позики. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Так, пунктом 3.2. Меморандуму встановлено, що на підтвердження факту його належного виконання сторони складають акт приймання-передачі таких послуг. Враховуючи, що матеріали справи не містять відповідних актів, будь-яких інших підтверджень повернення грошових коштів позивачу матеріали справи не містять, суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконано взяті на себе зобов`язання щодо повернення коштів [PERSON] в кінці строку дії додатків до Меморандуму. Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу та 3% річних в іноземній валюті. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Отже, вимоги позивача щодо повернення суми боргу в доларах США є обґрунтованими, оскільки з додатків № 1 та № 2 до Меморандуму, підписаних сторонами, вбачається, що грошові кошти відповідачем отримувались в іноземній валюті - долар США. Враховуючи викладене, стягненню підлягає борг у сумі 40 000 дол. США. Що стосується вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, то суд виходить з наступного. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, що відповідно до статті 625 ЦК України з відповідача, у зв`язку з неналежним виконанням умов договорів, підлягають стягненню три проценти річних. Вимогами частини другої статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). З урахуванням викладеного прострочене зобов`язання визначене у розмірі 40 000 дол. США, що передбачає і нарахування 3 % річних саме з 40 000 дол. США. З огляду на викладене, оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання по поверненню коштів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з [PERSON] 3% річних у розмірі 567,12 дол. США є правомірною. Правильність розрахунку 3% річних судом перевірена. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частинами другою, п`ятою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання, грошові кошти позивачу не повернув, при цьому вказаний термін повернення коштів минув, внаслідок порушення [PERSON] умов такого договору за ним утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку, відповідачем наведені позивачем обставини не спростовані, суд приходить до висновку про задоволення позову. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно із частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 12 405 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved