Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

07.06.2023 представниця позивача звернулася до суду з названим позовом у якому зазначає, що [PERSON] та [PERSON] 18.05.1991 уклали шлюб. У шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у позивача з дружиною не склалося. Причиною розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів та різні погляди на життя. З травня 2019 року сімейно-шлюбні стосунки припинено. Вважає примирення та подальше спільне проживання не можливим. Представниця позивача, посилаючись на викладені обставини та на ст. ст. 105, 110 СК України, просить суд розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18 травня 1991 року Тарасівською сільською радою, Білоцерківського району, Київської області, актовий запис № 5. Ухвалою від 09.06.2023 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Судовий розгляд справи по суті призначено на 10.07.2023. Позивач його представниця та відповідачка належним чином повідомлені про відкриття провадження та про розгляд справи судом у спрощеному провадженні без їх виклику ( а.с. 18, 19, 20). Сторонам роз`яснено їх права передбачені ст. 278 ЦПК України, щодо порядку та строків подання відзиву, заперечень тощо. Станом на час розгляду справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із викликом сторін до суду не надходило. З огляду на зазначене суд, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу проходив за відсутності учасників справи. Суд, ознайомившись із позовною заявою, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позицію позивача викладену у позові, за відсутності відзиву, оскільки відповідачка своїм правом про заперечення проти позову не скористалася, а надала клопотання , яким зазначила що позовні вимоги визнає та не заперечує проти розірвання шлюбу, уточнивши, що спільне проживання з позивачем вони припинили з серпня 2022 року ( а.с.15), дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 18.05.1991 зареєстрували шлюб, про що Тарасівською сільською радою Білоцерківського району Київської області складено відповідний актовий запис № 5. Після укладення шлюбу відповідачка стала носити прізвище « [PERSON] » ( а.с.7). Подружжя має спільних двоє дітей, які на час розгляду справи є повнолітніми. Спільне життя у них не склалося. Причиною розірвання шлюбу стала відсутність спільних інтересів та різні погляди на життя. З серпня 2022 року шлюбні відносини між сторонами припинені. Спільне господарство вони не ведуть. Як позивач так і відповідач примирення вважають не можливим. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Ст. 112 ч. 2 СК України зазначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до уваги викладене, обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, суд вважає, що позов слід задовольнити, оскільки добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу, ту обставину, що подружжя проживає окремо з серпня 2022 року, небажання сторін на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати, а відповідачку не заперечувати проти розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам як чоловіка так і дружини. Вирішуючи питання судових витрат, які в цій справі складаються з судового збору, суд виходить з наступного. Позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати у виді судового збору у розмірі - 1073,60 гривень. Пунктом 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та ч.3 ст.7 Закону України « Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті позивачу слід повернути 536,80 гривень з державного бюджету, 50 відсотків судового збору сплаченого при подачі позову згідно квитанції. Відповідно до статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати у розмірі 536,80 гривень.

Outcome: approved