Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк», Банк) звернулось до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до умов Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2023 від 20.02.2008 (далі - генеральний договір), який був укладений між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» (рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» від 22.06.2009 було перейменовано у Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк», що у подальшому 31.10.2018 перейменовано в АТ «Універсал Банк») та [PERSON] , Банк зобов`язався надавати останньому кредитні послуги у валютах, вказаних у цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 150 000 дол. США. Сторони визначили, що умови та порядок надання, сума, строк і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок сплати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги кредитної послуги в межах Генерального договору оформлюється додатковою угодою до Генерального договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною Генерального договору. 20.02.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №BL2023/К-1, відповідно до умов якої відповідачу надавався кредит у сумі 96 000 дол. США, строком на 240 місяців, до 01.02.2028 року зі сплатою 14% річних і був перерахований на рахунок відповідача № [NUMBER] . При цьому, відповідно до пункту 3.2 вказаної додаткової угоди її сторони погодили, що за користування кредитним коштами понад строк (або термін погашення за Графіком погашення кредиту), встановлений Генеральним договором та/або цією угодою, процентна вставка встановлюється у розмірі 28% річних. У подальшому, 14.04.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №BL2023/КL+ до Генерального договору, відповідно до умов якої Банком був установлений позичальнику ліміт за кредитною лінією в сумі 54000 дол. США. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальником за Генеральним договором, між ним та Банком було додатково укладено договір іпотеки від 20.02.2008, за умовами якого в іпотеку Банку передано житловий будинок загальною площею 112,7 кв.м, житловою площею 77,5 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також передано земельну ділянку загальною площею 0,1570 га з кадастровим номером 3224987201:01:005:0027, яка також розташована за вищевказаною адресою. Позивач виконав зобов`язання за Генеральним договором у повному обсязі, однак відповідач взяті на себе за договором зобов`язання не виконував належним чином, у зв`язку із чим, за ним станом на 11.10.2022 виникла заборгованість у загальному розмірі 8756,92 дол. США, що складається із простроченої заборгованості за кредитом у сумі 5431,58 дол.США, заборгованості по сумі кредиту в розмірі 2761,11 дол. США та 564,23 дол. США нарахованих відсотків. Оскільки добровільне погашення виниклої заборгованості відповідачем не здійснюється, а Банк про такі наміри не повідомлено, позивач з метою захисту свого порушеного права був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просив суд стягнути із [PERSON] вказаний розмір заборгованості, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2022 року для розгляду цивільної справи №760/17719/22 визначено суддю Солом`янського районного суду міста Києва Митрофанову А.О. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03 січня 2023 року відкрито провадження у справі, вирішено здійснити її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, запропоновано відповідачу подати до суду відзив на позов у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2023 року задоволено заяву АТ «Універсал Банк», подану представником Сахабутдіновим В.Ю. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб марки Volkswagen Touareg, 2013 року випуску № кузова - [NUMBER] , який належить на праві приватної власності відповідачу по справі. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Представник позивача - Смиков В.Є. у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності, де також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення за наслідками розгляду справи заочного рішення. Відповідач [PERSON] за викликом у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся судом належним чином шляхом направлення поштової кореспонденції суду рекомендованим листом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (штрих-код Укрпошти - 0311331867247). Будь-яких клопотань щодо неможливості розгляду справи або про відкладення розгляду справи від відповідача на адресу суду не надходило. Окрім того, з матеріалів справи убачається, що копії ухвали суду про відкриття провадження у справі, позовної заяви з доданими до неї документами відповідачу направлялися рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (штрих-код Укрпошти - 0311331879440) на адресу його зареєстрованого місця проживання. Проте, відповідно до довідки відділення поштового зв`язку направлена судом поштова кореспонденція повернулася на адресу суду з відміткою поштового відділення поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». Так, відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Тобто, відповідач вважається належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Убачається, що відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, відтак, за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 ЦПК України. При цьому, відповідно до вимог статті 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням пункту 3, пункту 4 частини першої статті 280 ЦПК України. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як установлено судом та убачається з матеріалів справи, 20.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №BL2023, за умовами підпункту 1.1 якого Банк зобов`язався надавати позичальнику кредитні послуги у валютах, вказаних в цьому договорі, в рамках ліміту, встановленого в базовій валюті, що дорівнює 150 000 доларів США, у порядку і на умовах, зазначених у цьому договорі. Умови і порядок надання, сума і порядок виконання зобов`язань, розмір і порядок плати за кредитні послуги стосовно кожної кредитної послуги в межах цього Договору оформлюється додатковою угодою до цього договору у формі окремої індивідуальної угоди, що є невід`ємною частиною цього договору (підпункту 1.1.1 Генерального договору). Згідно підпунктів 1.1.2, 1.1.3 вказаного договору визначено, що ліміт договору розраховується в базовій валюті незалежно від валюти кредитних послуг, що надаватимуться. Валютою кредитної послуги можуть бути: долар США, та/або українська гривня, та/або швейцарський франк. Базовою валютою за даним Договором є долар США. Під базовою валютою розуміється валюта, в яку перераховуються наданих та/або запитаних до отримання кредитних послуг в різних валютах даного Договору, для розрахунку ліміту Договору. Позичальник повинен виконати свої зобов`язання по поверненню в повному обсязі використаної суми ліміту за цим договором не пізніше 01 лютого 2028 року, і виконати всі зобов`язання, передбачені Індивідуальними угодами в терміни, встановлені Індивідуальними угодами, але у будь-якому випадку терміни виконання зобов`язань позичальника за Індивідуальними угодами не повинні перевищувати термін, передбачений цим пунктом Договору, якщо тільки не застосовується інший коротший термін виконання зобов`язань, встановлений цим договором та/або згідно умов відповідної угоди сторін (підпункт 1.2.1 Генерального договору). Сторони погодили, що згідно умов Індивідуальних угод, укладених між сторонами, може встановлювати підвищений розмір процентної ставки за користування кредитом за цим договором (підпункт 1.3.1 Генерального договору). При цьому, у розділі 5 вказаного Генерального договору її сторони передбачили порядок зміни процентної ставки та визначили, що при настанні обставин, передбачених пунктом 5.1, Банк може збільшити розміри процентних ставок в наступному порядку. Про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру позичальник повідомляється шляхом направлення йому Банком поштою відповідного рекомендованого листа за адресою позичальника, що вказана у розділі 8 цього Договору, або за іншою адресою, яку позичальник письмово повідомив Банку при зміні адреси. Така нова процентна ставка починає діяти через 45 календарних днів з дати відправлення Банком позичальнику повідомлення, при цьому, Банк застосовує таку процентну ставку без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до Договору. 20.02.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено додаткову угоду №BL2023/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2023 від 20.02.2008 року (Індивідуальна угода - кредит без відстрочення) (далі - Індивідуальна угода), відповідно до умов пункту 1 якої Банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в сумі 96 000 дол. США, а позичальник у свою чергу зобов`язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених в Індивідуальній угоді. Відповідач зобов`язався повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені Графіком погашення кредиту згідно Додатку №1 до цієї Індивідуальної угоди, якщо тільки не застосовується інший (коротший) термін повернення кредиту відповідно до умов Генерального договору та/або цієї Індивідуальної угоди та/або згідно відповідної угоди сторін (пункт 2.2 Індивідуальної угоди). Згідно положень пункту 3 Індивідуальної угоди, за використання кредитних коштів у межах встановленого строку кредитування цією Індивідуальною угодою встановлюється процентна ставка в розмірі 14% річних. За користування кредитними коштами понад строк, встановлений Генеральним договором та/або цією Індивідуальною угодою, процентна ставка встановлюється в розмірі 28% річних. Пунктами 3.5 та 5 Індивідуальної угоди сторони визначили, що нарахування процентів здійснюється щоденно за методом нарахування процентів «факт/360», починаючи з дати списання коштів із позичкового рахунку, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості, виходячи з фактичної кількості днів у місяці й 360 днів у році. До розрахунку процентів день надання та день погашення кредитної послуги вважається одним днем. Банк надає позичальнику кредит шляхом списання коштів із позичкового рахунку та перерахування їх на поточний рахунок позичальника, вказаний у цій Індивідуальній угоді для подальшого використання за цільовим призначенням. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань позичальником за Генеральним договором, між ним та Банком 20.02.2008 було додатково укладено договір іпотеки, за умовами якого [PERSON] передав в іпотеку Банку житловий будинок [ADDRESS] , а також земельну ділянку загальною площею 0,1570 га з кадастровим номером 3224987201:01:005:0027, на якій розташований цей будинок. Також, 14.04.2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено додаткову угоду № BL3671/KL+ до Генерального договору про надання кредитних послуг №BL2023 від 20.02.2008, у відповідності до пункту 1 якої, підтверджуючи свої зобов`язання за Генеральним договором, сторони уклали до Договору цю додаткову угоду, де домовились, що Банк зобов`язується встановити ліміт позичальнику за кредитною лінією в сумі 54000 дол. США. З матеріалів справи убачається, що Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі та перерахував кредитні кошти у розмірі 96000 дол. США на рахунок відповідача № [NUMBER] , що підтверджується копією виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 18.02.2008 по 21.02.2008, а також копією меморіального ордеру №0034275USD000001. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості за договором №BL2023/К-1 до Генерального договору про надання кредитних послуг № BL2023, загальна заборгованість відповідача станом на 11.10.2022 складає 8756,92 дол. США, з яких: прострочена заборгованість по кредиту у розмірі 5431,58 дол. США, заборгованість по сумі кредиту - 2761,11 дол. США та відсотки в сумі 564,23 дол. США. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Установлено, що сторони у цій справі в кредитному договорі узгодили можливість дострокового повернення кредиту, в тому числі, за ініціативою банку. Зокрема, у пункті 6.1 Генерального договору передбачили, що банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і неусунення позичальником порушень протягом 30 календарних днів з дати відправлення кредитором повідомлення на адресу позичальника з вимогою усунути порушення. Згідно наданого Банком розрахунку заборгованості відповідач востаннє сплачував грошові кошти за тілом кредиту та відсотками 17.02.2022 року, хоча згідно графіку погашення кредитної заборгованості та сплати відсотків, що викладений у Додатку №1 до Додаткової угоди №BL2023/К-1 від 20.02.2008 року, повинен був здійснювати щомісячні платежі включно по 01.02.2023 року. Таким чином, [PERSON] умови Кредитного договору належним чином не виконував, у зв`язку із чим за ним утворилась заборгованість. З матеріалів справи убачається, що у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором, позивач направив на адресу останнього письмову вимогу від 01.08.2022 року за №3026 про негайне погашення заборгованості по сплаті кредиту та нарахованих процентах за кредитним договором в загальному розмірі 8613,73 дол. США, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями вимоги, реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 03.08.2022. У вказаній вимозі Банк повідомив позичальника про те, що станом на 11.07.2022 за ним виникла заборгованість по сплаті кредиту та нарахованих процентах за кредитним договором у розмірі 8613,73 дол. США, з яких 3448,95 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом, 4743,74 дол. США - строкова сума заборгованості за кредитом та 420,68 дол. США відсотки, нараховані за користування кредитними коштами. Вимагав від позичальника негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції. Одночасно повідомив, що у випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги. Отже, банк, направляючи відповідачу вищевказану письмову вимогу про погашення заборгованості, реалізував передбачене пунктом 6.1 Генерального договору своє право на зміну строку виконання основного зобов`язання за цим договором. Таким чином, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що Банк пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, який відповідно до умов договору настав 03.09.2022 року, тобто на тридцять перший календарний день з дня направлення вказаної вимоги, оскільки така залишалася без виконання позичальником. З огляду на встановлене вище, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача, суд вважає обґрунтованою вимогу банку про стягнення з відповідача простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 5431,58 дол. США та заборгованість по сумі кредиту - 2761,11 дол. США. При цьому, крім основної суми боргу позивач також просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками в загальному розмірі 564,23 дол. США. Втім, перевіривши обґрунтованість заявлених банком у цій частині позовних вимог, суд дійшов висновку про їх часткове задоволення, з огляду на таке. Так, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За умовами договору сторони погодили проценту ставку - 14% річних та підписали додаток № 1 до Додаткової угоди №BL2023-K/1 від 20.02.2008 року, в якому визначено суми щомісячного платежу та розмір щомісячних процентів за користування кредиту до 01.02.2023 року. В той же час, як зазначалось вище 03.08.2022 року представником банку на адресу відповідача було надіслано вимогу щодо виконання зобов`язання за кредитним договором та попереджено про зміну строку виконання основного зобов`язання у випадку невиконання вимог банку щодо сплати розміру простроченої заборгованості та нарахованих відсотків. Так, у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 27 січня 2021 року у справі №755/22611/14-ц (провадження № 61-10697св20), факт неотримання відповідачем вимоги про дострокове виконання зобов`язання не впливає на обчислення нового строку виконання основного зобов`язання, оскільки саме по собі направлення вимоги, в якій вказано порядок і строк виконання зобов`язання, - свідчить про те, що банк реалізував своє право вимоги на дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, та в односторонньому порядку змінив умови договору. Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що АТ «Універсал Банк» після зміни ним в односторонньому порядку строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором продовжував нараховувати [PERSON] відсотки за користування кредитними коштами, виходячи зі ставки 14% річних. Відповідно до вказаного розрахунку заборгованість по відсоткам нарахована банком у період з 01.03.2022 року по 11.10.2022 року. Однак, враховуючи, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у зв`язку з пред`явленням до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, то право АТ «Універсал Банк» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось у 31 календарний день після відправлення 03.08.2022 року відповідачу письмової, тобто 03.09.2022 року. У зв`язку з цим, суд самостійно провівши розрахунок відсотків за період з 01.03.2022 року по 03.08.2022 року, установив, що сума заборгованості по відсотках становить 515,26 дол. США (564,23 дол. США - 37,31 дол. США (відсотки нараховані за період з 04.09.2022 по 30.09.2022) - 11,66 дол. США (відсотки нараховані за період з 01.10.2022 по 11.10.2022)). З урахуванням викладеного, враховуючи, що право кредитодавця на нарахування процентів припинено з 03.09.2022 року, сума заборгованості по відсотках, що підлягає стягненню на користь позивача становить 515,26 дол. США. Відтак, у задоволенні решти частини відсотків слід відмовити за необґрунтованістю. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із частинами першою, сьомою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідач процесуальним правом подання відзиву на позовну заяву, не скористався, тому доводи позивача відповідачем не спростовано. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що відповідачем не надано суду заперечень щодо укладання вказаного договору із позивачем, отримання кредитних коштів, використання їх та відсутність обов`язку щодо повернення заборгованості чи існування заборгованості у меншому розмірі, ніж заявлено позивачем, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 8707,95 дол. США, яка складається із простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 5431,58 дол. США, заборгованості по сумі кредиту - 2761,11 дол. США та відсотках за користування кредитними коштами у розмірі 515,26 дол. США. Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог (99,44%) У відповідності до частини 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6118,39 грн (4776,39 грн - судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог (99,44%) та 1342 грн - за звернення до суду з заявою про забезпечення позову). Враховуючи викладене,

Outcome: partial