Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення моральної шкоди та сплаченого авансового платежу з урахуванням нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат. 11 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою віловідальністю «Везем Шипінг» (далі Відповідач) та [PERSON] (далі Позивач), укладено Договір послуг №186634, на підставі якого Відповідач зобов?язався надати Позивачу послуги з підбору, огляду, бронювання, забезпечення придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Вартість послуг Відповідача сплачено Позивачем в повному обсязі у сумі 15 810,00 грн. на підставі рахунку № [NUMBER] від 11 жовтня 2021 року, виставленого Відповідачем. Відповідно до вимог п. 3.1. Договору послуг №186634 від 11 жовтня 2021 року, Відповідач погодив із Позивачем, як замовником по Договору, товар, по якому буде виставлена ставка на онлайн-аукціоні, а саме автотранспортний засіб марки Toyota, модель Camry L, рік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується скірншотом із веб-ресурсу BidFax. info. В подальшому, а саме 18 листопада 2021 року між Відповідачем та Позивачем укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276, на підставі якого сторони зобов?язалися укласти до 31 березня 2022 року договір купівлі-продажу (основний договір) на належний Відповідачу транспортний засіб марки Toyota, модель Camry L, рік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . 3 метою виконання п. 2.3. попереднього договору на підставі рахунку на оплату No10276-BII10289 від 18 листопада 2021 року, виставленого Відповідачем, Позивачем було сплачено Відповідачу першу частину розміру вартості транспортного засобу у сумі 147 143,33 грн., що підтверджується копією квитанції 18 листопада 2021 року. Протягом двох наступних місяців Позивачу не було нічого відомо про виконання Відповідачем взятих на себе зобов?язань по попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276 від 18 листопада 2021 року. Відповідач не виставляв Позивачу жодних рахунків на оплату вартості транспортного засобу, як це було передбачено умовами попереднього договору. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що відповідач безпідставно не повертає належні йому грошові кошти у сумі 147 143,33 грн, сплачені на підставі попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276 від 18.11.2021. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.10.2022 справу за вказаним позовом направлено за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження у справі за правилами (спрощеного) позовного провадження, з викликом сторін. Від представника позивачки надійшла заява, в якій остання підтримала позовні вимоги, просила розглянути справу без її участі та ухвалити заочне рішення. Відповідач про час, дату, місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню доданих правовідносин ,встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1 - 4 статті 2 ЦПК України). За частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судовим розглядом встановлено, що 11 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Везем Шипінг» (далі Відповідач) та [PERSON] (далі Позивач), укладено Договір послуг №186634, на підставі якого Відповідач зобов?язався надати Позивачу послуги з підбору, огляду, бронювання, забезпечення придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Вартість послуг Відповідача сплачено Позивачем в повному обсязі у сумі 15 810,00 грн. на підставі рахунку № [NUMBER] від 11 жовтня 2021 року, виставленого Відповідачем. Відповідно до вимог п. 3.1. Договору послуг №186634 від 11 жовтня 2021 року, Відповідач погодив із Позивачем, як замовником по Договору, товар, по якому буде виставлена ставка на онлайн-аукціоні, а саме автотранспортний засіб марки Toyota, модель Camry L, рік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується скірншотом із веб-ресурсу BidFax. info. В подальшому, а саме 18 листопада 2021 року між Відповідачем та Позивачем укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276, на підставі якого сторони зобов?язалися укласти до 31 березня 2022 року договір купівлі-продажу (основний договір) на належний Відповідачу транспортний засіб марки Toyota, модель Camry L, рік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Ціна транспортного засобу за основним договором визначена сторонами у п. 2.1. попереднього договору у сумі 253 745,68 грн., у тому числі ПДВ - 42 290,95 грн. 3 метою виконання п. 2.3. попереднього договору на підставі рахунку на оплату №10276-BII10289 від 18 листопада 2021 року, виставленого Відповідачем, Позивачем було сплачено Відповідачу першу частину розміру вартості транспортного засобу у сумі 147 143,33 грн., що підтверджується копією квитанції 18 листопада 2021 року. Грошові кошти, що зазначені у пункті 2.3. попереднього договору, є першою частиною вартості транспортного засобу і за умови належного виконання всіх умов попереднього договору та при майбутньому укладенні основного договору зараховуються до вартості відчужуваного Відповідачем транспортного засобу. Відповідно до п. 2.4. попереднього договору наступні розрахунку за транспортний засіб здійснюються Позивачем на розрахунковий рахунок Відповідача відповідно до виставлених нею рахунків, але не пізніше строку, встановленого в п. 1.2. цього договору, тобто до 31 березня 2022 року. Протягом двох наступних місяців Позивачу не було нічого відомо про виконання Відповілачем взятих на себе зобов?язань по попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276 від 18 листопада 2021 року. Відповідач не виставляв Позивачу жодних рахунків на оплату вартості транспортного засобу, як це передбачено умовами п. 2.4. попереднього договору. 14 січня 2022 року Позивач направив Відповідачу лист із проханням повідомити: - чи виконані Відповідачем послуги з придбання автотранспортного засобу марки Toyota, модель Camry L, pік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ? чи укладено Відповідачем зовнішньоекономічний договір купівлі-продажу зазначеного вище автомобіля? коли планується поставка товару замовнику? Зазначений лист Відповідачем отримано поштовим зв?язком, але будь-якої відповіді не надано. 22 лютого 2022 року Позивач звернувся до адвоката Соколовської Є.В. для отримання правової допомоги по взаємовідносинам із Відповідачем. 23 лютого 2022 року адвокатом Соколовською Є.В., яка діє в інтересах Позивача, направлено адвокатський запит до Відповідача з аналогічними питаннями, які були викладені у листі Позивача. 26 травня 2022 року адвокатом Соколовською Є.В. отримано від Відповідача лист №09121 від 09 травня 2022 року, в якому Відповідач підтвердив описані вище події в частині надання Відповідачем Позивачу послуг із підбору, огляду та бронювання транспортного засобу та повної їх оплати зі сторони Позивача. Також Відповідачем зазначено, що Позивач в порушення умов п. 2.5. Договору послуг №186634 від 11 жовтня 2021 року не сплатив вартість лоту, в результаті чого Відповідач не міг надати послуги із забезпечення перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. Зовнішньоекономічний договір на придбання транспортного засобу не було укладено з вини Позивача, оскільки вартість придбаного на аукціоні автомобіля Позивачем не оплачена. У зв?язку із викладеним автомобіль повернуто на аукціон. 09 червня 2022 року адвокатом Соколовською Є.В., яка діє в інтересах Позивача, знову направлено адвокатський запит від 07 червня 2022 року до Відповідача з проханням повідомити чи отримував Відповідач грошові кошти у сумі 147 143,33 грн. від Позивача та чи повернув ці кошти Позивачу. Листом №21-1/06-22 від 21 червня 2022 року Відповідач повідомив адвоката Соколовську Є.В., що Позивач дійсно сплатив Відповідачу грошові кошти у сумі 147 143,33 грн. на підставі виставленого Відповідачем рахунку №10276-ВШО289 від 18 листопада 2021 року відповідно до умов попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276 від 18 листопада 2021 року. Вищевказані грошові кошти Позивачу не поверталися у зв?язку із тим, що звернення щодо такого повернення від Позивача не надходило. 20 липня 2022 року Позивач направив на адресу Відповідача заяву про повернення коштів із зазначенням своїх банківських реквізитів. Зазначена заява не була вручена Відповідачу поштовим зв?язком через відсутність адресата за вказаною адресою, що підтверджується роздруківкою із веб-ресурсу Поштовий трекер. 09 серпня 2022 року Позивачем повторно направлену Відповідачу заяву про повернення коштів, яка не була вручена Відповідачу поштовим зв?язком за закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується роздруківкою із веб-ресурсу Поштовий трекер. 22 серпня 2022 року Позивачем направлено заяву про повернення коштів засновнику Відповідача за його зареєстрованим місцем проживання, яка також не була вручена поштовим зв?язком під час доставки, що підтверджується роздруківкою із веб-ресурсу Поштовий трекер. На цей час Відповідач не отримує ніякої пошти від Позивача, кошти, сплачені Позивачем по попередньому договору купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276 від 18 листопада 2021 року, не повернув, взяті на себе договірні зобов?язання не виконав. Згідно з частиною першою, другою, четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно з частиною першою статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В силу положень статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з частиною першою та другою статті 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до абзацу другого частини першої, другої та третьої статті 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Судом встановлено , що між позивачем та відповідачем 11.10.2021 укладено Договір послуг Ne186634, на підставі якого Відповідач зобов?язався надати Позивачу послуги з підбору, огляду, бронювання, забезпечення придбання, перевезення, транспортного оброблення та розмитнення автотранспортного засобу. В подальшому, а саме 18 листопада 2021 року між Відповідачем та Позивачем укладено попередній договір купівлі-продажу транспортного засобу ПКП-10276, на підставі якого сторони зобов?язалися укласти до 31 березня 2022 року договір купівлі-продажу (основний договір) на належний Відповідачу транспортний засіб марки Toyota, модель Camry L, рік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . 3 метою виконання п. 2.3. попереднього договору на підставі рахунку на оплату No10276-BII10289 від 18 листопада 2021 року, виставленого Відповідачем, Позивачем було сплачено Відповідачу першу частину розміру вартості транспортного засобу у сумі 147 143,33 грн., що підтверджується колією квитанції 18 листопада 2021 року. З вищенаведеного вбачається, що Основний договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Toyota, модель Camry L, рік випуску 2014, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , в строк до 30 березня 2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачем та відповідачем не був укладений. Оскільки сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору, то передана позивачем відповідачу сума коштів в розмірі 147 143,33 грн є авансом в розумінні статті 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу. Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду України від 18 лютого 2009 у справі №6-23108св08, у постановах Верховного Суду України від 25 вересня 2012 у справі №6-82цс13, від 13 лютого 2013 у справі №6-176цс12 та у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 № 461/5297/16-ц, від 17 червня 2021 у справі №711/5065/15-ц. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що відповідач допустив істотне порушення прав позивача, як сторони попереднього договору, оскільки остання позбавлена можливості отримати у власність обумовлений автомобіль певної марки та моделі, на що вона розраховувала при укладенні попереднього договору. З огляду на зазначене вимоги позивача про стягнення сплачених позивачкою коштів в розмірі 147 143,33 грн підлягають задоволенню, оскількиосновний договір між сторонами у визначений строк не було укладено, то зобов`язання за попереднім договором є припиненими в силу статті 635 ЦК України. Суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення втрат від інфляції в розмірі 16 391,02грн. та 3% в розмірі 2 092,26 грн, на підставі частини другої статті 625 ЦК України з огляду на таке. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено висновок, відповідно до якого виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 910/12382/17) (пункт 68 постанови). За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 11 квітня 2018 у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) (пункт 73 постанови). Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови). Згідно розрахунку, наданого позивачем, сума інфляційних витрат складає - 16 391,02грн. та 3% в розмірі 2 092,26 грн. Вказана сума підлягає стягненню із відповідача на користь позивача. Що стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Проаналізувавши зазначені норми закону та зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру у розмірі 10 000,00 грн. Разом з тим, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача, що потягнуло завдання позивачу моральних страждань, наявний причинний зв`язок між моральною шкодою і протиправним діянням відповідача та виною відповідача в її заподіянні, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1756, 27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial