Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, зміна порядку участі батька у вихованні дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі позивач ніколи не перебував, хоча дитину визнав своєю одразу після народження. Позивач завжди бажав і мріяв здійснювати свої права та обов`язки батька дитини, турбуватись про неї, піклуватись про її життя, однак відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з донькою та не дозволяє йому приймати участь у її вихованні. За таких обставин він звернувся до служби у справах дітей і розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 5.07.2016 року №461 була визначена участь позивача у вихованні доньки [PERSON] наступним чином: кожної неділі місяця з 10-00 до 13-00 годин; кожної середи з 19-00 до 20-30 годин. Цим же розпорядженням було зобов`язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини. Але відповідач всіляко ухилялась від виконання зазначеного розпорядження, продовжувала порушувати права та інтереси позивача, не відкриваючи двері квартири у призначений час, не відповідаючи на телефонні дзвінки. Тому він змушений був звернутись до суду і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 року його позов був задоволений, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] , визначено спосіб участі позивача у вихованні доньки і встановлено наступний графік побачень батька з дитиною без присутності матері дитини: кожної середи з 19-00 до 20-30 годин; кожної п`ятниці з 19-00 до 20-30 годин; кожної неділі з 10-00 до 13-00 годин. Дане рішення вступило в законну силу 13.02.2017 року. З 13.02.2017 року по лютий 2018 року відповідач частково виконувала рішення суду, але в присутності [PERSON] , яка не надавала дитину для спілкування у її відсутність, не виконуючи вказаного рішення суду. Але позивач і цьому був радий, оскільки вважав себе щасливим, що бачить свою рідну дитину. Зустрічі проходили в квартирі відповідача, позивач разом з дитиною малювали, грались в дитячі іграшки та ігри для її розвитку. За цей період у позивача з дитиною налагодились приємні родинні відносини, донька називала його батьком, вони разом посміхались, фотографувались та бавились. Після того, як відповідач побачила вказане, вона заборонила позивачу зустрічатись з дитиною, у зазначені судом години в середу, п`ятницю та неділю вхідні двері своєї квартири не відкривала, на телефонні дзвінки не відповідала. Чисельні звернення до поліції позитивного результату не дали, тому позивач змушений звернутись до суду для отримання виконавчого листа про примусове виконання рішення суду. Державний виконавець також не зміг забезпечити виконання рішення суду, оскільки боржник [PERSON] на його вимоги не звертала уваги, тому державний виконавець звернувся з поданням до поліції про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. На даний час досудове розслідування за ч.1, ст.382 КК України триває. За таких обставин просять зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною і змінити порядок побачень [PERSON] з донькою за наступним графіком: кожного місця з 5 числа по 12 число включно та з 20 числа по 26 число включно за місцем проживання батька в квартирі [ADDRESS] без присутності матері, при цьому квартира позивача забезпечена всім необхідним для зустрічей батька з донькою. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про зобов`язання передати дитину [PERSON] для проживання з батьком. Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2020 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 року було залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що у сторін виникають непорозуміння щодо участі батька у вихованні своєї доньки. Була підтверджена обставина про тісні стосунки між матір`ю і дитиною, існування вкрай неприязних відносин між сторонами з приводу побачень батька з донькою, встановлена винність позивача у виникненні таких стосунків. Встановлено, що мати добросовісно виконує свої батьківські обов`язки, в умовах зайнятості батька дитини на роботі, останній не зможе у повній мірі забезпечити повноцінний щоденний гармонійний розвиток такої дитини за умови передачі дитини батьку. Дані обставини не підлягають доказуванню в порядку ч.4, ст.82 ЦПК України. Крім того, [INFO] відповідач народила доньку [PERSON] , при цьому в цей час вона була розлучена і до цього мала нетривалі епізодичні стосунки з [PERSON] . Приблизно в жовтні 2014 року через неприязні відносини з позивачем та його родиною сторони припинили спілкування і [PERSON] залишилась з двома дітьми: народженою [PERSON] , 2014 року народження та [PERSON] , 2010 року народження, донькою від першого шлюбу. Позивач протягом 2 років не цікавився своєю дитиною і тільки в травні 2015 року, отримавши повістку з військкомату для проходження служби в зоні АТО, [PERSON] з метою ухилення від проходження військової служби подав позовну заяву до суду і в листопаді 2015 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва [PERSON] було визнано його батьком доньки [PERSON] . В лютому 2016 року [PERSON] вдруге зареєструвала шлюб зі своїм першим чоловіком [PERSON] . Позивач, дізнавшись про наявність вказаного шлюбу, з метою втручання в особисте життя відповідача подав заяву до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації. На засідання комісії відповідач прийшла разом зі своїм чоловіком, але [PERSON] , заперечуючи його участь в засіданні, вчинив конфлікт і члени комісії попросили [PERSON] та її чоловіка залишити приміщення служби у справах дітей. Своє рішення комісія ухвалила без урахування думки відповідача. В подальшому відповідач дізналась про існування рішення Дарницького районного суду м. Києва про встановлення графіку побачень батька з дитиною. Визначений судом графік також встановлювався у відсутність [PERSON] і був прийнятий на розсуд судді. Таке рішення суттєво ускладнило і фактично унеможливлювало його виконання через зайнятість відповідача на роботі з 9-00 годин до 21-00 годин. У разі виникнення таких ситуацій позивачу пропонувалось перенести його побачення з донькою на інший день, однак він вчиняв сварки і вимагав виконання рішення суду. Через такі обставини не раз виникали конфлікти, але ніяких перешкод відповідач позивачу у спілкуванні з дитиною не чинила. Крім того, позивач в лютому-березні 2018 року майже кожного ранку ходив з відповідачем та донькою до дитячого закладу, однак при зустрічах постійно провокував конфлікти з відповідачем, оскільки метою таких зустрічей було приниження честі і гідності [PERSON] , а не зустріч з дитиною. Одного разу позивач по дорозі в садочок вчинив бійку з чоловіком відповідача, намагаючись вирвати дитину з його рук. [PERSON] розплакалась і відповідач змушена була повернутись додому. Пригнічений настрій дитини помічався і вихователями дитячого садочку. Також 29.03.2018 року о 10-00 годин під час проведення фестивалю „Водограй" в приміщенні дитячого садочку позивач намагався викрасти доньку, чому зашкодили працівники дитячої установи та відповідач. Вказані дії також закінчились черговим конфліктом. Непристойно ставився позивач як до відповідачки, так і до її матері, тому за вказаних обставин просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але у направленому листі до суду просив розглянути справу у відсутність представника 3-ї особи і винести рішення з максимальним урахуванням інтересів малолітньої дитини (т.1, а.с.180; 220), одночасно надавши висновок органу опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 31.05.2021 року №101-3732/04 (т.1, а.с.221-223). Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що вимоги позову необхідно задовольнити частково з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.1, ст.3; ч.1, ст.9; ч.1, ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1, ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. За правилами ч.2, ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Як регламентовано ч.1-2, ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в зареєстрованому шлюбі ніколи не перебували, але мали відносини. [INFO] у них народилась донька [PERSON] (т.1, а.с.11). Згідно ч.4, ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 року, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10.11.2015 року [PERSON] , [INFO] , був визнаний батьком малолітньої дитини [PERSON] , яка народилась [INFO] . Зазначене рішення вступило в законну силу 23.11.2015 року (т.1, а.с.8). Як стверджувала відповідач [PERSON] , з жовтня 2014 року через неприязні відносини з позивачем [PERSON] та його родиною сторони припинили спілкування між собою. Судовим наказом Дарницького районного суду м. Києва від 15.03.2021 року було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх його доходів на утримання доньки [PERSON] (т.1, а.с.191-192). Суд не приймає до уваги подану довідку про розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, оскільки вона складена відносно боржника по сплаті аліментів [PERSON] , який не є учасником справи в даному цивільному провадженні (т.1, а.с.193). Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позивач [PERSON] бажав і бажає здійснювати свої права та обов`язки батька дитини [PERSON] , турбуватись про неї, піклуватись про її життя, однак відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з донькою та не дозволяла йому приймати участь у її вихованні. За таких обставин він звернувся з відповідною заявою до служби у справах дітей і розпорядженням Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 5.07.2016 року №461 була визначена участь позивача [PERSON] у вихованні доньки [PERSON] наступним чином: кожної неділі місяця з 10-00 до 13-00 годин; кожної середи з 19-00 до 20-30 годин. Цим же розпорядженням було зобов`язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно батька дитини (т.1, а.с.12). Відповідач [PERSON] не виконувала зазначеного розпорядження, продовжувала порушувати права та інтереси позивача. Тому [PERSON] змушений був звернутись до суду і рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 року його позов був задоволений, зобов`язано [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] , визначено спосіб участі позивача у вихованні доньки і встановлено наступний графік побачень батька з дитиною без присутності матері дитини: кожної середи з 19-00 до 20-30 годин; кожної п`ятниці з 19-00 до 20-30 годин; кожної неділі з 10-00 до 13-00 годин. Дане рішення вступило в законну силу 13.02.2017 року (т.1, а.с.8-10). Як зазначив позивач, з 13.02.2017 року по лютий 2018 року відповідач частково виконувала рішення суду, а саме: здійснення побачень батька з дитиною в присутності самої [PERSON] , яка не надавала дитину для спілкування у її відсутність. Але позивач був згоден з цим, оскільки міг бачити свою дитину [PERSON] . Зустрічі проходили в квартирі відповідача, позивач разом з дитиною малювали, грались в дитячі іграшки та ігри для її розвитку. За цей період у позивача з дитиною налагодились приємні родинні відносини, донька називала його батьком, вони разом посміхались, фотографувались та бавились. Вказані обставини підтверджуються світлинами, виконаними самим [PERSON] (т.1, а.с.139-146), і не спростовані відповідачем [PERSON] . З лютого 2018 року [PERSON] був позбавлений можливості бачитись з дитиною, що і підтвердила у своєму відзиві [PERSON] , пославшись на її зайнятість на роботі з 9-00 годин до 21-00 годин. 15.06.2018 року Дарницький районний суд м. Києва видав виконавчий лист №753/16879/17 про зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з донькою [PERSON] (т.1, а.с.15). Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві було відкрите виконавче провадження ВП №57111345 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2018 року (т.1, а.с.121-122), однак у зв`язку з невиконанням боржником [PERSON] рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 року, що відображено у актах державного виконавця від 12.10.2018 року та від 24.10.2018 року (т.1, а.с.123), головний державний виконавець Проць В.С. звернувся до Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві і 10.01.2019 року за його поданням були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ч.1, ст.382 КК України з приводу невиконання [PERSON] ухвали суду (т.1, а.с.13). Згідно ухвал слідчих суддів Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 6.02.2020 року, [PERSON] від 29.09.2020 року та [PERSON] від 29.01.2021 року постанови про закриття кримінального провадження №12019100020000189 від 10.01.2019 року були скасовані (т.1, а.с.38-39; 126-127; 171-172), на час розгляду справи досудове розслідування триває. Постановою головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Проця В.С. від 8.02.2019 року про закінчення виконавчого провадження було встановлено, що виконати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 року без участі боржника [PERSON] не виявилось можливим, на боржника накладено штраф, а до органу досудового розслідування направлено подання про притягнення особи до кримінальної відповідальності і постановлено закінчити виконавче провадження ВП №57111345 (т.1, а.с.15-16). Крім того, на підставі невиконання [PERSON] рішення Дарницького районного суду м. Києва від 2.02.2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про передачу дитини [PERSON] для її проживання батьку за наслідками невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини матір`ю дитини, з якою проживає така дитина, в порядку ч.4, ст.169 СК України. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 року в задоволенні позову було відмовлено (т.1, а.с.75-77). Постановою Київського апеляційного суду від 20.02.2020 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12.12.2019 року було залишено без змін (т.1, а.с.78-80). Ствердження відповідача та її представника про те, що встановлені вказаними судовими рішеннями обставини необхідно взяти до уваги при розгляді даної цивільної справи, оскільки вони не підлягають доказуванню на підставі ч.4, ст.82 ЦПК України, суд не може покласти в основу рішення, так як зазначені обставини були встановлені судами, виходячи з предмету спору про передачу дитини для її проживання батьку за наслідками невиконання рішення суду щодо участі батька у вихованні дитини матір`ю дитини, з якою проживає така дитина, на підставі ч., ст.169 СК України. Предмет спору даної цивільної справи про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні батьком, зміна порядку участі батька у вихованні дитини не є спорідненим і тотожнім. Як констатовано ч.1-3, ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року 1. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 2. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. 3. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За правилами ч.1-2, ст.150 СК України Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як регламентовано ч.1, ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. За приписами ч.1-2, ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.1-3, ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Як наголошує ч.1-2, ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Згідно висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 31.05.2021 року №101-3732/04 встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , де створені умови для проживання дитини, батько дитини [PERSON] проживає в [ADDRESS] , де створені умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 16.03.2021 року, складеним працівником служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, питання визначення участі батька у вихованні дитини 25.03.2021 року розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, на якому були присутні батьки дитини, обговорення та проголошення рішення відбулося в присутності обох батьків, з урахуванням вказаного комісія прийшла до висновку, з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація вважає за доцільне визначити участь батька [PERSON] у вихованні дитини [PERSON] , [INFO] за наступним графіком: щосереди з 19-00 години до 20-30 годин; перший тиждень місяця з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи з ночівлею за місцем проживання батька; друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19-00 годин до 20-30 годин, з метою уникнення конфліктних ситуацій між [PERSON] та [PERSON] зобов`язати [PERSON] дотримуватись режиму харчування, лікування, розвитку та відпочинку дитини, не допускати протиправних дій та негативних розмов стосовно матері дитини [PERSON] , зобов`язати [PERSON] не перешкоджати батьку [PERSON] брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з донькою, не допускати протиправних дій і негативних розмов стосовно батька дитини (т.1, а.с.221-223). За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до характеристики ФО-П [PERSON] позивач [PERSON] за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони (т.1, а.с.14; 40). За місцем проживання позивач також характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики ОСББ „Дайнава" (т.1, а.с.148). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що з [PERSON] він разом працює, позивач позитивно характеризується за місцем роботи, неконфліктний, ввічливий, привітний, шкідливих звичок не має, дуже любить свою доньку. Свідок бачив квитанції про сплату аліментів [PERSON] на утримання своєї дитини. Часто приходив позивач до квартири, де проживає його донька, але мати дитини двері не відчиняла, з цьому приводу [PERSON] неодноразово звертався до поліції. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що позивач є позитивною людиною, з [PERSON] він тричі у призначений судом час приходив до квартири відповідача, однак на його дзвінки ніхто вхідні двері квартири не відкривав, на його телефонні дзвінки також ніхто не відповідав. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2021 року була призначена судово-психологічна експертиза щодо індивідуально-психологічних особливостей дитини [PERSON] , впливу матері дитини на її психологічний стан та розвиток дитини, спроможності дитини спілкуватись зі своїм батьком, можливості впливу індивідуально психологічних особливостей батька на емоційний стан та психічний розвиток дитини (т.1, а.с.242-243). На повідомлення суду щодо явки відповідача з дитиною для проведення судово-психологічної експертизи [PERSON] не реагувала (т.2, а.с.20-24). За висновком експерта №2-19/11 від 19.11.2021 року за результатами проведеної судово-психологічної експертизи Українським центром судових експертиз встановлено, що наявні у [PERSON] індивідуально-психологічні особливості, декларовані педагогічні настанови можуть обумовлювати для дитини в перспективі адекватний розвиток та становлення особистості, відчуття благополуччя дитини [PERSON] . Визначити вплив його стилю виховної поведінки на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини [PERSON] у теперішній час (в тому числі і перспективі) не можливо як з урахуванням відсторонення батька від виховання дитини, так і відсутньою можливістю провести повноцінне дослідження дитини (т.2, а.с.25-36). Даний висновок ґрунтувався на психологічному дослідженні підекспертного [PERSON] та психологічного аналізу відеоматеріалів з фіксацією зустрічей позивача з дитиною, в результаті якого зазначено, що у поведінці [PERSON] відсутні скованість, ознаки негативних переживань, присутність дорослої особи [PERSON] не сприймається дитиною як загрозлива ситуація, дитина навпаки проявляє себе вільно, відповідно до ситуації. Суд не може покласти в основу рішення висновок експертного дослідження Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 9.03.2021 року №ЕД-19-20/40022-ПС, оскільки судовий експерт [PERSON] не попереджалась про кримінальну відповідальність за ст.384; 385 КК України, вона не викликала для дослідження в якості підекспертного [PERSON] , не ставила йому запитання, не досліджувала будь-які інші матеріали, які міг надати [PERSON] , а провела дослідження однобічно і неповно. Крім того, даному експерту ставилось питання про місце проживання дитини з батьком або матір`ю (т.1, а.с.199), і відповіді базувались саме на такому предметі, хоча місце проживання дитини не є предметом спору в даному цивільному провадженні. В ч.1, ст.3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. В рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява №2091/13, у справі „М.С. проти України" та у рішенні „Мамчур проти України" від 16.07.2015 року №10383/09, параграф 100, Європейський суд з прав людини вказав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: 1) інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків з сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є не благодійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ від 7.12.2006 року №31111/04 у справі „Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини і інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі „Олсон проти Швеції") (№2) від 27.11.1992 року, серія А, №250, ст.35-36, параграф 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, зокрема і практики ЄСПЛ, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у спорі, а вже тільки потім права батьків. Презумпція вирішення спору на користь матері у справах про опіку над дитиною не підтримується ні практикою ООН після прийняття Декларації про права дитини, ні судовою практикою ЄСПЛ та не відповідає позиції Ради Європи. Декларація прав дитини від 20.11.1959 року не є міжнародним договором в розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23.05.1969 року та Закону №1906-ІV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку з цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість. Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, про те, що в усіх діях повинно приділятись першочергова увага якнайкращому забезпеченню інтересів дитини узгоджується з нормами Конституції України та Законів України, тому саме її норми зобов`язані враховуватись усіма судами при розглядів спорів, які стосуються прав дітей. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що міститься у Постанові від 17.10.2018 року у справі №402/428/16-ц, який в розумінні ст.411; 417 ЦПК України є обов`язковими для судів першої інстанції. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 17.10.2018 року відступила від висновків Верховного Суду України, зазначених у постановах від 14.12.2016 року у справі №6-2445цс16 та від 12.07.2017 року у справі №6-564цс17 про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім випадків виняткових обставин, бути розлучена з матір`ю. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання своєї дитини, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в сукупності інтересів самої дитини, приходить до висновку, що оскільки [PERSON] здійснює перешкоди [PERSON] у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини [PERSON] , при цьому батько дитини має всі належні умови для зустрічей з дитиною для здійснення своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, тому необхідно зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та вихованні їх спільної дитини та змінити графік побачень та спілкування батька [PERSON] з донькою [PERSON] з урахуванням її віку та розвитку дитини: 1) кожної середи кожного тижня кожного місяця з 16-00 годин до 20-00 годин в присутності матері дитини [PERSON] протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; що було б необхідним перехідним періодом для дитини; 2) кожні другий та четвертий вівторок та четвер кожного тижня кожного місяця з 16-00 годин до 20-00 годин в присутності матері дитини [PERSON] протягом трьох місяців, починаючи з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження; 3) кожний перший та третій тиждень кожного місяця з 19-00 годин п`ятниці до 19-00 годин суботи наступного дня без присутності матері дитини [PERSON] після закінчення тримісячного строку з дня відкриття виконавчого провадження і до закінчення року з дня відкриття виконавчого провадження; 4) з 5 числа по 11 число кожного місяця щороку та з 20 числа по 26 число кожного місяця щороку без присутності матері дитини [PERSON] після закінчення річного терміну з дня відкриття виконавчого провадження і до досягнення дитиною повноліття, що буде повністю відповідати правам та інтересам малолітньої дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, суд вважає необхідно позов задовольнити частково. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд частково задовольняє позов, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 840 грн. 80 коп. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду, та 9 900 грн. вартості експертних послуг за проведення судово-психологічної експертизи, а всього 10 740 грн. 80 коп.

Outcome: partial