Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

02.03.2023 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 15798, 60 грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що 21.11.2019 трапилась дорожньо-транспортна пригода, а саме [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21114» д.н.з. « [NUMBER] », здійснив зіткнення з транспортним засобом «Renault», д.н.з. « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] . Постановою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.09.2020, провадження у справі відносно [PERSON] та [PERSON] за ст.. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Renault», д.н.з. « [NUMBER] » був пошкоджений, внаслідок чого його власнику завдано матеріальних збитків. Зазначає, що в порушення умов Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004, цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] на час ДТП була не застрахована. У зв`язку з чим, [PERSON] повідомила МТСБУ про настання ДТП та надала заяву про відшкодування шкоди. \~Відповідно до звіту № 491/М/2019, визначено вартість ремонту транспортного засобу «Renault», д.н.з. « [NUMBER] » . Відповідно до приписів ст.. 36 п. 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», де зазначено, що у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, МТСБУ визначив розмір заподіяної шкоди [PERSON] в сумі 14438, 00 грн., та здійснив регламентну виплату. Крім того, витрати МТСБУ на збір документів склали 1360, 60 грн. Вищевикладене стало підставою звернення до суду. \~\~02.03.2023 до суду надійшла вказана позовна заява, та розподілена судді Зуб Г.А. \~\~06.03.2023 судом здійснено електронний запит до Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 06.03.2023. Ухвалою судді від 07.03.2023 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, повідомлений належним чином, просив розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомляася у встановленому законом порядку, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка повернута оператором поштового зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Відповідно до пункту 3 частини 8\~статті 128 ЦПК України\~днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч.2\~ст.191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Беручи до уваги ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень\~ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч.4\~ст.223 ЦПК України\~\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. \~Відповідно до вимог ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що протоколи про адміністративне правопорушення серії ОБ № 143644 та ОБ № 143645 від 21.11.2019, складено внаслідок ДТП, а саме, 21.11.2019 о 22-25 год., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault», д.н.з. « [NUMBER] », рухаючись по вул.. Рибалка в м. Харкові, під`їжджаючи до нерегульованого перехрестя з вул.. Ощепкова, не виконала вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», та скоїла зіткнення з автомобілем ВАЗ 21114, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по вул.. Ощепкова. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Постановою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.09.2020, провадження у справі відносно [PERSON] та [PERSON] за ст.. 124 КУпАП було закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення. Станом на час вчинення ДПТ, цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була не застрахована. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , власником транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] . 25.11.2019 [PERSON] повідомила МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 21.11.2019 о 22-25 год., за участю транспортного засобу автомобілем «Renault», д.н.з. « [NUMBER] », під її керуванням, власником якого є [PERSON] та транспортного засобу «ВАЗ 21114» д.н.з. « [NUMBER] », під керуванням [PERSON] 25.11.2019 з метою отримання грошового відшкодування за спричинену внаслідок ДТП матеріальну шкоду, [PERSON] подав заяву до МТСБУ. Згідно з даними, які містяться в акті огляду транспортного засобу та звіті №491/М/2019 від 12.12.2019, складеного ТОВ «незалежна експертна компанія» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Renault», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП 21.11.2019, становить 28876, 00 грн. Відповідно до ст.. 36 п. 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Таким чином, 13.13.2020 МТСБУ, у зв`язку з настанням події, передбаченої підпунктом «а» п.41.1 ст.\~41\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до наказу № 64741 про відшкодування шкоди, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] в розмірі 14438, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2544530 від 13.11.2020. Крім того, МТСБУ понесені додаткові витрати на збір документів в розмірі 1360, 60 грн. Відповідно до ч.1ст. 1166 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини (ч.2ст. 1166 ЦК України). Згідно з частинами 1,2 ст.\~1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою(п. 1 ч.1ст.1188 ЦК України). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до підпункту «а» п. 41.1ст.\~41\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Частиною 1ст.\~1191\~ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з п.п 38.2.1 п. 38.2ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1ст. 13 цього Закону. Матеріали справи не містять жодних доказів відшкодування відповідачем шкоди в порядку регресу позивачу. Доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування [PERSON] не надано. Разом з цим, частиною другою статті 38 КУпАП встановлено, що, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - п`ятій цієї статті. При цьому, п. 7 ст. 247 КУпАП визначено, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. У\~постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19\~зазначено про те, що тлумачення\~ст. 1188 ЦК України\~свідчить, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП\~через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених\~ст. 38 КУпАП,\~не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18. У\~постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц\~зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення\~Правил дорожнього руху\~не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. Натомість, у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1 ч. 1\~ст. 247 КУпАП\~у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18). Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що закриття провадження відносно [PERSON] та [PERSON] за ст. 124 КУпАП на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення, не вказує на відсутність вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, адже протоколи про адміністративне правопорушення серія ОБ № 143644 та серія ОБ № 143645 від 21.11.2019 є чинними та дії працівників ДАІ щодо їх складання відповідачем не оскаржувались. Суд зазначає, що не притягнення до адміністративної відповідальності за\~ст. 124 КУпАП\~не свідчить про відсутність вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених\~статтею 38 КУпАП\~не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій\~ст. 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Між тим, жодних належних і допустимих доказів відсутності вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди відповідачем не було надано. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до\~ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1ст.13ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1ст.76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено ч. 2ст. 77 ЦПК України. Згідно ч. 1ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначене, те, що сплата МТСБУ страхового відшкодування, підтверджена матеріалами справи, суд приходить до висновку про\~обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача, в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 14438, 00 грн. та витрат на збір документів в сумі 1360, 60 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 141\~ЦПК України \~з відповідача \~підлягає стягненню\~на користь\~позивача\~судовий збір у розмірі 2684, 00 грн.

Outcome: approved