Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо її неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У обґрунтування позову зазначено, що [INFO] у позивача [PERSON] та відповідачки [PERSON] народився син [PERSON] . Відповідачка записана матір`ю дитини у свідоцтві про народження. У офіційному шлюбі вони не перебували. На даний момент вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Їх син, [PERSON] проживає разом з позивачем, навчається в КЗ "Козачолопанський ліцей". З кінця 2021 року відповідачка не бачила сина жодного разу. [PERSON] проживає окремо, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не спілкується з дитиною взагалі, не дбає про його самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та іншихдуховних цінностей. Відповідачка не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина. Вихованням та фактичним утриманням займається позивач. Враховуючи вищевикладене, він вважає що відповідачку треба позбавити батьківських прав, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України 23.03.2023, судом направлено звернення до відповідного органу реєстрації щодо місця перебування та місця проживання відповідачки. Ухвалою судді Дергачівського районного суду Харківської області від 29 березня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 27 квітня 2023 року на 13 годин 30 хвилин. 26 травня 2023 позивачем [PERSON] до суду подана уточнена позовна заява по справі. Ухвалою суду від 04.07.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 11 липня 2023 року. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, хоча про розгляд справи повідомлялася за останньою відомою адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , та шляхом розміщення оголошення на сторінці веб-сайту суду офіційного веб-порталу «Судова влада України» ,з заявами до суду не зверталася. Відповідачці було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву. Оскільки відповідачка з поясненнями чи запереченнями (відзивом на позов) щодо позовних вимог до суду не зверталася, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач у судове засідання не з`явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд дійшов висновку про наступне. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом було достовірно встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його матір`ю записана [PERSON] , батьком - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 17.11.2021. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з нормами статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, а також ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Статтею 11 Закону України Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, № 2402-III передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як роз`яснено в пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, N 3 (далі - Постанови) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно абзацу 2 пункту 16 Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Невжиття заходів щодо спілкування з дитиною, турботи про неї, розцінюється як свідоме нехтування відповідачем своїми обов`язками, сукупність зібраних у справі доказів свідчить про те, що відповідач не має прагнення спілкуватися з дитиною, сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не проявляє інтересу до його внутрішнього світу, що суперечить положенням ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), з яких випливає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найвищі інтереси є предметом їх основного піклування. Відповідачка, яка являється матір`ю дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина. Статті 150, 157 СК України передбачають, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З довідки №093 від 20.01.2023 Виконавчого комітету Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області, підписаною старостою Козачолопанського старостинського округу Людмилою Вакуленко, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , дійсно один виховує свого сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ним за даною адресою. Згідно даних довідки про реєстрацію місця проживання особи №457 від 02.11.2021 [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресо: [ADDRESS] , з 02.11.2021. В матеріалах справи міститься заява відповідачки [PERSON] від 25.01.2023, посвідчена приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Коробець О.М., згідно даних якої [PERSON] відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого немовнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Вищевказане свідчить про небажання матері здійснювати виховання своєї неповнолітньою дитини, приймати активну участь у її розвитку, навчанні та піклуванні про здоров`я останнього. Частиною 5 ст. 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Дергачівської міської військової адміністрації щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , вбачається доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 180 СК України встановлено, що батьки повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Outcome: approved