Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

КП "Харківські теплові мережі" (далі за текстом - позивач) звернулось до Дзержинського районного суду м. Харкова суду з позовом до [PERSON] (далі за текстом - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача вартість використаної теплової енергії у розмірі 54410,72 грн. за період з 01.12.2012 по 30.04.2021, 3% річних - 1063,32 грн., інфляційні витрати - 2427,85 грн. та судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачу на підставі договору-купівлі продажу від 19.12.2012 належить нежитлове приміщення цокольного поверху №25-1-:25-5 в літ. «А-5», загальною площею 68,3 кв.м по [ADDRESS] . з централізованою системою теплопостачання. Відповідач без укладання договору отримує теплову енергію за рахунок позивача, яку позивач подає у централізовану систему опалення та гарячого водопостачання житлового будинку, де розташоване вказане нежитлове приміщення. Постачання теплової енергії відповідачу підтверджується актами про підключення та відключення опалення, що складені представниками позивача та житлово-експлуатаційної організації. У зв`язку з тим, що приміщення відповідача не обладнані пристроями обліку теплової енергії, розрахунок спожитої теплової енергії зроблений згідно з нормативним документом «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 24494 з урахуванням теплового навантаження. За період користування тепловою енергією з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2021 року відповідачем спожито теплової енергії на суму 54410,72 грн. За кожен розрахунковий період відповідачу направлялися платіжні вимоги-доручення про сплату за спожиту теплову енергію, що до цього часу не сплачені. У зв`язку з несвоєчасною сплатою позивач також просить стягнути 3% річних та інфляційні витрати. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 листопада 2021 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2022 року позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі" до [PERSON] про стягнення вартості теплової енергії задоволено. Ухвалено стягнути з [PERSON] на користь КП «Харківські теплові мережі» вартість використаної теплової енергії у розмірі 54410,72 грн., 3% річних в сумі 1063,32 грн., інфляційні витрати в сумі 2427,85 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 травня 2023 року вказане заочне рішення скасовано та призначено розгляд справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 06 червня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що до вказаної позовної заяви необхідно застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки КП "Харківські теплові мережі" не просило суд поновити строк позовної давності та не наводить поважних причин пропуску цього строку. Також зазначає, що у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Позивачем не надано суду жодного документу чи іншого доказу як саме позивач при розрахунку споживання відповідачем теплової енергії за опалення приміщення відповідача визначив відповідні показники. Позивачем надано до суду акт обстеження системи теплоспоживання об`єкту розташованого за адресою: [ADDRESS] , в акті відсутній запис, що обстеження проходило в присутності власника приміщення [PERSON] , крім того в даному акті прямо вказано, що представники КП «Харківські теплові мережі» не мали прямого доступу до самого приміщення, і відповідно не мали змоги зробити заміри температури внутрішнього повітря приміщення. Звідки взялася цифра у 18 градусів С , вказана у розрахунку, не відомо та нічим не доведена, крім того ця цифра незмінна протягом всього періоду (що не може бути з огляду на елементарні основи фізики) та є припущенням позивача. Так само позивачем не надано суду жодного документу чи обчислення щодо розрахунку теплового навантаження приміщення відповідача, оскільки відповідно до положень пункту 23 Правил, у споживачів теплової енергії, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі купівлі-продажу теплової енергії, оскільки позивач підтверджує у своїй позовній заяві, що відповідного договору між ним та відповідачем не існує, яким чином було визначене теплове навантаження приміщення, що належить відповідачу саме у розмірі 0,002517 - не відомо, нічим не доведено. Позивач не надав суду жодного документу, вимірювань чи інших розрахунків даного показнику теплового навантаження приміщення відповідача. З огляду на наведене показник теплового навантаження приміщення відповідача у 0,002517 також є припущенням позивача. Крім того позивачем не надано суду жодних доказів того, чим керувався позивач при розрахунку показника tз.п, а семе , як була розрахована та на підставі яких даних, замірів та документів середня температура зовнішнього повітря за місяць у кожному конкретному періоді (довідки гідрометеорологічних станцій та інше). Також зазначила, що твердження позивача про те, що відповідачем були проігноровані листи позивача та платіжні-вимоги доручення про сплату за спожиту, на думку позивача, теплову енергію неправдиві. На кожен лист чи рахунок позивача, відповідач надавала письмову відповідь в яких відповідач вказувала на те, що приміщення, що розташовано за адресою [ADDRESS] , немає підключення до мереж теплопостачання та гарячої води, обігрів приміщення здійснюється за допомогою електричних пристроїв. Таким чином у відповідача не має підстав для укладання договору купівлі-продажу теплової енергії та гарячої води та немає жодної заборгованості за вказані послуги. 13 червня 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій вона зазначає, що відповідно до акту обстеження системи теплопостачання від 25 березня 2021 року проведено обстеження та встановлено, що приміщення знаходиться в тепловому контурі житлового будинку, отже приєднане до централізованої системи теплопостачання. Відповідачу предписано надати розрахунок теплового навантаження, укласти договір купівлі-продажу теплової енергії, сплатити за використану теплову енергію. Правом на подання свого розрахунку теплового навантаження відповідач не скористалася, тому заперечення проти теплового навантаження встановленого КП «Харківські теплові мережі» у розмірі 0,002517 Qоп є недоцільними та необґрунтованими. Крім того, в житловому будинку [ADDRESS] система теплопостачання, яке надає КП "Харківські теплові мережі" с централізованою. Система опалення вищезазначених приміщень є невід`ємною частиною централізованої системи опалення житлового будинку, тому при подачі теплової енергії у централізовану систему опалення житлового будинку одночасно опалюються нежитлові приміщення відповідача. Саме безпосередньо факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень підтверджується актами про підключення опалення на початку опалювальних сезонів та актами про відключення опалення наприкінці опалювальних сезонів до житлового будинку в цілому, де розташовані нежитлові приміщення відповідача. Також зазначає, що відповідачу по справі неодноразово були зроблені приписи стосовно того, що в разі непогодження з тепловим навантаженням виконати розрахунок теплового навантаження в незалежній організації, яка має ліцензію на виконання даного різновиду робіт, що підтверджується актами обстеження які були надані разом з позовною заявою. Розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався позивачем розрахунковим способом згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94. Крім того, ніяких дозволів на переобладнання системи опалення відповідач не отримував, і відповідно не надавав до КП «Харківські теплові мережі». Відповідачем по справі не подано до суду підтвердження того, що ним дотримана законодавчо передбачена процедура відключення від системи централізованого опалення, а отже у КП «Харківські теплові мережі» відсутні підстави для звільнення [PERSON] від обов`язку оплати за використану теплову енергію. Отже, підведення централізованого опалення до стояка в межах приміщення відповідача свідчить про виконання послуг КП «Харківські теплові мережі». Власник повинен сплачувати за теплову енергію у разі самовільного відключення від мережі централізованого опалення, у тому числі у разі відсутності приладів опалення в приміщенні. Єдиною підставою для відключення окремих приміщень від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Акти обстеження є доказом належності в нежитловому приміщенні відповідача опалення, яке надається йому через трубопроводи системи опалення. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідачу на підставі договору-купівлі продажу 19 грудня 2012 року належить нежитлове приміщення цокольного поверху №25-1-:25-5 в літ «А-5», загальною площею 68,3 кв.м по [ADDRESS] . З копії акту обстеження системи теплоспоживання об`єкту від 25 березня 2021 року № 173/4548 встановлено, що система опалення нежитлових приміщень, яке належить [PERSON] є єдиною та невід`ємною частиною системи опалення житлових будинків, за адресою: [ADDRESS] теплопостачання яких здійснює КП «Харківські теплові мережі». Постачання теплової енергії на потреби опалення у житлові будинки позивач здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року. Оскільки відповідач з Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» договір на постачання теплової енергії не укладав, відповідач отримував теплову енергію на потреби опалення за відсутності письмового договору. Факт споживання відповідачем теплової енергії на потреби опалення приміщень з жовтня 2017 року по листопад 2021 року підтверджується актами про підключення та відключення опалення в житлових будинках по [ADDRESS] та [ADDRESS] № 173/15988 від 18 жовтня 2017 року, № 173/17528 від 10 квітня 2018 року, № 173/16141 від 24 жовтня 2017 року, № 173/17569 від 10 квітня 2018 року, № 173/17042 від 16 листопада 2018 року, № 173/21740 від 10 квітня 2019 року, № 173/22880 від 09 листопада 2019 року, № 173/25305 від 09 квітня 2020 року, № 173/22921 від 03 листопада 2019 року, № 173/25345 від 09 квітня 2020 року, № 173/27098 від 10 листопада 2020 року, № 173/27058 від 11 листопада 2020 року, № 173/28302 від 12 квітня 2021 року, № 173/28344 від 12 квітня 2021року, які складені представниками КП «Харківські теплові мережі» та представниками житлово-експлуатаційної організації. Також, факт споживання відповідачем теплової енергії підтверджується актами обстеження № 173/21387 від 19.10.2012, № 173/20120 від 15.04.2013, №173/574 від 06.10.2013, № 173/202 від 14.04.2014, № 173/2929 від 25.10.2014, № 173/6084 від 14.04.2021, №173/8013 від 14.10.2015, № 173/9824 від 05.04.2016, №173/11983 від 20.10.2016, № 173/11983 від 20.10.2016, №173/13715 від 03.04.2017, №173/14580 від 17.10.2017, №173/19333 від 10.04.2018, №173/20089 від 05.11.2018, №173/20835 від 10.04.2019, №173/22621 від 07.11.2019, №173/25652 від 09.04.2020, №173/28837 від 12.04.2021, №173/26250 від 28.10.2020 які складені представниками позивача та представниками житлово-експлуатаційної організації. Позивач на адресу відповідача направляв листи вимоги на оплату вартості безпідставно спожитої теплової енергії, які відповідачем оплачені не були, у зв`язку з чим у нього перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2021 року у розмірі 54410,72 грн. Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Такими діями є реальне постачання теплової енергії у приміщення відповідача та її отримання останнім. Суд зазначає, що відсутність письмового договору між відповідачем та позивачем не є підставою для не оплати заборгованості за спожиту теплову енергію. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Законом України "Про теплопостачання" передбачено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Частиною 6 ст.19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства (ст. 526 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За приписами ч.1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. На підставі зазначеного позивач за період з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2021 року здійснив розрахунок спожитої відповідачем теплової енергії на загальну суму 54410,72 грн. Даний розрахунок здійснено позивачем відповідно до нормативного документа "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби" КТМ 204 України 244-94. Підпунктом 5.3 п.5 Державні будівельні норми України "Опалення, вентиляція та кондиціювання" ДБН В.2.5-67:2013 передбачено, що у холодний період року в опалювальних приміщеннях упродовж періоду їх використання у житлових будинках допускається, а у громадських адміністративно-побутових та виробничих будівлях слід приймати температуру повітря нижчою не більше ніж на 4С від нормованої температури, але не нижче 12С у житлових, громадських та адміністративно-побутових будівлях і не нижче ніж 5С у виробничих приміщеннях. Оскільки самі приміщення відповідача не опалюються, опалення відповідача здійснюється від житлового будинку, безпосередньо від суміжних опалювальних приміщень вбудованих в житловий будинок, та передбачені під нежитлові приміщення, які в свою чергу опалюються, що підтверджується актами обстеження, наявними в матеріалах справи. Відповідно до п.23 "Правил користування тепловою енергією", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 у споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді. Як зазначив представник позивача у судовому засіданні, розрахунок теплового навантаження відповідачу було здійснено позивачем згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94 з урахуванням: Зовнішній об`єм будинку V ? 20000 м3; об`єму та загальної площі приміщення відповідно до акту обстеження №175/4548 від 25.03.21 S=68,3 м2 V=262 м3; року забудови - 1936; Питома опалювальна характеристика будівлі qo=0,28 ккал/м3*год*°С; температури всередині приміщення t в.п.-18°С; коефіцієнту переліку для визначення qo (при t з.п.= - 23 °С) а=1,116; розрахунку температури зовнішнього повітря для м. Харкова t з.п.= -23°С; коефіцієнт, який враховує тепловий потік на опалення громадських споруд к =1,25; коефіцієнт, який враховує розташування приміщень в полу підвалі - 0,6; теплове навантаження на потреби опалення вираховуються по формулі Qот= V х q0 х (t в.н. - tн.в ) х а х кх 0,6=2517,50ккал/год=0,002517 Гкал/год.. Крім того, представник позивача зазначає, що відповідач не позбавлений права в разі непогодження з тепловим навантаженням, зробити розрахунок в незалежній організації, чого останнім зроблено не було. Враховуючи викладене, суд не приймає заперечення представника відповідача стосовно невірності зробленого позивачем розрахунку. Щодо заперечень представника відповідача з посиланням на факт відсутності приєднання приміщень відповідача до джерела теплопостачання, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно "Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій", затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і приживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Порядок відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в багатоквартирних житлових будинках урегульовано Правилами з надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. № 630, Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від мереж централізованого теплопостачання, затвердженого наказом № 4 від 22.11.05р. Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України (чинним до 17.09.2019) та Порядком відключення споживачів від систем централізованого опалення та постачання гарячої води, затвердженого наказом № 169 від 26.07.2019 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Доказів демонтажу системи опалення в нежитлових приміщеннях відповідача з дотримання встановленого законом порядку відповідачем суду надано не було, в матеріалах справи такі докази також відсутні. Оскільки система опалення нежитлових приміщень відповідача в житловому будинку [ADDRESS] , які належать відповідачу на праві власності, є єдиною з системою опалення житлового будинку, розташованого за цією ж адресою, суд зазначає, що відповідачем за період з 01 грудня 2012 року по 30 квітня 2021 року без укладання письмового договору споживалась теплова енергія. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму боргу за спожиту теплову енергію. Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку, суд дійшов висновку, про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми за спожиту теплову енергію. Щодо заяви відповідача про застосування судом до вимог КП «Харківські теплові мережі» строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Відповідно до ч. 3ст. 267 ЦК України, суд застосовує позовну давність за заявою відповідача. Зважаючи на те, що відповідачем у відзиві на позовну заяву зазначено про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне на підставі ч.3 ст. 267 ЦК України застосувати трирічний строк позовної давності. Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено (у тому числі, й станом на час звернення КП «Харківські теплові мережі» з позовом до суду). Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID- 19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Отже, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог про стягнення вартості використаної теплової енергії з березня 2017 року по жовтень 2018 року, в силу п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України на момент подання позову (21 жовтня 2021 року) не спливла та продовжується на строк дії карантину. Правова позиція щодо застосування статті 257 ЦК України та пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06.05.2021 у справі № 903/323/20, від 31.05.2022 у справі № 926/1812/21, від 22.06.2022 у справі № 916/1157/21. Враховуючи викладене, стягненню підлягає вартість використаної теплової енергії з 01 березня 2017 року по 30 квітня 2021 року. З урахуванням проведеного перерахунку в межах строку позовної давності з урахуванням приписів п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України загальний розмір заборгованості відповідача за надані послуги з теплопостачання складає 28578,21 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. У зв`язку із простроченням відповідачем сплати комунальних послуг позивачем нараховано 3% річних у розмірі 1063,23 грн. та інфляційні витрати у розмірі 2427,85 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача вартості використаної теплової енергії з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми з урахуванням строків позовної давності. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial