Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

позивачка звернулася до суду з даним позовом, зазначаючи що з 11 серпня 2001 року по 19 серпня 2021 року перебувала у шлюбі з відповідачем. В період шлюбу подружжям було нажите спільне сумісне майно - автомобіль марки "Chevrolet Lacetti NF 196", 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код [NUMBER] ), 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Враховуючи приблизно однакову вартість автомобілів станом на теперішній час - 4000 доларів США, що еквівалентно 160000 гривень, прохала визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки "Chevrolet Lacetti NF 196", 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , а вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код [NUMBER] ), 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . залишити у власновті відповідача. Під час судового розгляду позивач свої позовні вимоги підтримала, за підставами, викладеними в позові. Вказала що має водійське посвідчення, тому буде користуватися цим автомобілем. Відповідач, представник відповідача проти позову заперечили, вказавши що вищезазначені легковий та вантажний автомобілі дійсно були придбані в період шлюбу. Разом з тим, вантажний автомобіль є технічно несправним, а відповідач також має посвідчення водія та користується легковим автомобілем. Зазначили що кожен автомобіль має бути поділений між сторонами в рівних частках. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що з з 11 серпня 2001 року по 19 серпня 2021 року перебувала у шлюбі з відповідачем, шлюб між сторонами розірвано рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області 19.08.2021 року. (а.с.32). За час шлюбу в спільну сумісну власність сторонами набуто легковий автомобіль марки "Chevrolet Lacetti NF 196", 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та вантажний автомобіль ЗИЛ - ММЗ (модель 554М, VIN - код [NUMBER] ), 1988 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Як вбачається з інформації Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС, від 01.03.2023 року, право власності на вказані вище легковий та вантажний автомобілі зареєстровано за відповідачем у 2008 році.(а.с.64) Як передбачено ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 1 та 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. На підстав ч. 1 та 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень даних в п.п. 23, 30 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК України. Як встановлено по справі спірні автомобілі придбано під час перебування сторін у шлюбі і для забезпечення потреб сім`ї, а тому в силу викладених вимог Закону він вважається спільним сумісним майном подружжя. Спірне майно є неподільним і, враховуючи зміст позовних вимог, за кожною із сторін слід визнати право на рівну частку в ньому. При вирішенні спору суд, згідно роз`яснень даних в п. 25 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні, яке залишається в їх спільній частковій власності. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що незалежно від того, на кого з подружжя зареєстроване право власності на майно, придбані ними легковий та вантажний автомобілі, належать дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, а тому за кожним із них слід визнати право власності на 1/2 його частину. Між сторонами відсутня згода щодо присудження кожного автомобіля одній із сторін з присудженням іншій стороні грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. Крім того позивачкою представлено документальне підтвердження понесених нею судових витрат зі сплати судового збору, які згідно вимог ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача, пропорційно задоволеним вимогам - в сумі 800 гривень. За таких обставин позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial