Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] із заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме те, що Державний акт на право приватної власності на землю серія ЧР №5-22-55 від 24.03.1999, виданий на ім`я [PERSON] , зареєстрований в книзі записів державних актів на права приватної власності на землю за № 55 належить [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заяви зазначено, що заявник є сином [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті якого відкрилась спадщина. Заявник прийняв спадщину у встановленому законом порядку, шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори по місцю смерті батька. Однак нотаріус відмовив заявникові у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки під час виготовлення Державного акта на право приватної власності на землю серія ЧР №5-22-55 від 24.03.1999 була допущена помилка у написанні по батькові власника, а саме у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] », а у вказаному Державному акті - « [PERSON] ». Посилаючись на те, що вказані невідповідності пояснюються можливою технічною помилкою працівника при виготовленні Державного акта, та виправити таку помилку є неможливо, у зв`язку зі смертю спадкодавця, що позбавляє заявника можливості отримати у спадок майно, яке залишилось після смерті батька, заявник звернувся до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 11.04.2023 відкрито окреме провадження за вказаною заявою. Судове засідання з розгляду справи призначено на 09 год 05 хв 27.06.2023. Представник заявника - адвокат Побиванець Ю.В. в судовому засіданні просив заяву задовольнити. Заінтересована особа - Зорівська сільська рада в судове засідання явку свого представника не забезпечила, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника заявника, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які заявник послалася як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось заінтересованою особою, та підтверджено доказами, які були досліджені в судовому засіданні, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд зазначає про таке. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 07.04.1957, зареєстрованого Софіївською сільською радою Лиманського району, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 5, після реєстрації шлюбу дружині присвоїно прізвище - [PERSON] , що також підтверджується даними Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, № витягу 00039462000 від 28.04.2023. Згідно з даними свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 01.03.1965, виданого Майською сільською радою, Джанкойського району, Кримської області, батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: [PERSON] та [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис №15. Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00039854675 від 26.05.2023 [PERSON] народився [INFO] в с. Октябрське, Джанкойського району, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Джанкойського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим було зроблено відповідний актовий запис за № 5. Відомості про батька - [PERSON] внесені на підставі свідоцтва про шлюб від 07.04.1957, виданого Софіївською сільською радою Лиманського району. Згідно із заповітом від 19.04.2000, посвідченого секретарем Лукашівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Сліпченко В.О., [PERSON] , що проживає в с. Хрущівка Золотоніського району Черкаської області зробив таке заповітне розпорядження: все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме право заповідав [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 09.10.2014, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області [PERSON] помер [INFO] у віці 80 років в м. Білгород-Дністровський, про що складено відповідний актовий запис № 1191, що також підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00039451238 від 27.04.2023. Згідно з заявою про прийняття спадщини [PERSON] від 03.12.2014 серія НАК 420043, зареєстрованої в реєстрі за № 1976, поданою до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В., спадщину, що залишилась після смерті [PERSON] незалежно від того, з чого вона складається він приймає. Справжність підпису заявника та його дієздатність перевірено приватним нотаріусом Кравченок С.В. Відповідно до заяви про відмову від прийняття спадщини [PERSON] № 28 від 20.01.2015, поданої до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, вона як непрацездатна за віком має право на обов`язкову частку у спадщині, однак не бажає його використовувати та не заперечує щоб свідоцтва про право на спадщину за заповітом були видані на ім`я [PERSON] . Справжність підпису заявника та його дієздатність перевірено державним нотаріусом Кушнір І.В. Згідно з даними витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 39356957 від 15.01.2015 до спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: реєстрація спадкової справи № 56988130, номер у нотаріуса 06/2015 після смерті [PERSON] [INFO] . Відповідно до довідки № 38 житлово-експлуатаційного об`єднання №1 м. Білгород-Дністровська, Одеської області, виданої для пред`явлення у Білгород-Дністровську міську нотаріальну контору, [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 14.02.2001 постійно по день смерті. Згідно з договором купівлі-продажу від 26.12.1995, посвідченим державним нотаріусом Золотоніської районної державної нотаріальної контори Гавриленко Н.П., [PERSON] продала [PERSON] будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Будинок глинобетонний, обкладений цеглою, житловою площею - 22,0 кв.м., до будинку примикає сарай, саж, сарай з літньою кухнею, вбиральня, льох, паркан, криниця. Будівлі розміщені на земельній ділянці, що належить виконкому Лукашівської сільської ради. Відповідно до акта погодження меж землекористування присадибної ділянки [PERSON] , що розташована по [ADDRESS] , заявник з однієї сторони і виконавець робіт - землевпорядник Лукашівської сільської ради Рідько Ю.І. з другої сторони в присутності секретаря сільської ради Сліпченко В.О. та землевласника суміжної земельної ділянки [PERSON] погодили розміри меж земельної ділянки [PERSON] згідно з кресленням. Згідно з рішенням Лукашівської сільської ради народних депутатів Золотоніського району, Черкаської області № 7 від 30.06.1997 «Про приватизацію земельної ділянки громадян на території Лукашівської сільської Ради» [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в розмірі 0,33 га для ведення особистого підсобного господарства, яка розміщена в [ADDRESS] . Відповідно до довідки виконкому Лукашівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за [PERSON] , жителем [ADDRESS] по земельно-облікових документах числиться 0,33 га землі в тому числі: орні землі 0,22 га, садів і плодоягідних насаджень 0,10 га, під будівлями 0,01 га. Згідно з рішенням сільської ради № 7 від 30.06.1997. Згідно з пояснюючою запискою інженера-землевпорядника госпрозрахункового виробничого бюро про відділі земельних ресурсів Золотоніського району Ілясова О.В. в присутності землевпорядника Лукашівської сільської Ради народних депутатів Рідько Ю.І. , секретаря Лукашівської сільської Ради народних депутатів Сліпченко В.О. та землекористувачів суміжних земельних ділянок [PERSON] , [PERSON] проведено обмір земельної ділянки [PERSON] , яка відповідно до рішення Лукашівської сільської Ради народних депутатів Золотоніського району Черкаської області № 7 від 30.06.1997 передана йому безкоштовно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,333 га в тому числі: ріллі 0,263 га, багаторічних насаджень 0,04 га та під будівлями та іншими угіддями 0,030 га, що розташована в межах с. Хрущівка. По результатах обмірів складено план земельної ділянки. Матеріали по видачі Державного акта на право приватної власності на землю, постійного користування землею виготовлено в одному примірнику, який передано виконавчому комітету Лукашівської сільської Ради народних депутатів. По цих матеріалах підготовлено і передано Лукашівській сільській Раді народних депутатів 2 примірники державного акта, на право приватної власності на землю та право постійного користування землею, з яких перший видано [PERSON] , а другий зберігається в архіві Лукашівської сільської Ради народних депутатів. Відповідно до відомостей Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян по Лукашівській сільській раді [PERSON] 24.03.1999 видано Державний акт на право приватної власності на землю серія ЧР 5-22-55, земельна ділянка розташована в с. Хрущівка, загальною площею 0,33 га. Документи справи № 55 по видачі державного акта на право приватної власності на землю для ведення особистого підсобного господарства площею 0,333 га [PERSON] в межах с. Хрущівка (акт погодження меж землекористування присадибної ділянки, рішення Лукашівської сільської ради народних депутатів № 7 від 30.06.1997, довідка виконкому Лікашівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, пояснююча записка, Книга записів реєстрації державних актів на право власності на землю громадян по Лукашівській сільській раді) мають виправлення в зазначенні по батькові власника земельної ділянки з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серія ЧР 5-22-55 від 24.03.1999 [PERSON] , мешканцю с. Хрущівка, на підставі рішення Лукашівської сільської Ради народних депутатів від 30.06.1997 № 7 передана у власність земельна ділянка для ведення особистого підсобного господарства, площею 0,333 га в межах згідно з планом, що розташована на території с. Хрущівка Лукашівської сільської ради. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 55. Відповідно до повідомлення Зорівської сільської ради № 195/02-34 від 15.03.2023 згідно погосподарської книги № 6 Лукашівської сільської ради за 1996-2000 роки за померлим [PERSON] в [ADDRESS] (після перейменування - [ADDRESS] облікується в користуванні земельна ділянка площею 0,33 га, з них для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,03 га, рілля - 0,26 га, багаторічні насадження - 0,04 га. Державний акт на право власності на землю виданий 24.03.199 [PERSON] без кадастрового номеру, отже земельна ділянка не сформована. Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 203/02-31 від 18.02.2023 державний нотаріус Першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Саданов О.В. відмовив [PERSON] , [INFO] , в отриманні Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] на земельну ділянку площею 0,333 га, що розташована за адресою: Черкаська область. Золотоніський район, Лукашівська сільська рада, с. Хрущівка, оскільки виявлено розбіжності в Державному акті на право приватної власності на землю серія ЧР 5-22-55 виданого Лукашівською сільською радою Золотоніського району Черкаської області від 24.03.1999, в якому прізвище, ім`я, по батькові власника земельної ділянки вказане, як « [PERSON] », в той час коли відповідно до свідоцтва про смерть прізвище спадкодавця - « [PERSON] ». З огляду на зазначене убачається, що особа спадкодавця, зазначена у заповіті, посвідченому 19.04.2000 секретарем Лукашівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, зареєстрований в реєстрі за № 55, [PERSON] , особа власника земельної ділянки зазначена в Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЧР 5-22-55 [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , є одна й та ж особа. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з принципом диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Порядок розгляду справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення, врегульовано у главі 6 «Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК, зокрема щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як визначено ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи у тому числі про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ч.1 ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним: суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхування; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвесті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до пп. 5.1 п. 5 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 року № 296/5 при оформленні спадщини за заповітом нотаріус має надати правову оцінку заповіту. Перевірити його реєстрацію у спадковому реєстрі та чинність на момент смерті заповідача. Якщо наданий спадкоємцем заповіт не відповідає вимогам законодавства, нотаріус відмовляє у його прийомі. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що при розгляді справ про встановлення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи у паспорті, у тому числі факт належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документи належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, в порядку встановленому ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте, сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме те, що Державний акт на право приватної власності на землю серії ЧР 5-22-55, що зареєстрований 24.03.1999 та виданий [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,03 га, рілля - 0,26 га, багаторічні насадження - 0,04 га, належить [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно з вищевикладеним, відповідно з законом встановлення вказаних фактів породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику [PERSON] оформити право на спадкування, яке він не може отримати у зв`язку з помилками, які виникли при видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи, що встановлення факту належності правовстановлюючих документів, який просить встановити заявник є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved