Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 100 000, 00 гривень відшкодування моральної шкоди, у зв`язку з втратою працездатності на виробництві. В обґрунтування позову зазначив, що він працював в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища та небезпечних умов праці на підприємствах ДП «Львіввугілля» більше 17 років, а саме на ДВАТ «Шахта № 7 «Великомостівська» на посаді гірник очисного забою - 15 років та 8 місяців, на ВАТ «Червоноградське шахто прохідницьке підприємство» на посаді гірник підземний - 1 рік 8 місяців. Працюючи в небезпечних умовах праці з ризиком для життя, він двічі потрапляв в нещасні випадки на виробництві з важкими наслідками, про що складені відповідні акти, а саме: Акт Н-1 від 14.03.1987 № 12 складеного шахтою ім. 60-річчя СРСР та Акт Н-1 від 01.09.1996 № 52 складеного Шахта № 7 «Великомостівська». Вказав, що 11.02.2004 Львівською обласною клінічною лікарнею (профпатологічне відділення) йому було встановлено професійне захворювання, а саме антрасилікоз І ст.., хронічний бронхіт, емфізема легень ДН-ІІ ст. У зв`язку з виявленим у нього професійним захворюванням, та наслідками виробничих травм, його було скеровано для огляду на МСЕК. 26.05.2004 Обласний центр медико-соціальних експертиз № 3 встановив вперше йому 25% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання, 10% по наслідках виробничої травми від 30.08.1996 та 5% по наслідках виробничої травми від 07.03.1987. У зв`язку з погіршенням стану здоров`я 09.02.2010 йому було збільшено відсотки втрати працездатності, сукупно до 55%, а саме: 35% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання, 15% по наслідках виробничої травми від 30.08.1996 та 5% по наслідках виробничої травми від 07.03.1987 та підтверджено 3-тю групу інвалідності безтерміново. Також позивач вказує, що внаслідок професійного захворювання та отриманих травм йому завдано великої моральної школи у вигляді фізичних та душевних страждань. Він відчуває незручності в повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі та моральні страждання, відчувати себе неповноцінною людиною, не в змозі вести активне життя, змушений регулярно звертатися за медичною допомогою та проходити лікування. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити та стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 100 000 гривень. Ухвалою 24.03.2023 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження на 19.04.2023. 19.04.2023 представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем невірно визначено належного відповідача, оскільки з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 №2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким Закон України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» викладено в новій редакції та водночас внесені зміни та доповнення до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до пунктів 2 та 3розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105 встановлено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. До завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі орган Фонду соціального страхування України. Водночас під час дії Закону № 2620 Пенсійний Фонд України та його територіальні органи керуються прийнятими в межах повноважень та з метою виконання покладених цим Законом завдань постановами Кабінету Міністрів України. Зазначив, що частиною п`ятою статті 104 Цивільного кодексу України визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення. Крім того, зазначає, що зпозовом до Відповідача про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, Позивач звернувся у березні 2023. З цього часу виникли правовідносини, на які поширює свою дію Закон № 1105 (у редакції чинній з 01.01.2023). Оскільки на час виникнення спірних правовідносин вказаний Закон покладає відповідальність за відшкодування моральної шкоди на роботодавця і не передбачає можливості такого відшкодування Відповідачем, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні. Також зазначив, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди та розміру такої шкоди. В судовому засіданні 19.04.2023, протокольною ухвалою відмовлено у клопотаннях представника відповідача про заміну неналежного відповідача, та про залучення третьої особи, визнано явку позивача в судове засідання обов`язковим, також задоволено клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 19.04.2023 відмовлено у клопотанні представника відповідача про закриття провадження у справі. 02.06.2023 продовжено перерву у судовому засіданні до 03.07.2023. В судовому засіданні позивач зазначив, що підтримує позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Також повідомив, що працюючи на шахті отримав травму голови та хребта, які турбують досі і він змушений лікуватись. Також позивач повідомив, що не звертався до МСЕК для отримання висновку про моральні страждання. Моральну шкоду оцінює у зазначеному ним розмірі, оскільки регулярно несе значні витрати на лікування та купівлю ліків в аптеках. Представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві. Представники відповідача в судовому засіданні надали пояснення, що аналогічні викладеним в відзиві на позовну заяву, просили у позові відмовити повністю. Заслухавши пояснення позивача, його представника, представників відповідача, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне та дійшов наступних висновків. З 07.06.1982 по 01.03.1988 працював на Шахті №7 «Великомостівська» підземним гірником очисного забою з повним робочим днем в шахті, з грудня 1998 по 08.07.2000 працював у ВАТ «Червоноградське шахтопрохідницьке підприємство» гірником підземним, звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, що додана до матеріалів справи та оригінал якої було оглянуто в судовому засіданні (а. с. 10-11). З копії Акту про нещасний випадок на виробництві від 14.03.1987 № 12, вбачається, що [PERSON] 06.03.1987 отримав травму лівої сторони обличчя (а. с. 14-15). Крім того, з копії Акту про нещасний випадок на виробництві від 01.09.1996 № 52, вбачається, що позивач 30.08.1996 отримав травму хребта (а. с. 12-13). 06.05.2004 комісія ВАТ «Червоноградське шахтопрохідницьке підприємство» провела розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON] , про що було складено акт розслідування професійного захворювання, по формі П-4, діагноз: антракосилікоз І ст., хронічний бронхіт, емфізема легень ДНІІст., та прийшла до висновку, що професійне захворювання виникло внаслідок: праці в шкідливих умовах де працював 17 років і 6 місяців, при виконанні важкої фізичної роботи в несприятливих мікрокліматичних умовах, в результаті контакту з вугільно - породним пилом в концентрації, що перевищує ГДК, на протязі робочої зміни, при неповному виконанні заходів по профілактиці профзахворювань, при не виконанні вимог ДСП 3.3.1.095 - 2002 пункту 1.12, пункту 5.2.3, пункту 5.3.1 (Державних санітарних правил та норм для підприємств вугільної промисловості) ( а. с. 16-17). Відповідно до виписки акту огляду МОЗ Обласної МСЕК № 3, серія ЛВА-2 №008563 від 26.05.2004 позивачу вперше внаслідок професійного захворювання, визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: сукупно 40%, з них: 25% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання, 10% по наслідках виробничої травми від 30.08.1996 та 5% по наслідках виробничої травми від 07.03.1987 (а.с. 20). Також, відповідно до виписки акту огляду МОЗ Обласної МСЕК, серія ЛВА-2 №015700 від 02.06.2005 позивачу підтверджено професійне захворювання, визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: сукупно 40%, з них: 25% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання, 10% по наслідках виробничої травми від 30.08.1996 та 5% по наслідках виробничої травми від 07.03.1987 (а.с. 19). Згідно довідки Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи серії ЛВА-2 № 027626, [PERSON] було збільшено відсотки втрати працездатності, сукупно до 55%, з них: 35% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання, 15% по наслідках виробничої травми від 30.08.1996 та 5% по наслідках виробничої травми від 07.03.1987 та підтверджено 3-тю групу інвалідності безтерміново (а.с. 18). У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується витягами з медичної карти амбулаторного хворого, та скеровувся на санітарно-курортне лікування (а.с. 21-24). Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції). Професійне захворювання є страховим випадком також у разі його встановлення чи виявлення в період, коли потерпілий не перебував у трудових відносинах з підприємством, на якому він захворів (частина третя статті 13 Закону № 1105-XIV). Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України). З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду у справі №459/3304/16 від 12.02.2020. Отже, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадкуабо професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУповинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином, оскільки позивачу вперше встановлено 40 % втрати працездатності з 26.05.2004, тому враховуючи вищевикладене, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, що узгоджується із Законом № 1105-XIV. Відтак, враховуючи вищевказане, заперечення представника відповідача щодо відсутності їх обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди через те, що професійне захворювання виникло під час виконання трудових обов`язків і повинно відшкодовуватися роботодавцем до уваги судом не приймається. Щодо заперечень представника відповідача, що позивачем невірно визначено належного відповідача, оскільки до завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі орган Фонду соціального страхування України, суд зазначає наступне. 21.09.2022 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема було внесено зміни у розділ 7 «Прикінцевих та перехідних положень», якими припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. За змістом п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XІV стягнення та погашення заборгованості із страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі в судовому порядку, у справах про банкрутство, за виконавчими документами, провадження за якими відкрито до дня набрання чинності цим Законом, здійснюють територіальні органи Пенсійного фонду України. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правонаступником прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, відтак належним відповідачем у справі. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання, а також права позивача на її відшкодування. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується наявними у справі документами та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Однак заявлений до стягнення розмір моральної шкоди є завищеним. З врахуванням глибини завданих моральних страждань, вимог розумності і справедливості, належним відшкодуванням моральної шкоди на думку суду буде у розмірі 55000 гривень. Вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 гривень суд вважає завищеною, належними доказами не підтвердженою, а тому в цілому до задоволення вона не підлягає. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню у користь держави судовий збір пропорційно до розміру задоволених вимог у розмірі 590,48грн.

Outcome: partial