Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей Лиманської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у реалізації права на приватизацію житла та визнання права власності на квартиру в порядку приватизації державного житлового фонду, в якому просив визнати заним та його донькою в рівних частках право власності в порядку безоплатної приватизації квартири державного житлового фонду на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначав, що 16.03.2010 року на засіданні житлово-побутової комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було розглянуто та задоволено в повному обсязі клопотання УДСБЕЗ ГУМВС України в Одеській області від 15.12.2009 року № 3/11056 щодо виділення службового житла оперуповноваженому спеціального відділу по боротьбі з незаконним переміщенням товарів та кваліфікованими злочинами на ринках УДСБЕЗ ГУМВС України в Одеській області лейтенанту міліції [PERSON] , тобто позивачу, на склад сім`ї 2 (двох) чоловік (він та донька), а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] (Далі за текстом Квартира). 22 березня 2010 року на ім`я Позивача та його неповнолітньої доньки [PERSON] , виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради було видано ордер на службове жиле приміщення № [NUMBER] на право зайняття службового жилого приміщення у квартирі жилою площею 19,4 кв.м. яке складається з 1 кімнати в ізольованому жилому будинку за адресою: [ADDRESS] . Даний ордер було видано на підставі рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради № 23 від 25 лютого 2010 року. У відповідності до вимог Житлового кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» Позивач та його донька, яка також проживає у вказаній квартирі згідно наданого ордеру, мають право на безоплатне (через процедуру приватизації) отримання у спільну часткову власність вказаної квартири. Однак, незважаючи на наявність такого права на оформлення права власності на зазначену квартиру, якою Позивач користується з початку 2010 року, внаслідок порушення його майнових прав з боку Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області він не може реалізувати свої майнові права, у зв`язку із чим позивач був вимушений звернутись до суду із позовом. 01 липня 2019 року ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області відкрито провадження у справі. 05 жовтня 2022 року справу після самовідводу судді Комінтернівського районного суду Одеської області Доброва П.В. прийнято до свого провадження суддею Комінтернівського районного суду Одеської області Вінською Н.В. 28 жовтня 2023 року позивач скориставшись своїм правом на уточнення позовних вимог подав до суду відповідну заяву. Згідно даної заяви позивач змінив предмет та підстави пред`явленого позову та просив суд за результатом розгляду справи визнати за ним [PERSON] та його донькою [PERSON] в порядку набувальної давності право спільної часткової власності в рівних частках по 1/2 частині кожному на квартиру [ADDRESS] . 26.01.2023 року ухвалою суду замінити за позовом третю особу службу у справах дітей Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області на належну третю особу - Орган опіки та піклування Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області. 26.05.2023 року до суду надійшов відзив Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області яким відповідач просить суд відмовити у задоволенні пред`явленого позивачем позову. При цьому наголошує, що відповідачем не доведено у своєму позові та доданих до нього матеріалах виключення спірної квартири із числа службових, а отже така квартира не може бути приватизована, Крім того зазначає, що спірна квартира не знаходиться на балансі Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області. В судове засідання представник позивача надав свою заяву якою просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився будучи повідомленим про дату та час його проведення, клопотань про відкладення суду не надавав. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Фонтанської сільської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився будучи повідомленим про його дату та час, пояснень по суті справи від третьої особи не надходило. Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи сторін викладені в письмовому вигляді суд приходить до наступного висновку. Судовим розглядом встановлено, що 16.03.2010 року на засіданні житлово-побутової комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області було розглянуто та задоволено в повному обсязі клопотання УДСБЕЗ ГУМВС України в Одеській області від 15.12.2009 року № 3/11056 щодо виділення службового житла оперуповноваженому спеціального відділу по боротьбі з незаконним переміщенням товарів та кваліфікованими злочинами на ринках УДСБЕЗ ГУМВС України в Одеській області лейтенанту міліції [PERSON] , тобто позивачу, на склад сім`ї 2 (двох) чоловік (він та донька), а саме однокімнатної квартири [ADDRESS] (Далі за текстом Квартира). 22 березня 2010 року на ім`я Позивача та його неповнолітньої доньки [PERSON] , виконавчим комітетом Фонтанської сільської ради було видано ордер на службове жиле приміщення № [NUMBER] на право зайняття службового жилого приміщення у квартирі жилою площею 19,4 кв.м. яке складається з 1 кімнати в ізольованому жилому будинку за адресою: [ADDRESS] . Даний ордер було видано на підставі рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради № 23 від 25 лютого 2010 року. Згідно відповіді на запит Фонтанської сільської ради № 02-24-1209 від 09.10.2017 року житлове приміщення у комунальній власності не перебуває, на балансі Фонтанської сільської ради не знаходиться, а відповідна інформація про статус квартири в органі місцевого самоврядування відсутня. Листом № 0-1574-250-16 від 09.09.2016 року Фонтанська сільська рада повідомила [PERSON] , що матеріали, на підставі яких видано ордер на службове приміщення в сільській раді відсутні. Відповідно до ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Можливість пред`явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Із змісту частини 1 статті 344 ЦК України вбачається, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій\~статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, повинно враховуватися, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 264 ЦПК). Виходячи зі змісту вищезазначених статей, обставинами, які мають значення для справи, і які відповідно до ст.81 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.\~\~ Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Зазначені правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №\~910/17274/17, і відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для суду. У той же час як встановлено судовим розглядом та пояснено самим позивачем він вселився до спірної квартири отримавши ордер на службове жиле приміщення № [NUMBER] на право зайняття службового жилого приміщення у квартирі жилою площею 19,4 кв.м. яке складається з 1 кімнати в ізольованому жилому будинку за адресою: [ADDRESS] . Даний ордер було видано на підставі рішення виконавчого комітету Фонтанської сільської ради № 23 від 25 лютого 2010 року. Посилання позивачів на те, що, вони добросовісно і безперервно користуються житлом, ніхто не пред`являє їм претензій з приводу користування квартирою, не може бути підставою для задоволення позову, оскільки набувальна давність поширюється на випадки фактичного, незаконного володіння чужим майном. Наявність у володільця цього нерухомого майна (тобто у позивачів) певного юридичного титулу, зокрема ордеру на жиле приміщення № 16 від 25.02.2010 року на право зайняття службового жилого приміщення виключає застосування набувальної давності. Позов про визнання права власності за набувальною давністю володіння не може пред`явити законний володілець, тобто особа, яка володіє майном з волі власника і завжди знає, хто є власником цього майна. Окрім того, суд звертає увагу, що позивачем не доведено факту пред`явлення позову до належного відповідача, власника спірної квартири, оскільки відповідач у своїх листах та відзиві до позову послідовно вказує на відсутність спірної квартири на його балансі, протилежного таким тверджам відповідача судом не встановлено та позивачем не доведено. Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності\~за набувальною давністю, передбачені\~статтею 344 Цивільного кодексу України. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed