Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з позовом (том І а.с.2-6) і просить: 1. здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: -житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 161,8 кв.м, житловою площею 68,5 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , який складається з: житлового будинку літ. А, гаражу-майстерні літ. Б, будівлі сараю літ. В, споруди цистерни літ. І; -автомобіля марки Mercedes-Benz, модель Smart 0.6, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] ; 2. визнати за ним право власності на частку вищезазначеного житлового будинку та на частку вищезазначеного автомобіля; 3. визнати за ним право власності на частку земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5121085400:02:001:0268, за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 26.11.1995 року, який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2020 року було розірвано. За час перебування у шлюбі була набута земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5121085400:02:001:0268, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У 2007 році на вказаній земельній ділянці ними був побудований житловий будинок з господарськими будівлями. Вказане домоволодіння в подальшому було прийняте в експлуатацію, а 31.05.2007 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності № [NUMBER] . 22.04.2016 року був придбаний автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Smart 0.6, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який було зареєстровано за [PERSON] . Домоволодіння будувалось та його будівництво фінансувалось ним, оскільки він з 2006 року зареєстрований, як підприємець. Посилаючись на те, що вказані вище житловий будинок, земельна ділянка та автомобіль були набуті ним та [PERSON] , як колишнім подружжям, за час шлюбу, а отже вони належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя в рівних частках, а тому просить визнати за ним право власності на частку житлового будинку, на частку земельної ділянки та на частку автомобіля. В свою чергу [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом (том І а.с.31-35) і просить: -визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами: гаражем, сараєм, цистерною, що розташований за адресою: [ADDRESS] ; -виділити їй в натурі частину вказаного житлового будинку відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи; -визнати за нею право власності на частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер: 5121085400:02:001:0268 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -виділити їй в натурі частину вказаної земельної ділянки, відповідно до виділеної їй частини житлового будинку; -припинити право власності [PERSON] на частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель SMART 06, 2000 року випуску, номер шасі [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований Центром 5141 22.04.2016 року; -визнати за нею право власності на вказаний автомобіль зі стягненням з неї на користь [PERSON] дійсної вартості належної йому його частини; -стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір та витрати, пов`язані з оплатою послуг за проведення експертиз. Свої вимоги мотивує тим, що 26.11.1995 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Згідно договору дарування від 15.02.2006 року вона отримала у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських і споруд, кадастровий номер: 5121085400:02001:0268, що розташована на території Холоднобалківської сільської ради, [ADDRESS] . На підставі вказаного договору дарування на її ім`я було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку. У період перебування у зареєстрованому шлюбі у 2007 році вона разом з [PERSON] за спільні кошти побудували на зазначеній земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, загальною площею 161,80 кв.м, у тому числі житловою площею 68,50 кв.м, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який також було оформлено на її ім`я. Крім цього вона з відповідачем за зустрічним позовом за спільні кошти придбали автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SMART 06, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який був зареєстрований на її ім`я. Її шлюб з [PERSON] видався невдалим, а тому рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2020 року його було розірвано. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] вказує, що вищезазначена земельна ділянка, житловий будинок та автомобіль є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбані нею та [PERSON] у період шлюбу і за спільні кошти. Враховуючи те, що у неї немає іншого житла, вона неодноразово пропонувала [PERSON] у добровільному порядку здійснити поділ належного їм житлового будинку разом із земельною ділянкою, а також поділити спірний автомобіль шляхом передачі його їй зі стягненням з неї на користь [PERSON] компенсації у розмірі вартості частини даного транспортного засобу. Однак відповідач відмовляється у добровільному порядку провести поділ спільного нерухомого та рухомого майна, у зв`язку з чим вона звернулась з даним зустрічним позовом до суду. Позивачка за зустрічним позовом вважає, що їй та [PERSON] може бути виділені відокремлені частини вищевказаного житлового будинку із самостійними виходами, оскільки загальна площа будинку складає 161,80 кв.м, а житлова площа складає 68,50 кв.м. До того ж спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці, на якій можливо зробити два окремих входи до будинку. На теперішній час згоди щодо виділу в натурі належних їм з [PERSON] часток у спірному житловому будинку між ними не досягнуто. Даний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1000 га, яка також належить їм на праві спільної сумісної власності. Для того, щоб користуватися своєю часткою у житловому будинку і здійснювати за нею догляд, обслуговувати її та мати можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо, необхідно встановити порядок користування земельною ділянкою між нею та [PERSON] відповідно до виділених їм часток у житловому будинку. Наразі згоди між нею та [PERSON] щодо поділу в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою також не досягнуто. За таких обставин [PERSON] вважає, що з метою захисту її права власності на спільне нерухоме майно, необхідно у судовому порядку поділити в натурі належний їм з [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку по частині кожному, оскільки для цього є всі передбачені законом підстави. Водночас, автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SMART 06, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , не може бути поділений між ними в натурі, а спільне володіння і користування даним автомобілем з [PERSON] є неможливим, з урахуванням того, що на відміну від [PERSON] , який має постійну роботу і регулярний заробіток, вона є безробітною, тому вказаний автомобіль є її єдиним джерелом доходу. Вона неодноразово пропонувала [PERSON] у добровільному порядку передати їй цей транспортний засіб зі сплатою нею останньому вартість належної йому частини автомобіля, однак [PERSON] відмовляється від такого варіанту поділу спірного автомобіля. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, але подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. У своїх заявах просили врахувати пояснення від 05.10.2022 року. Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що первісна позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26.11.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Холоднобалківською с/радою Біляївського району Одеської області, відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (том І а.с.14). Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Згідно із договором дарування, посвідченим 15.02.2006 року державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Зезиком В.А. за реєстровим №2-335, [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар земельну ділянку площею 0,1000 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS] (том І а.с.52). 17.07.2006 року на ім`я [PERSON] було видано державний акт серії ЯГ №916308 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована на території [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (том І а.с.17). 07.09.2006 року [PERSON] було видано дозвіл Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Біляївської адміністрації на виконання будівельних робіт №234, а саме нового будівництва житлового будинку та підсобних будівель в [ADDRESS] (том І а.с.54). 11.09.2006 року нач. Районної інспекції ДАБК було складено будівельний паспорт на будівництво індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями забудовнику [PERSON] в [ADDRESS] (том І а.с.55-57). 31.05.2007 року на ім`я [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Холоднобалківської сільської ради Біляївського району Одеської області від 31.05.2007 року №44 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] (том І а.с.18). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №15064359 від 28.06.2007 року [PERSON] є власницею житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності / 247 / від 31.05.2007 року / виконавчий комітет Холоднобалківської сільської ради (том І а.с.19). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого КП «БТІ» ОМР на ім`я [PERSON] станом на 27.04.2007 року, вказане домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А», загальною площею 161,80 кв.м, житловою площею 68,50 кв.м, гаражу літ. «Б», сараю літ. «В» та цистерни І (том І а.с.8-10). З матеріалів справи вбачається, що у період шлюбу подружжям [PERSON] було придбано автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Smart 0.6, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (том І а.с.22). Подружнє життя сторін не склалося і рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.2020 року шлюб між ними було розірвано (том І а.с.51). Наразі сторони бажають поділити нерухоме та рухоме майно, набуте ними за час шлюбу. Позивач за первісним позовом [PERSON] у заяві про зменшення позовних вимог пояснив, що житловий будинок, який вони з [PERSON] мають намір поділити, був побудований за його кошти від здійснення підприємницької діяльності, за кошти, отримані в кредит від АТ «Ощадбанк» та за кошти, отримані від продажу спільної з [PERSON] квартири. Відповідачка за зустрічним позовом на той час не працювала. Вважає, що даний будинок є спільною сумісною власністю подружжя. На підтвердження своїх доводів надав суду наступні документи: -свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] серії В02 №018493 від 16.05.2006 року (том І а.с.11); -договір купівлі-продажу, посвідчений 18.08.2006 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д., згідно з яким [PERSON] , [PERSON] , що діють від свого імені та як законні представники від імені свого малолітнього сина [PERSON] продали, а громадянка [PERSON] купила ізольовану квартиру під номером [ADDRESS] , в будинку під номером [ADDRESS] . Продаж квартири відбувся за 160337 гривень (том І а.с.53); -договір про іпотечний кредит від 24.09.2007 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 35000 доларів США зі сплатою 12,5% річних з терміном остаточного погашення не пізніше 24.09.2017 року (том І а.с.63-64); -договір іпотеки, посвідчений 24.09.2007 року приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д., укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] , відповідно до умов якого остання з метою забезпечення належного виконання зобов`язання боржником [PERSON] , що випливає з договору про іпотечний кредит, передала в іпотеку банку житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 161,80 кв.м, житловою площею 68,50 кв.м., та земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер 5121085400:02:001:0268, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (том І а.с.65-67); -довідку ПАТ «Державний ощадний банк України» №28/01-3/1675/20027 від 14.12.2016 року, згідно з якою станом на 13.12.2016 року заборгованість за кредитною угодою №1675 від 24.09.2007 року в сумі 35000 доларів США погашена повністю (том І а.с.68). Відповідачка за первісним позовом [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказує, що житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] був побудований за спільні кошти. Вважає, що спірний житловий будинок разом з земельною ділянкою та автомобілем є спільною сумісною власністю подружжя. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №372/504/17, провадження №14-325цс18. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно з частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. В судовому засіданні встановлено та сторонами не оспорюється, що спірний житловий будинок з надвірними спорудами був побудований подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а тому він підлягає поділу між ними в рівних частинах. Так само і автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SMART 06, реєстраційний номер [NUMBER] , був придбаний подружжям [PERSON] під час перебування у шлюбі та за спільні кошти, а тому він також підлягає поділу між ними в рівних частинах. Доводи [PERSON] про те, що [PERSON] у період будівництва будинку не працювала спростовуються відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України (том І а.с.89). Обставин, які б давали суду підстави для відступу від принципу рівності часток подружжя в спільному сумісному майні, судом не встановлено. Презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, жодна із сторін не спростовувала, а тому суд дійшов висновку, що побудований сторонами під час шлюбу житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , а також придбаний автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель SMART 06, реєстраційний номер [NUMBER] , є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та підлягають поділу шляхом визнання за кожним із подружжя права власності по частині. Таким чином, враховуючи відсутність заперечень [PERSON] проти позовних вимог [PERSON] , первісна позовна заява в частині визнання за [PERSON] права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та на частину автомобіля підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи первісні та зустрічні позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності по частині земельної ділянки за кожним суд дійшов наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Як встановлено в судовому засіданні, на земельній ділянці площею 0,1000 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору дарування, остання разом з чоловіком побудували житловий будинок з надвірним спорудами, на який за кожним із них визнано право власності по його частині. Згідно з положеннями пункту а) частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частинами першою та четвертою статті 120 ЗК України (в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11.02.2015 року у справі №6-2цс15, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України. Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Виходячи із наведеного, у разі набуття сторонами права власності на належні їм частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , як об`єкта права спільної сумісної власності подружжя, у їх власність також переходять відповідні частини земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за вказаною адресою, зокрема, ті частини земельної ділянки, на яких розміщені виділені кожному з них частини житлового будинку і ті частини земельної ділянки, які необхідні для обслуговування виділених їм частин житлового будинку. Враховуючи позицію, висловлену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.02.2019 року у справі №199/2099/17 (провадження №61-35533св18), про те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку, приймаючи до уваги відсутність заперечень з боку [PERSON] щодо поділу між нею та [PERSON] земельної ділянки, суд вважає, що за [PERSON] та [PERSON] має бути визнано право власності на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] по частині за кожним. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині виділу в натурі частини спірного житлового будинку та частини спірної земельної ділянки суд дійшов наступного висновку. За висновком комплексної судової будівельно-технічної, земельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №СЕ-2401-1-1221.21 від 10.01.2022 року, проведеної в межах даної справи, експертом запропоновано три варіанти поділу спірного домоволодіння, які виготовлені із незначним відхиленням від ідеальних часток, відповідно до яких експертом запропоновані варіанти поділу земельної ділянки, на якій розташований будинок. 05.10.2022 року від представника [PERSON] адвоката Счастлівцевої Л.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначила, що [PERSON] вбачає сприятливим для себе варіант розподілу земельної ділянки №2 при тій умові, що вона буде співвласником №1 запропонованого експертом варіанту поділу. При цьому зауважує, що експертні висновки щодо визначення ціни об`єктів, що підлягають поділу між сторонами, не в повній мірі відповідають дійсності з урахуванням того, що впродовж строку перебування справи на розгляді в суді (з 2019 року) виникла низка обставин, які не залежали від суду та сторін (всесвітня пандемія COVID-19, воєнний стан), які зумовили знецінення нерухомості при одночасному підвищенні курсу валюти. Таким чином розміри компенсацій, що підлягають сплаті сторонами відповідно до варіантів розподілу при даних умовах вважає неактуальними та несправедливими. 07.12.2022 року від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій він просив виділити йому будинок з надвірними спорудами, а також земельну ділянку відповідно до варіанту №2 співвласник №1. Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (частина перша статті 367 ЦК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина 2 статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено його відокремлену частину, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Враховуючи, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. У постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі №445/442/16 зроблено висновок, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкта нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу. З такого ж висновку виходив Верховний Суд у постанові від 17 травня 2022 року у справі №570/2438/19. Таким чином, виділ з нерухомого майна частки як самостійного об`єкта повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами, що, зокрема, встановлюється за результатами проведення будівельно-технічної експертизи та висновку щодо технічної можливості такого виділу. Статтею 152 ЖК України передбачено, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. Згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року №76, переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів. Водночас, при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку необхідне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною. За результатом проведення експертного дослідження експерт запропонував три варіанти поділу спірного житлового будинку та земельної ділянки, при цьому сторони не досягли згоди між собою та просять виділити їм частину спірного домоволодіння по одному і тому ж варіанту. У висновку експертизи у кожному із запропонованих експертом варіантів вказано, що кожна із частин домоволодіння після поділу земельної ділянки повинна бути забезпечена індивідуальними інженерними системами водопостачання, каналізації, електропостачання, газопостачання та опалення, зокрема, виключити прокладання труб інженерних мереж, люків, технічних колодязів, стояків і т.і. будь-якого із співвласників на частині земельної ділянки іншого співвласника з метою безперешкодного доступу до них. З викладеного слідує, що експерт фактично підтвердив необхідність розподілу співвласниками автономних інженерних мереж та системи опалення, проте не вказав, чи потребує таке переобладнання втручання в інженерні системи загального користування. Водночас, у висновку експертом зазначено про відсутність вихідних даних, необхідних для визначення конкретного переліку та вартості робіт, зокрема, по влаштуванню та переобладнанню інженерних систем, які необхідно провести для поділу будинку на дві відокремлені частини, що обумовлюються необхідною документацією (проектними рішеннями) та отриманням у відповідних інстанціях необхідних дозволів (технічних умов тощо) у відповідності до вимог законодавства. Суд зауважує, що при поділі житлового будинку в натурі кожному співвласнику має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольована від приміщення іншого співвласника та мати не лише окремий вхід, але й окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України, що не є можливим без втручання в інженерні системи та потребує отримання відповідної дозвільної документації, яка надає право на її виконання до ухвалення рішення суду про виділ частини спірного майна в натурі. Позивачкою за зустрічним позовом [PERSON] , яка у своєму зустрічному позові ставить питання про виділ в натурі належної їй частини спірного нерухомого майна, суду не надавалися дозвільні документи відповідних органів та служб, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині поділу будинку в натурі. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі №654/2080/17, від 27 січня 2021 року у справі №361/2430/18, від 10 лютого 2021 року у справі №450/2167/16-ц, від 24 листопада 2021 року у справі №243/5056/20. Крім того, у висновку експертизи експертом зазначено про відсутність вихідних даних (будівельні матеріали та конструкції, які буде використано, схеми, інші проектні рішення тощо), необхідних для визначення конкретного переліку та вартості робіт по зміні об`ємно-просторового рішення кожної з двох частин житлового будинку. Сторонами такі дані також не надані, в той час суд позбавлений права самостійно визначити перелік та вартість вказаних робіт. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 22 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Суд вважає\~слушними доводи\~представника [PERSON] \~ [PERSON] \~щодо неактуальності\~цін об`єктів\~нерухомості,\~визначених у\~експертному висновку. Водночас, відповідні клопотання про призначення експертизи з визначення дійсної вартості житлового будинку та земельної ділянки жодна із сторін не заявляла. Таким чином суд дійшов висновку, що в матеріалах справи відсутні докази дійсної вартості спірного нерухомого майна станом на час ухвалення рішення, що позбавляє суд справедливо вирішити питання, пов`язані з розміром грошової компенсації, яка підлягає сплаті відповідному співвласнику. З урахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що наявні у справі докази свідчать про неможливість поділу житлового будинку в натурі на два ізольовані приміщення без вирішення питання щодо покладення на кожного із співвласників обов`язку (персоніфіковано) в частині визначення дій по проведенню робіт, пов`язаних з будівельними роботами по переобладнанню та за відсутності погоджених проектів у зміні систем інженерного обладнання (систем газо-, електропостачання та ін.,) за усіма варіантами виділу, з яким сторони, до речі, також добровільно не визначились, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині виділу в натурі частини житлового будинку. Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог про поділ в натурі житлового будинку, вимога про поділ в натурі земельної ділянки також задоволенню не підлягає. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] в частині припинення права власності [PERSON] на частину автомобіля марки MERCEDES-BENZ, модель SMART 06, 2000 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , та визнання за нею права власності на вказаний автомобіль суд визначає наступне. В судовому\~засіданні встановлено\~та сторонами\~визнається,\~що вказаний\~автомобіль, який зареєстрований за [PERSON] , придбаний ними у період шлюбу та за спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частино другою статті 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Згідно роз`яснень, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У письмових поясненнях, які [PERSON] та її представник [PERSON] просили суд врахувати, остання просить визнати право власності за [PERSON] та [PERSON] по частині у спільній частковій власності на спірний автомобіль, що узгоджується з позовними вимогами [PERSON] . В свою чергу [PERSON] у заяві від 07.12.2022 року просив стягнути з [PERSON] вартість частини спірного автомобіля. Однак враховуючи те, що [PERSON] не вносила на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі вартості спірного автомобіля для забезпечення можливості подальшого присудження [PERSON] грошової компенсації, а тому суд дійшов висновку про визнання за кожним із сторін права на частину у праві спільної власності на автомобіль, залишивши його у їх спільній частковій власності. Вирішуючи питання щодо розподіл судових витрат, суд дійшов наступного висновку. За змістом\~частин першої\~та другої\~статті 133\~ЦПК України\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи. Відповідно до\~частин першої\~та другої\~статті 141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: 1)\~у разі\~задоволення позову\~-\~на відповідача; 2)\~у разі\~відмови в\~позові -\~на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що первісні позовні вимоги [PERSON] задоволені судом у повному обсязі, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений ним при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 9605 грн. Звертаючись до суду з зустрічною позовною заявою, представник [PERSON] просив відстрочити сплату судового збору. Ухвалою суду від 16.02.2021 року клопотання представника було задоволено [PERSON] попередньо визначено судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп. з наступним стягненням недоплаченого судового збору. Згідно із підпунктами першим та другим пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подачу до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною третьої\~статті 6\~Закону України\~«Про судовий\~збір» встановлено,\~що за\~подання позовної\~заяви,\~що має\~одночасно майновий\~і немайновий\~характер,\~судовий збір\~сплачується за\~ставками,\~встановленими для\~позовних заяв\~майнового та\~немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Зі змісту зустрічної позовної заяви вбачається, що [PERSON] заявлено три вимоги немайнового характеру і три вимоги майнового характеру. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2020 році (станом на день звернення до суду із зустрічною позовною заявою) складав 2102 грн. Таким чином судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру у 2020 році становив 840 грн 80 коп., а тому [PERSON] слід було сплатити судовий збір за три вимоги немайнового характеру у загальному розмірі 2522 грн 40 коп., тоді як вона сплатила лише за одну вимогу 840 грн 80 коп. З висновку експерта №СЕ-2511-2-1222.21 від 02.07.2021 року вбачається, що ринкова вартість автомобіль марки Mercedes-Benz, модель Smart 0.6, 2000 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , складає 60464 грн (том І а.с.142). З висновку\~експерта №СЕ-2401-1-1221.21\~від 10.01.2022\~року вбачається,\~що ринкова\~вартість житлового\~будинку з\~господарськими будівлями\~і спорудами\~по [ADDRESS] \~станом на\~час проведення\~експертизи становила\~1323686\~грн (том\~ІІ а.с.58). Інших доказів щодо вартості спірного майна матеріали справи не містять. За таких обставин після проведення вказаних експертиз [PERSON] необхідно було сплатити судовий збір за вимоги майнового характеру, який становить 1% вартості частини спірного нерухомого та рухомого майна, що дорівнює 6920 грн 75 коп. (302 грн 32 коп. (60464 / 2 * 1 %) + 6618 грн 43 коп. (1323686 / 2 * 1 %). Таким чином, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню недоплачений останньою судовий збір у розмірі 8602 грн 35 коп. (2522 грн 40 коп. + 6920 грн 75 коп. 840 грн 80 коп.) З матеріалів справи вбачається, що за проведення судової експертизи №СЕ-2511-2-1222.21 [PERSON] сплатила 4290 грн, а за проведення судової експертизи №СЕ-2401-1-12211.21 28830 грн, згідно з рахунками від 16.03.2021 року (том І а.с. 113, 115). Виходячи із принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених зустрічних позовних вимог (50%) розмір судових витрат, пов`язаних з проведенням експертиз, який підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] становить 16560 грн.

Outcome: partial