Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує наступним: 05 жовтня 2002 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб. В шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . Відповідач хоча і зареєстрований за адресою її проживання, проте довгий час проживає окремо і ніякої допомоги дитині не надає, інтересами дитини та навчанням дитини також не цікавиться, кошти на навчання дитини не надає. Позов про розірвання шлюбу вона не подавала. Донька [PERSON] навчається у Національному університеті «Львівська політехніка» за денною формою здобуття освіти, за спеціальністю «Право». що підтверджується Договором №l67-16к від 18.08.2022 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців. Згідно п.2 Договору вартість навчання 2022/2023 навчальний рік становить 32000 грн. За півріччя навчання доньки вона сплатила 16000 грн., що підтверджується квитанцією ПриватБанка від 11.03.2023р. Позивач вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частки від його доходу та додаткові витрати на навчання дитини у сумі 8000 грн., що є часткою від сплачених нею 16 000 грн. за півріччя навчання доньки. Також при визначенні розміру аліментів, просить врахувати вартість проїзду, харчування, проживання, засобів гігієни, канцелярського приладдя, одягу, взуття, та інше. Відповідач фізично здоровий, інвалідом не являється, інших, дітей та утриманців не має, працює в магазині АТБ-Маркет охоронцем, отримує заробітну плату, тому має можливість сплатити аліменти на утримання своєї дитини та додаткові витрати на її навчання. Позивач просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Окрім цього, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 8000 грн. Стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задоволити. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, надав суду відзив наступного змісту: відповідач не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Що стосується стягнення з нього користь позивача додаткових витрат на навчання доньки у розмірі 8000 грн. заперечує та вважає дану вимогу необґрунтованою. Окрім цього, вважає недоведений розмір витрат на правничу допомогу у сумі 2000 грн., тому в цій частині просить суд відмовити. Розгляд справи просить провести у його відсутність. Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Судом встановлені такі обставини та визначенні відповідно до них правовідносини. Із досліджених судом письмових доказів, які є у справі встановлено, що 05 жовтня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Позивач після реєстрації шлюбу змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на прізвище чоловіка [PERSON] (копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.5). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). З копії довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.8). З акта обстеження від 10 травня 2023 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] та з січня місяця 2023 року не проживає (а.с.28). З копії договору про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців №167-16к від 18 серпня 2022 року встановлено, що [PERSON] є студенткою Національного університету «Львівська політехніка» за денною формою навчання, за освітньою програмою «Право». Варність освітньої послуги за 2022/2023 навчальний рік становить 32\~000 грн.(а.с.9). З копії довідки №557/22 встановлено, що [PERSON] є студенткою Національного університету «Львівська політехніка» за денною формою навчання, за освітньою програмою «Право». Датою закінчення навчання є червень 2026 року (а.с.10). З копії платіжної інструкції №0.0.2896269038.1 встановлено, що [PERSON] здійснила оплату за навчання [PERSON] в Національному університеті «Львівська політехніка» в сумі 16\~000 грн. (а.с.11). З копії довідки виданої ТОВ «АТБ-Маркет» від 08 травня 2023 року встановлено, що [PERSON] працює з 19 липня 2021 року охоронцем у магазині Продукти 575 та отримує щомісячно заробітну плату, за період з січня 2023 року по квітень 2023 року був нарахований дохід в сумі 43\~474 грн. 25 коп. (а.с.31). Вивчивши надані матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Суд оцінюючи усі докази, що є у справі, в їх сукупності, вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати неповнолітню дитину. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини», суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своєї неповнолітньої доньки, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхньої спільної дитини. \~ Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд констатує, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі, не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч.2 ст.186 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище неповнолітньої дитини, яка є здоровою та у певній мірі матеріально забезпеченою. Матеріальне становище платника аліментів, який працездатний, працює та отримує щомісячно заробітну плату, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних батьків, так як ніхто із сторін про це не заявив, враховуючи його стан здоров`я, суд має підстави для стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Приймаючи до уваги вимоги діючого законодавства, а також встановлені по справі обставини, розмір прожиткового мінімуму, який встановлений на даний час, можливість відповідача працювати та надавати матеріальну допомогу на утримання доньки, а також визнання позову в цій частині, суд приходить до висновку про задоволення даної позовної вимоги в повному обсязі. За загальним правилом, встановленим ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов пред`явлено 21 квітня 2023 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. \~\~\~ Що стосується заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрати на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у твердій грошовій сумі 8000 грн., суд зазначає наступне: Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. При цьому, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №219/1766/18 (провадження № 61-12362св19); від 01.04.2020 у справі №521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Позивач звертаючись з позовом до суду про стягнення додаткових витрат на дитину посилалася на те, що у зв`язку із навчанням доньки у вищому навчальному закладі Національному університеті\~«Львівська політехніка»\~за денною\~формою навчання,\~за освітньою\~програмою «Право» вона потребує додаткових витрат у розмірі 8000 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд зауважує, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини саме в даному навчальному закладі, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання двох батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання доньки в Національному університеті «Львівська політехніка» за денною формою навчання, за освітньою програмою «Право». За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення додаткових витрат на утримання доньки у сумі 8000 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за заявлені позвоні вимоги, а тому в порядку ст.141 ЦПК України, суд має підстави покласти судовий збір за задоволену позовну вимогу про стягнення аліментів, на іншу сторону та стягнути із відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі ставки судового збору, встановленого п.п.1 п.1 ч.2 ст.4 ЗУ "Про судовий збір" у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок. А іншу частину судового збору у сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок за заявлену позову вимогу про стягнення додаткових витрат - компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачка також просила суд стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу. Згідно витягу з договору про надання правової допомоги № 13 від 10 травня 2023 року встановлено, що позивач [PERSON] та адвокат Вовк Е.П. уклали договір про надання правової допомоги (а.с.22). Розмір гонорару обґрунтовано Розрахунком суми гонорару за надання правничої допомоги (а.с.27). З квитанції №13 від 10 травня 2023 р. встановлено, що [PERSON] здійснила оплату адвокату Вовк Е.П. за надання послуг професійної правової допомоги у загальній сумі 2000 грн.(а.с.26). Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У відповідності до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо); такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В матеріалах справи містяться докази на підтвердження витрат позивачки на правову допомогу адвоката, а саме: за здійснення аналізу документів, наданих клієнтом, проведення усних консультацій, підготовка позовної заяви про стягнення аліментів та додаткових витрат. Тому, суд вважає доведеним здійснення позивачем оплати професійної правничої допомоги у розмірі 2000 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, тому суд вважає за необхідне на підставі ст.141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1000 (одна тисяча) гривень).

Outcome: approved