Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

13 червня 2022 року [PERSON] звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відповідно до якої просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно двох синів - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі з 18.06.1999 року. Шлюб розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.03.2019 року. В шлюбі у подружжя народилося четверо дітей, двоє з яких на даний час є малолітніми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Станом на сьогодні позивач виховує двох малолітніх синів, які перебувають на його утриманні та проживають з ним. Старші доньки, які є повнолітніми, з початку війни проживають за межами України. Також відповідач за інформацією з соцмереж з початку війни в Україні знаходиться у м. Варшаві, Польща. Відповідач з 2018 року не бере участі у вихованні дітей, не провідує синів, не цікавиться здоров`ям дітей, успіхами в навчанні, морально та матеріально не підтримує синів. Відповідно до судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2018 року за заявою [PERSON] стягнено з [PERSON] на його користь аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття починаючи стягнення з 05 липня 2018 року. Станом на 03.11.2021 року заборгованість по аліментам за період з 27.08.2018 р. становить 55480,93 грн. З 08.02.2019 року в Індустріальному ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадження №12019040660000254 за ч.1 ст.164 КК України (ухилення від сплати аліментів). Відповідач понад 4 роки є адептом філіппінської секти «Царство Ісуса Христа» та з адептами цієї секти виїхала за межі України в лютому 2022 року. Позивач вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дітей доцільно позбавити відповідачку батьківських прав. Наведене зумовило позивача звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 червня 2022 року, головуючим суддею у розгляді вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 15 червня 2022 року вказану позовну заяву було залишено без руху у зв`язку із наявністю її недоліків та позивачу було надано строк для їх усунення. 05 липня 2022 року на виконання ухвали судді від 15 червня 2022 року позивачем були усунуті недоліки позовної заяви. В порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, 08 липня 2022 року судом був направлений запит до ВАДР Управління паспортної роботи, громадянства та реєстрації фізичних осіб ГУ ДМС в Дніпропетровській області та 26 липня 2022 року до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , відповідь з якого надійшла на адресу суду 24 серпня 2022 року. Ухвалою судді від 25 серпня 2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року задоволено клопотання позивача та витребувано від Управління - служба у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року, відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 лютого 2023 року задоволено клопотання позивача та витребувано від Управління - служба у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради, Висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених в позові підстав та просив суд позов задовольнити. Вказав, що відповідачка більше шести років не цікавиться життям дітей та живе своїм життям, з дітьми не спілкується, аліменти фактично не сплачує. Після повномаштабного вторгнення російської федерації в Україну, а саме після 24.02.2022 року, відповідачка не думаючи про безпеку малолітніх дітей, а думаючи лише про себе, виїхала спочатку до Польщі, а потім до Данії та перебуває в безпеці. Діти залишилися в Україні і наразі наражаються на небезпеку, оскільки не мають можливості виїхати за кордон у безпечну країну разом з батьком в умовах воєнного часу. Також звернув увагу суду на чотири ракетні обстріли тільки АНД району м. Дніпро, де мешкають малолітні діти по [ADDRESS] і, що остання ракета впала недалеко від будинку, де мешкають діти, та загинули дорослі та діти. Вказав, що Висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав №5/5-127 від 28.04.2023 року не враховує інтереси безпечного життя дітей в умовах воєнного стану. У висновку не відображені відповіді старшої дитини [PERSON] , 2012 року народження, які були надані дитиною працівникам третьої особи. Вважає, що Висновок №5/5-127 від 28.04.2023 року наданий з порушенням ЦПК України та не відповідає інтересам дітей, містить суперечливу та неточну інформацію, а тому просив суд не приймати до уваги зазначений висновок. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про час і місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до заяви від 06.09.2022 року позовні вимоги не визнала. Відзив на позовну заяву не надала. Заяв та клопотань не надійшло. Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради в судовому засіданні підтримала Висновок органу опіки та піклування. Вказала, що діти не вислуховувалися на засіданні комісії, оскільки їх мати не дала згоди. Просила суд ухвалити рішення в інтересах дітей. Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки Суд приймає до уваги, що судова справа триває протягом 13 місяців. Позивач разом з малолітніми дітьми жодного разу не пропустили судове засідання, а відповідач [PERSON] в жодне судове засідання не з`явилася. Відповідач знає про розгляд справи та перебуваючи в безпеці за час розгляду справи не вчинила жодних дій, щодо прийняття участі у розгляді справи, а тому суд доходить висновку, про свідоме затягування відповідачем розгляду справи та враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши позивача, представника третьої особи, заслухавши малолітнього [PERSON] , [INFO] , дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Вирішуючи даний позов, суд, згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , одружилися 18 червня 1999 року (а.с. 10 зв.) Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року у справі №202/4413/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, заявлені позовні вимоги [PERSON] задоволено Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 березня 2019 року залишено без змін. Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] видане від 20 листопада 2012 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками є: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1784 від 20 листопада 2012 року(а.с.8). Згідно з копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , Серія [NUMBER] видане від 27 березня 2015 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками є: [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №432 від 27 березня 2015 року (а.с.9). Судом при розгляді справи №202/4413/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу встановлено, що малолітні діти залишилися проживати з батьком, відповідно до судового наказу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.07.2018 року за заявою [PERSON] стягнено з [PERSON] на його користь аліменти на утримання спільних дітей [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі частини заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення кожною дитиною повноліття починаючи стягнення з 05 липня 2018 року. Згідно з висновком органу опіки та піклування адміністрації Амур-Нижньодніпровської Дніпровської міської ради від 15.05.2023 №5/5-127 «Про доцільність/ недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] ,1975 р.н., відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно дітей, у зв`язку з тим що мати дітей перебуває за межами країни та комісії не вдалось з`ясувати її думку. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 01.02.2023 року малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] проживають разом з батьком за адресою: [ADDRESS] . Для дітей створені всі необхідні умови для проживання. Відповідно до Довідки КЗ СЗШ №1 Дніпровської міської ради від 31.05.2022 року за №73, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається у 3-В класі комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №1" Дніпровської міської ради. Мати, [PERSON] у школі не з`являється, не цікавиться навчанням дитини. Відповідно до Довідки КЗ СЗШ №29 Дніпровської міської ради від 31.5.2022 року за №02-06/45, адміністрація КЗО «СЗШ №29» повідомляє, що за час навчання в 1-А класі учня [PERSON] , [INFO] , його мати [PERSON] , з вчителями не спілкувалася, не цікавилася його справами в школі, батьківські збори не відвідувала. Згідно зі ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в повному обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 3 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тобто, жоден висновок для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами. Згідно ч.1,ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Судом заслуханий малолітній [PERSON] , [INFO] , який вказав, що мати з ним тривалий час не спілкується, навіть заблокувала телефон для дзвінків, не цікавиться його життям та життям молодшого брата [PERSON] , станом їх здоров`я, навчання. Не вітає з днем народження та не дарує подарунків. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18), від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини ст. 166 Сімейного кодексу. Суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідачки [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки висновок є формальним, суперечливим та не відповідає інтересам дітей. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] більше 6 років не спілкується з малолітніми дітьми, а з лютого 2022 року проживає за межами України, так за наданою нею інформацією вона проживає у місті м. Орстел, Холбек, Данія, де отримала житло та має соціальний захист. При вирішенні питання щодо позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , суд враховує їх характер, який з огляду на надані до матеріалів позовної заяви документи, свідчать про відсутність підстав для попередження відповідачки про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків, оскільки відповідачка турбуючись лише про свою безпеку свідомо виїхала за межі України, залишивши дітей та більше 5 років свідомо ухиляється від покладених на неї батьківських обов`язків, отже нею свідомо обрано такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей є мінімальною та недостатньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Встановлені обставини свідчили про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дітей, а також те, що відповідач фактично не виконувала свої батьківські обов`язки більш ніж 5 років суд доходить висновку про застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення її батьківських прав. Вирішуючи питання про судові витрати, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 992 грн.40 коп .

Outcome: approved