Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] в якому просить суд стягнути з відповідача шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, матеріальну - у сумі 23413 грн. 57 коп., та моральну 37576 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 27 грудня 2022 року приблизно о 22 годині 00 хвилин відповідач - [PERSON] , перебуваючи в гостях у позивача в його квартирі [ADDRESS] , на грунті раптово виниклих по відношенню до позивача неприязних відносин сидячи навпроти, діючи умисно, наніс йому кулаком два удари в обличчя, від яких він впав на підлогу. В подальшому відповідач з особливою жорстокістю і прямим умислом наніс позивачу ще не менше 5 ударів кулаками в область голови, від яких він втратив свідомість. Після побиття, відповідач покинув квартиру позивача, залишивши його без свідомості на підлозі, таким чином, відповідачем були нанесені позивачу чисельні тілесні ушкодження. В ніч на 28.12.2022 року, через надзвичайно погане самопочуття та за допомогою сусідів була викликана карета швидкої допомоги, яка доставила позивача до Комунального підприємства «Харківська міська клінічна лікарня швидкої і невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де він перебував на стаціонарному лікуванні з 28.12.2022 року по 04.01.2023 року з діагнозом: Струс головного мозку. Забій садна м`яких тканин голови. Забійно-рвана рана нижньої губи. Забій, гематома лівої виличної та щічної ділянки, переорбітальна гематома зліва. Забій, гемаома слизової оболонки верхньої губи. Забій спинки носу. Забій лівої вушної раковини. Посттравматичний лівобічний синусит. Стан після носової кровотечі. Викривлення носової перегородки. Перебуваючи в лікарні, 28.12.2022 року позивач звернувся до Поліції із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень. По даному факту 29.12.2022 року по відношенню до Відповідача було порушене кримінальне провадження в ЄРДР № 12022226220000479, в якій позивач визнаний потерпілим. Вироком Фрунзенського районного суду міста Харкова від 31.01.2023 року у кримінальній справі № 645/318/23 (провадження № 1-кп/645/48/23) відповідач [PERSON] визнаний винним у вчинені по відношенню до мене кримінального проступку, передбаченого ч. 2 статті 125 Кримінально Кодексу України. Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні позивачем не заявлявся. Внаслідок нанесених Відповідачем тілесних ушкоджень у позивача було виявлено: Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струс головного мозку, забійно-рвана рана нижньої губи, гематома слизової оболонки верхньої губи, забій спинки носу, забій лівої вушної раковини, викривлення носової перегородки. Спричинені позивачу тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я. Як вже зазначалося в період з 28.12.2022 року по 04.01.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві «Харківська міська клінічна лікарня швидкої і невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова», де, окрім іншого, йому була проведена операція забійної рваної рани нижньої губи. Після виписки з лікарні позивач продовжував лікування амбулаторно у зв`язку з потребою в післяопераційному догляді пошкодженої нижньої губи та нагляду невропатолога через струс головного мозку. Під час лікування в лікарні, а потім і амбулаторно, позивачем було витрачено на ліки 23 413, 57 грн.. Окрім матеріальної шкоди, відповідач своїми умисними злочинними діями завдав позивачу також і моральну шкоду. Відповідач, будучи обізнаним що по відношенню до нього порушена кримінальна справа і що позивач перебуває в лікарні, жодним чином не відреагував, будь якої допомоги йому не надав. У зв`язку з відсутність коштів для неочікуваного лікування, позивач був вимушений брати кошти в борг у своїх батьків. Враховуючи викладене, а також те, що активна фаза лікування позивача тривала 14 днів (з 28.12.2022 р. по 10.01.2023 р.), завдану йому моральну шкоду він оцінює у розмірі 37 576, 00 грн. із розрахунку 1 день лікування дорівнює 1 прожитковому мінімуму для працездатної особи 114 х 2 684,00 = 37 576, 00). В судове засідання позивач не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, та просив суд постановити по справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, про що свідчить конверт, який повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення за закінченням терміну зберігання, причини неявки суду не повідомляв, відзив на позовну заяву не надходив,\~а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Відповідно до положень п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);\~\~характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. \~Статтею 16\~ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. \~\~\~\~Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. \~\~\~Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13\~ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. \~\~\~\~Згідно ч.3 ст.12\~ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. \~\~\~Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. \~\~Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. \~\~Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. \~\~Статтями 78, 81\~ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено, що вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31 січня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст.125 \~КК України та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 150 ( сто п`ятдесят ) годин (справа № 645/318/23, провадження № 1-кп/645/48/23) Зазначеним вироком встановлено, що 27 грудня 2022 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, точний час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, [PERSON] перебував у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень його знайомому [PERSON] . Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] , [PERSON] діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, знаходячись навпроти [PERSON] , обличчям до нього, на відстані витягнутої руки, наніс кулаком правої руки один удар в область обличчя [PERSON] , потім наніс кулаком лівої руки один удар в область обличчя [PERSON] , від якого останній впав на підлогу. У подальшому, [PERSON] наніс кулаками обох рук не менше 5 ударів в область голови [PERSON] , а саме губи та носа. Згідно висновку судово - медичної експертизи №09/19-С, у [PERSON] мали місце наступні тілесні ушкодження: закрита черепо-мозгова травма у вигляді струсу головного мозку з наявністю синців на голові та забійно-рваної рани на нижній губі. За ступенем тяжкості: закрита черепо-мозгова травма у вигляді струсу головного мозку з наявністю синців на голові та забійно-рваної рани на нижній губі - належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6- ти днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), відповідно до п.п.2.3.2 «б», п.2.3.5. Наказу МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Своїми умисними протиправними діями, [PERSON] , спричинив [PERSON] легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Відповідно до ч.6\~ст.82 ЦПК України\~вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вирок Фрунзенського районного суду м.Харкова від 31 січня 2023 року є обов`язковим для суду в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ч.1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Наведені положення цивільного законодавства повністю узгоджується з п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 року № 6, згідно з яким передбачено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. З матеріалів справи вбачається, що винними діями відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду на суму 23 413, 57 гривень, що підтверджується відповідними квитанціями. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди та стягнення з відповідачки на користь позивачки матеріальної шкоди завданої злочином у розмірі 23 413, 57 гривень. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне. За змістом статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбаченіст.1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановленихчастиною другою цієї статті. Згідно з пунктами 3,9\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Тобто, суд повинен з`ясувати всі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. При вирішенні спору судом установлено, що неправомірними суспільно-небезпечними діями відповідачки також завдано потерпілій (позивачці) немайнових втрат. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд погоджується із обґрунтуванням позивача про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй заподіяно моральну шкоду, що виразились у фізичному болю та стражданнях, як під час заподіяння тілесного ушкодження, так і в подальшому, значних болях при лікуванні, в порушенні звичайних життєвих зв`язків та життєвого устрою, неможливість на певний період часу продовження активного громадського життя та праці, порушенні звичного ритму життя. За таких обставин, суд дійшов висновку щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діяннями відповідача та спричиненням моральної шкоди позивачу. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно пункту 3\~Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Суд вважає, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди є обґрунтованим. Тому суд, з огляду на вимоги розумності і справедливості, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 37 576, 00 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. В силу вимогп.6\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, від сплати судового збору звільнені. Тому позивачем при зверненні з даним позовом до суду судовий збір не сплачено. Відповідно, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60\~грн.\~ На підставі викладеного і

Outcome: approved