Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, згідно якого просить суд ухвалити рішення, яким: розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем [PERSON] 24.09.2010 року у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №397; визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивував тим, що 24.09.2010 між ним та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №397. Сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалось, оскільки вони мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, спільного господарства не ведуть. Позивач вказує, що примирення між ним та відповідачем неможливе, оскільки майбутнє їх відносин є безперспективним. Позивач зазначає, що він та відповідач не дійшли згоди щодо того, з ким будуть проживати їх діти після припинення шлюбних відносин. Також позивач вказав, що він піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створює належні умови для розвитку природних здібностей, поважає гідність дітей, готує їх до самостійного життя та праці, внаслідок чого діти мають більшу прихильність до батька, ніж до матері, у зв`язку з чим позивач вважає, що визначення місця проживання дітей разом з ним буде відповідати їх інтересам. За викладених обставин, позивач [PERSON] і звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07.04.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання, зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03.05.2023 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надав суду заяву, згідно якої просив суд розглянути справу без його участі та вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без її участі та вказала, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком не заперечує. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище, набуте у шлюбі - « [PERSON] ». Представник третьої особи, виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, її представник [PERSON] надала до суду клопотання, згідно якого просила суд розглянути справу без її участі, враховуючи письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору. Суд, приймаючи до уваги думку сторін, висловлену в письмових клопотаннях, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Шлюб між сторонами у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 24.09.2010 у Крюківському відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №397, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають спільних дітей - доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 13.01.2011 Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, та сина [PERSON] [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.02.2014 Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. Відповідно до статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі статтею 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично шлюбно - сімейних відносин не підтримує, спільного господарства не веде. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, подружжя не має наміру щодо поновлення сімейних стосунків, надання строку на примирення вважають недоцільним. Приймаючи до уваги ту обставину, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних стосунків тривалий час, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін; приймаючи до уваги думку відповідача, яка позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала в повному обсязі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу, і вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище, набуте у шлюбі, « [PERSON] ». Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно частини 6 статті 7 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Згідно частини 9 статті 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» №2402-III від 26 квітня 2001 року, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до положень статей 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин 3, 4 четвертої статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 4 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно частини 5 статті 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. На виконання зазначених вище норм чинного законодавства, ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 07.04.2023 було зобов`язано виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору. Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано висновок, затверджений Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 08.06.2023 року за № 1041, про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Так, згідно змісту вказаного висновку, спеціалістами служби у справах дітей Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було здійснено виїзд за місцем проживання матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Встановлено, що це приватний будинок, у якому проживають гр. [PERSON] , [INFO] (власниця будинку), гр. [PERSON] , [INFO] (мати дітей). Будинок має дві житлові кімнати та кухню, газопостачання та водопостачання централізоване. [PERSON] винаймає одну кімнату, в якій є ліжко для відпочинку, стілець, полиці на яких розміщена консервація. У будинку не створено умови для проживання дітей, відсутній простір для організації місць для сну та відпочинку дітей, здійснення навчальної діяльності. Зі слів [PERSON] наразі вона не має фінансової можливості винаймати окреме помешкання, де було б достатньо простору для проживання з дітьми. Згідно роз`яснень, які надав Пленум Верховного Суду України у Постанові за номером 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Статтею 160 Сімейного кодексу України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з пунктами 1, 2, 3 статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї законом. Згідно статті 4 Конвенції, держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Відповідно до статті 9 Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2020 року по справі №712/11527/17 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року по справі №716/591/19 зазначено, що при визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Вирішуючи спір, враховуючи наведені вище норми чинного законодавства, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення, приймаючи до уваги пояснення позивача [PERSON] , викладені в позовній заяві, та приймаючи до уваги думку відповідача [PERSON] , здійснивши їх аналіз, при вирішенні питання місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] [INFO] , суд враховує: наявність звичних умов проживання дітей з батьком, який забезпечує їм повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку, висловлену відповідачем [PERSON] думку, де остання не заперечує проти визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] [INFO] , з батьком - позивачем по справі [PERSON] . За викладених вище обставин, з метою забезпечення найкращих інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, суд приходить до висновку про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком - позивачем по справі [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме їх інтересам. Суд також зазначає, що обставини, які перешкоджають визначенню місця проживання дітей з батьком, визначені у частині 2 статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлені. Частиною 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України та частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (зі змінами) передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. За викладених обставин, оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду згідно квитанції №0.0.2899189591.1 від 13.03.2023, оригінал якої міститься в матеріалах справи, а також стягнути на його користь з відповідача [PERSON] сплачений ним судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

Outcome: approved