Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

05.05.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з Самарського районного суду м. Дніпропетровська для розгляду за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , [INFO] . Шлюб між батьками [PERSON] та [PERSON] розірвано 25.07.2007р. Після розірвання шлюбу позивачка залишилася проживати з матір`ю, відповідач за рішенням суду сплачував аліменти на користь останньої на утримання доньки.Позивачка є повнолітньою (18 років їй виповнилося 19.05.2022р.), вона продовжує навчання в Дніпровському державному аграрно-економічному університеті на факультеті обліку і фінансів за контрактною формою навчання. Згідно договору № ФБС-8016426 від 09.09.2022р., укладеного з Дніпровським державним аграрно-економічним університетом (п.п. 1, 9 - 10 договору), термін навчання в навчальному закладі триватиме до 30.06.2026р., вартість одного року навчання складає 16 950 грн., загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання - 67 800 грн., плата за навчання має бути внесена щосеместрово. На виконання умов договору позивачка здійснює оплату. Після вступу до ВИШу позивачка проживає окремо. Не має власного доходу, а тому витрати, пов`язані з навчанням, сплатою житла та усім іншим утриманням своєї доньки несе її матір, якій в повному обсязі самостійно здійснювати це важко. Позивач вважає, що аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку та доходу відповідача не будуть занадто обтяжливими для платника аліментів та в певній мірі забезпечать утримання [PERSON] , поки остання вчиться в навчальному закладі та не має власного доходу. На підставі вищевикладеного, просить суд стягувати щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітньої доньки (яка продовжує навчання), в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення від дати подання позову і до 30.06.2026р. (дати закінчення навчання) (а.с. 1 - 3). Представник позивача - адвокат Власюк І.Т. (діє на підставі ордеру серії АВ №1077858 від 29.05.2023р.) надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу без його участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримав у повному обсязі на їх задоволені наполягав, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 14 - 16, 34 - 35). [PERSON] в судові засідання призначені на 07.06.2023р. і на 10.07.2023р. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток на підтверджену адресу місця його реєстрації. Конверти, якими були направлені судові повістки, повернуті до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 21, 30 - 33, 37, 39). Крім того відповідача про судове засідання, призначене на 10.07.2023р. було повідомлено шляхом опублікування оголошення на офіційному сайді «Судова влада» (а.с. 38). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам сторін в сукупності, оцінивши зібрані по справі докази відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). 25.07.2007р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5). Рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання позивачки до досягнення нею повноліття. На сьогоднішній день [PERSON] є повнолітньою і навчається в Дніпровському державному аграрно-економічному університеті на факультеті обліку і фінансів за контрактною формою навчання (а.с. 8 - 9). Як видно з договору №ФБС-8016426 від 09.09.2022р., укладеного між позивачем та Дніпровським державним аграрно-економічним університетом (п.п. 1, 9 - 10 договору), термін навчання позивача в навчальному закладі триватиме до 30.06.2026р., вартість одного року навчання в закладі складає 16 950 грн., загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання - 67 800 грн., плата за навчання має бути внесена щосеместрово. На виконання умов вищезазначеного договору, позивачкою сплачені кошти за навчання, що підтверджено квитанціями від 02.09.2022р. на суму 8500 грн.; від 05.10.2022р. на суму 3200 грн.; від 23.01.2023р. на суму 2907 грн.; від 16.02.2023р. на суму 8450 грн. (а.с. 10 - 13). Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 3 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка доходу батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу . Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи, відзиву на позов не надав та доказів на його обґрунтування, зокрема не надав суду доказів неможливості сплачувати аліменти на час навчання його повнолітньої доньки. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви [PERSON] , суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання. Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України з огляду на те, що позивачка при пред`явленні позову була звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved