Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивач Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (далі - КП «ХТМ») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за опалення та гарячу воду в розмірі 82482 грн. 51 коп., 3% річних в розмірі 1837 грн. 45 коп., інфляційні витрати в розмірі 4389 грн. 96 коп., всього в розмірі 88 709 грн. 92 коп., а також судові витрати в розмірі 2270 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачі мешкають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг КП «ХТМ». Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг у боржників станом на 01.11.2021 року виникла заборгованість в сумі 88 709,92 грн., що утворилась за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року, з яких: за надані послуги за опалення та гарячу воду в розмірі 82 482,51 грн., 3% річних складає 1837,45 грн., інфляційні витрати складають 4389,96 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.12.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. На виконання розпорядження голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» вищевказану справу 21.04.2022 року передано до Ленінського районного суду м. Полтави. Однак цивільна справа до провадження Ленінського районного суду м. Полтави не приймалась. Розпорядженням голови Верховного Суду від 17.11.2022 року № 65 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23.11.2022 року відновлено територіальну підсудність Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02.02.2023 року цивільну справу № 641/9759/21 призначено до розгляду по суті у судове засідання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві просив їх задовольнити. Крім того, в наданих до суду письмових поясненнях від 06.04.2023 року зазначив, що розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних здійснюється КП «ХТМ» за допомогою програмного забезпечення, а нарахування інфляційних втрат здійснюється згідно з Рекомендаціями відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, що наведені у листі Верховного Суду України № 62-97 від 03.04.1997 року. З приводу застосування строку позовної давності пояснив, що постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Згідно із Законом України № 540-ІХ від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Враховуючи вищенаведене, на думку представника позивача, строк позовної давності по вищевказаному позову повинен відраховуватись з березня 2017 року по 31.10.2021 року. В подальшому представник позивача до судового засідання не з`являвся, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала в повному обсязі, та пояснила, що не згодна з розрахунком заборгованості, а саме щодо нарахування інфляційних втрат. Також вказала, що раніше сплачувала за послуги, які надає позивач, однак на теперішній час вона за вказані послуги не сплачує. З приводу наданих послуг вказала, що на її думку, послуги з централізованого опалення, гарячої води надавались позивачем частково, однак представника КП «ХТМ» з приводу не належного надання послуг вона не викликала. Окрім того, вказала, що вона зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] пояснив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Позивачем у своєму позові, на його думку, не доведено, що послуги з централізованого опалення, гарячої води надавались відповідачам. Також, вказав, що частково сплачував за послуги позивача, а саме коли у нього була така фінансова можливість Крім того, посилаючись на положення ст. 257 ЦК України, відповідач [PERSON] просив застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом приходить до наступного. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідачі зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] , та є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, які надаються КП «Харківські теплові мережі». Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року. У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги з постачання теплової енергії, постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року визначено, що фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги є індивідуальним споживачем. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Частиною першоюстатті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьоїстатті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Статтею 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до пп. 1 п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 (далі - Постанова №630), споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Відповідно до п. 18 Постанови № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 року. До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг. Крім того, положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року встановлено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідачі є споживачами послуг КП «ХТМ» і не в повному обсязі сплачують за надані послуги з опалення та гарячу воду. З наданого розрахунку вбачається, що протягом тривалого часу відповідачі не в повному обсязі здійснювали оплату за надані позивачем послуги, внаслідок чого в них утворилася заборгованість, яка за період з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року складає за надані послуги за опалення та гарячу воду в розмірі 82 482,51 грн., 3% річних - 1837,45 грн., інфляційні витрати - 4389,96 грн., а всього в розмірі 88 709,92 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання ; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи КП «ХТМ» надавало відповідачам зазначені вище послуги, відповідачі їх одержували і не відмовилися від них у встановленому законом порядку. Окрім того, відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «ХТМ», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги. Враховуючи, що відповідачі належним чином зобов`язання щодо оплати комунальних послуг не виконали, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог КП «Харківські теплові мережі». При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] просять застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності, про що зазначили у поданих до суду заявах та в судовому засіданні. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до пункту 5 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби СОVID-19» від 30.03.2020 № 540-IX, який набрав чинності 02.04.2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України доповнено пункт 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Згідно із постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SАRS-СоV-2» в Україні встановлено карантин з 12 березня 2020 року, який діє по теперішній час, а тому позовна давність на території України подовжується на строк дії карантину. Враховуючи, що з даним позовом до суду КП «Харківські теплові мережі» звернулося 11.02.2022 року, а період стягнення позивач зазначає з 01.10.2013 року по 31.10.2021 року, то суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до 11.03.2017 року задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Також, суд зазначає, що при розрахунку розміру заборгованості, бере до уваги довідку про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] від 05.06.2023 року надану відповідачами в судовому засіданні. В частині нарахування заборгованості за квітень - липень 2021 року суд вважає слушними доводи відповідачів щодо невірно зазначених сум в розрахунку заборгованості, який наданий позивачем до суду. Так, з вказаного розрахунку заборгованості наданого позивачем до суду та довідка про нарахування, яка була надана відповідачам на інформаційний запит вбачається невідповідність сум нарахувань з урахуванням проведених перерахунків. Суд, враховуючи наведене вище, вважає, що заборгованість відповідачів за квітень 2021 року становить 1645,57 грн., за травень 2021 року становить 797,50 грн., за червень 2021 року становить 704,89 грн., за липень 2021 року становить 774,29 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги за опалення та гаряче водопостачання, в межах строку позовної давності за період з 12.03.2017 року по 31.12.2021 року, а також індексу інфляції за час прострочення , 3 % річних від простроченої суми, а всього в розмірі 62 994,32 грн., підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що частка задоволених позовних вимог складає 71%, то витрати зі сплати судового збору у розмірі 1611,70 грн. (2270 грн.*71/100) підлягають стягненню в рівних частках з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial