Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду в інтересах держави із позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору недійсним. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Клименко Олександра Васильовича в інтересах держави здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42019000000000780 від 05.04.2019 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. 01.11.2021 [PERSON] повідомлено про підозру за ч. 5 ст. 191 КК України. Одночасно встановлено, що після проведення слідчих дій за її участі, [PERSON] відчужила на користь [PERSON] автомобіль «Hyundai Kona». Позивач вказує, що відчуження відбулося одразу після того, як [PERSON] дізналася про здійснення досудового розслідування за фактом її протиправної діяльності, а отже її дії були спрямовані на уникнення арешту та подальшої конфіскації майна. Такий правочин є фіктивним та вчиненим всупереч інтересам держави та суспільства. З огляду на викладене, позивач просив визнати недійсним договір купівлі- продажу автомобіля «Hyundai Kona» № 0541/2021/2889429 від 02.11.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 17.08.2022 у вказаній цивільні справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.05.2023 [PERSON] , звернулася до суду із заявою визнання позовних вимог. Крім того, 18.05.2023 на адресу суду надійшла заява від [PERSON] про визнання позову. Учасники в судове засідання не з`явилися, на адресу суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи убачається, що Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою Офісу Генерального прокурора здійснювалося процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №42019000000000780 від 05.04.2019 за підозрою [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за ч. 5 ст. 191 КК України. 02.11.2021 [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі- продажу автомобіль «Hyundai Kona» № 0541/2021/2889429 у сервісному центрі МВС 0541 РСЦ ГСЦ МВС в Вінницькій області (том 3,а.с.54-55). Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] була обізнана про встановлення органом досудового розслідування її причетності до протиправних дій. В зв`язку з чим, з метою уникнення арешту та подальшої конфіскації належного їй рухомого майна, відчужила автомобіль на користь [PERSON] , шляхом укладання фіктивного договору купівлі- продажу, з порушенням публічного порядку. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Підстави недійсності правочину визначені у статті 215 ЦК України. Вказаною нормою права визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Обставини того, що [PERSON] та [PERSON] уклали фіктивний договір з метою уникнення арешту рухомого майна та його подальшої конфіскацією визнані відповідачами в повному обсязі. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, визнання відповідачами позову вимогам Закону не суперечить та прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує. Враховуючи викладене, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання договору недійсним. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved