Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд стягнути з відповідача на її користь 300000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди. У позові посилається на те, що 30.11.2019 близько 11:10 год. в смт.Козельщина Полтавської області, на перегоні Ганнівка-Галещина, ДН-4 Полтава, на 223 км, ПК 7, поїзд №2622 (електровоз серії ВЛ80т №1161), під керуванням машиніста [PERSON] , скоїв наїзд на [PERSON] , який від отриманих травм помер. За фактом настання цієї події було внесено відомості до ЄРДР за №12019170200000348 та розпочато досудове розслідування. Наявність причинно-наслідкового зв`язку між наїздом на загиблого поїздом №2622 та смертю [PERSON] підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті №1033. Власником електровозу серії ВЛ80т №1161 є виробничий підрозділ «Локомотивне депо Козятин», регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця». Машиніст вказаного електровозу, [PERSON] , працює у виробничому підрозділі «Локомотивне депо Козятин», регіональної філії «Південно-Західна залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на посаді машиніста електровоза з 06.02.2007. Позивачка є дружиною загиблого, тож вона втратила чоловіка, людину з якою вона жила однією сім`єю і з якою була надзвичайно близька, вона втратила фізичну, моральну та матеріальну підтримку. Позивачка та її чоловік інваліди І групи з дитинства. Проживаючи разом, вони допомагали один одному , підтримували та завжди були поряд. Загиблий був сліпим, а позивачка має ДЦП, поодинці їм було дуже важко організувати своє життя, тому вони завжди були разом. Зі смертю свого чоловіка, позивачці доводиться докладати надзвичайних зусиль для організації свого життя. 30.11.2019 [PERSON] не попередивши позивача, рано вранці, направився в смт.Козельщина. Позивачка завжди супроводжувала чоловіка, адже у нього був відсутній зір, проте, у день смерті, чоловік позивачки вирішив поїхати один. Позивачка чекала його вдома, дуже хвилювалася, і звістка про смерть чоловіка завдала позивачці неабияких моральних страждань. Позивачка з чоловіком проживали у смт.Нова Галещина у гуртожитку для переселенців, але після смерті чоловіка, позивачка змушена була переїзати до іншого місця проживання, оскільки їх необхідна стороння допомога і вона не могла проживати одна. У шлюбі вони прожили 7 років, намагалися народити дитину. Смертю [PERSON] було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок. Позивачкам позбавлена можливості розраховувати на допомогу та підтримку чоловіка, вона втратила найближчу людину, голову сім`ї. Страждання позивачки є триваючими, тому що втрата близької людини є непоправною трагедією в її житті. Позивачка оцінює розмір грошового відшкодування завданої їй моральної шкоди у 300000 грн. Представник позивача підтримав вимоги позову у повному обсязі, просив задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві. Вважає, що наїзд відбувся через непереборну силу і машиніст не мав змоги уникнути зіткнення. Також вважає, що потерпілий умисно порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до тяжких наслідків у виді смерті. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі та матеріали кримінального провадження №12019170200000348, суд приходить до наступних висновків. [INFO] помер [PERSON] , що вбачається з доданої копії свідоцтва про смерть (а.с.14). У лікарській довідці про смерть (а.с.15-16) та довідці про причину смерті [PERSON] (а.с.17), причиною його смерті вказано: пішохід, травмований при зіткненні з поїздом або іншим залізничним транспортним засобом. 14.03.2012 між позивачкою та померлим було зареєстровано шлюб (а.с.18). Позивачка є інвалідом І групи з дитинства, безтерміново, потребує стороннього догляду (а.с.21,22). [PERSON] також був інвалідом І групи по зору з дитинства довічно та потребував постійного стороннього догляду (а.с.23,24). На запит суду, було надано Постанову від 19.03.2019 про закриття кримінального провадження №12019170200000348 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.276 КК України (а.с.60-61). Згідно наданого висновку експерта №952 від 01.12.2019 (а.с.62-66), смерть [PERSON] наступила в результаті травматичної ампутації правої гомілки, розриву селезінки, масивних крововиливів в м`які тканини тазу, що потягли за собою травматичний шок, крововтрату. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно частини першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до ч. 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Виходячи з наведених норм права, шкода, завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 760/28302/18-ц (провадження № 61 - 12464св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 133/1238/17 (провадження № 61 - 19345св19), від 16 грудня 2020 у справі № 161/3557/19. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого розуміють, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.06.2020 року в справі №455/1076/16-ц (провадження №61/48155св18). Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Наказом Міністерства транспорту України №54 від 19.02.1998 затверджено Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України. Відповідно до п.2.1 Правил, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики "Перехід через колії". Згідно п.2.2 Правил, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. Пунктом 2.3 визначено, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Відповідно до п. 2.5 та п.2.6 Правил пішоходам забороняється ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів, переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. За матеріалами кримінального провадження, 30.11.2019 о 11:16 год. надійшло повідомлення зі служби 102 від працівника швидкої допомоги про те, що 30.11.2019 о 11:14 год. у с.Козельщина Полтавської області на станції «Козельщина» вантажним потягом ВЛ 80 Т №1161, було здійснено зіткнення із пішоходом [PERSON] , від чого останній упав поряд із пасажирським потягом №6533 сполученням «Полтава-Кременчук», в результаті чого, пасажирським потягом здійснено наїзд на ногу [PERSON] . Останнього було доставлено до Козельщинської ЦРЛ, для надання медичної допомоги, де він помер. Було встановлено, що між залізнично-дорожніми коліями зустрічних напрямків на ст.Козельщина виявлено чоловіка із видимими тілесними ушкодженнями на правій нозі та на колії у напрямку м.Кременчук знаходився пасажирський поїзд, на колії та колесі якого виявлено сліди крові, а на колії у напрямку м.Полтава знаходився вантажний поїзд. Із показань свідків було встановлено, що чоловік біг на пасажирський поїзд зі сторони с.Козельщина, де не впевнившись у безпеці переходу через колії, не побачивши вантажний поїзд, перебігаючи колії, допустив зіткнення із вантажним поїздом, який ударом відштовхнув його до пасажирського поїзду, який у цей час зупинявся, в результаті чого спричинив наїзд на ногу [PERSON] . Машиністом вантажного поїзду було здійснено екстрене гальмування, однак через значну вагу поїзда, його було не можливо вчасно зупинити. З протоколу допиту свідка [PERSON] , який є машиністом електровозу ВЛ 80 Т №1161, вбачається, що він разом з машиністом [PERSON] відправилися зі ст.Знам`янка та рухалися у м.Полтаву, проїжджаючи ст.Козельщина, швидкість поїзда складала 40 км/год. У цей час, у зустрічному напрямку, на ст.Козельщина прибула електричка, яка у той час саме прибувала на станцію. У цей час, перед їх електровозом, колію переходив чоловік, якому машиніст подавав сигнали, але він на них не реагував, на відстані близько 100 м до чоловіка було застосовано екстрене гальмування, але лівим краєм локомотива зачепили чоловіка, який від цього потрапив під останній вагон електрички і як результат отримав травми. Машиніст електропоїзда [PERSON] у протоколі допиту свідка пояснив, що доїжджаючи до платформи ст. Козельщина, на зустріч рухався вантажний поїзд, який на даній станції екстрено зупинився. Потім він побачив, що між поїздами лежить чоловік. 19.03.2019 було винесено постанову про закриття кримінального провадження, оскільки було встановлено, що смерть [PERSON] не пов`язана з вчиненням кримінального правопорушення, так як настала з власної необережності, через порушення правил переходу через залізничні колії, отже відсутній склад злочину, передбачений ч.3 ст.276 КК України. Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У ст.24 КК України визначено поняття умислу, зазначено, що умисел поділяється на прямий і непрямий. Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Непрямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання. З позовної заяви та доданих матеріалів справи вбачається, що [PERSON] був інвалідом І групи по зору, з дитинства та довічно, потребував постійного стороннього догляду. Сама позивачка у позові зазначає, що вона завжди супроводжувала чоловіка, адже у нього був відсутній зір, проте, у день смерті, [PERSON] вирішив поїхати один. Суд приходить до висновку, що [PERSON] , маючи вади зору та потребуючи постійного стороннього догляду, усвідомлюючи небезпечність своїх дій, як для себе так і для оточуючих, передбачаючи можливі небезпечні наслідки, сам, не повідомивши дружину, поїхав до смт.Козельщина. Крім того, на місці пригоди, перебуваючи на залізничних коліях, порушуючи умисно та свідомо Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, передбачаючи та свідомо допускаючи настання небезпечних наслідків, [PERSON] не реагував на сигнали, що подавалися машиністом електровозу, що призвело до його травмування поїздом та, в результаті, до смерті. Підстав вважати, що [PERSON] не розумів значення своїх дій та не мав змоги керувати ними, суд не має. Отже, суд вважає, що в діях [PERSON] нявний умисел на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що призвело до тяжких наслідків - смерті потерпілого. З урахуванням зазначеного вище, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди, тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця», слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed