Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся у суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за борговою розпискою у розмірі 154\~383,02 грн, а також судових витрат у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 19.10.2018 між ним на [PERSON] був укладений договір позики, оформлений розпискою, за яким [PERSON] взяв у позивача в борг 5\~000 доларів США під 2,5% в місяць від суми боргу, з зобов`язанням повернути гроші через три місяці, тобто 19.01.2019. Таким чином, борг [PERSON] на день подачі даного позову до суду за договором позики від 19.10.2018 складає: 5000 доларів США, оскільки по курсу НБУ на 12.08.2021 1 долар США дорівнював 26,8042 грн, тому сума основного боргу в національній валюті складає 134\~021 грн. Крім того, проценти від суми позики станом на 19.01.2019 (за три місяці за умовами договору) дорівнюють 375 доларів США, що по курсу НБУ станом на день подачі позову до суду становить 10\~051,58 грн. Також, з розписки від 19.10.2018 вбачається, що відповідач зобов`язався повернути борг до 19.01.2019. Час прострочення виконання зобов`язання становить за період з 20.01.2019 по 12.08.2021 (день подачі позову до суду), отже 3% річних за вказаний період становить 10\~310 грн. Просить позов задоволити. Ухвалою Новомосковського районного суду Дніпропетровської області від 11.04.2023 справу направлено за підсудністю у Дубенський міськрайонний суд Рівненської області. 23 травня 2023 року ухвалою Дубенського міськрайонного суду справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, даною ухвалою суду витребувано у [PERSON] оригінал боргової розписки від 19.10.2018. На виконання вказаної ухвали, 13.06.2023 позивачем надано до суду оригінал вказаної боргової розписки. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача - адвокат Шепета В.І. подав до суду заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника. Зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою адресат відсутній». У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Крім того, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2\~ст. 1047 ЦК України\~передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Такий правовий висновок міститься в ухвалах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс 13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15. Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16. Статтею 204 ЦК України визначено принцип презумпції правомірності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Судом встановлено, що 19 жовтня 2018 року [PERSON] взяв у [PERSON] позику - грошові кошти в розмірі 5000 доларів США терміном на три місяці зі сплатою відсотків у розмірі 2,5% в місяць. Відповідачем власноруч складена та підписана вказана розписка від 19.10.2018 року, оригінал якої досліджений у судовому засіданні та долучений до матеріалів справи (а.с. 108). Таким чином боргова розписка, написана [PERSON] відповідає вимогам закону і породжує правові наслідки, які наступають внаслідок невиконання договору позики та умов, визначених у змісті розписки. Вищезазначена розписка складена від 19.10.2018 повністю підтверджує як факт отримання відповідачем коштів за договором позики, так і його зобов`язання повернути ці кошти через три місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідача від 19.10.2018 року. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки в позивача свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 19.10.2018 року. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, враховуючи, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США, що підтверджується розпискою від 19.10.2018 та не повернув вказані кошти, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 134\~021 грн (5000 доларів США х 26,8042 грн за офіційним курсом на день подачі позову до суду). Відповідно до ст. 530 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (вказаний правовий висновок викладено у постанові ВСУ від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Таким чином, виходячи зі змісту ст. 1048 ЦК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення відсотків у розмірі 2,5% місячних від суми боргу за період з 19.10.2018 по 19.01.2019 в розмірі 375 доларів США, що еквівалентно 10\~051,58 грн (375 доларів США х 26,8042 грн. за офіційним курсом на день подачі позову до суду). Відповідно до ч. 1\~ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, № 464/3790/16-ц та від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченому у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Проценти за користування позикою підлягають стягненню за весь період користування грошовими коштами. Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2018 року (справа № 686/21857/16-ц, провадження № 61-27509св18). Позивач просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 134021 грн та 3% річних від простроченої суми заборгованості, яка становить 10\~310,44 грн. Суд приймає розрахунок позивача щодо 3% річних від простроченої суми заборгованості як такий, що відповідає вимогам закону. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач надав належні та допустимі докази існування між ним та [PERSON] зобов`язальних правовідносин, невиконання зобов`язання відповідачем, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1543,83 грн, які, у зв`язку з задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved