Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області від представника позивача адвоката Васильківської І.Ю. надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06 липня 2021 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір № 34/73В/БГ на охорону прибудинкової території (житлового комплексу «Борисо-Глібський»: Київська обл., м. Вишгород, вул. Шкільна, буд. 73 В.) Відповідно до пункту 3.1. Договору вартість послуг охорони складає 400,00 грн на місяць, а відповідно до пункту 3.2. Договору оплата за надані послуги здійснюється шляхом передоплати до 10-го числа кожного місяця. Відповідно до пункту 7.8. Договору відповідач зобов`язаний вчасно сплачувати за надані послуги охорони. Станом на 28 лютого 2022 року за Договором обліковується заборгованість за надані послуги в розмірі 3 200,00 грн. 19 серпня 2022 року позивачем на адресу відповідача була надіслана письмова претензія про оплату заборгованості. Станом на 28 лютого 2023 року, жодної відповіді позивачем від відповідача не отримано, а зазначена заборгованість за надані послуги не погашена, внаслідок чого позивач вимушений з вимогою про її стягнення звернутися до суду. Крім цього, у позовній заяві зазначено, що позивач, на підставі статті 549 ЦК України, має право вимагати сплату пені за період з 1 березня 2022 року по 25 січня 2023 року у розмірі 1 199,34 грн., а також, згідно статті 625 ЦК України, 3% річних у розмірі 708,97 грн., та втрати від інфляції у розмірі 1 119,34 грн. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь 5 115,31 грн., що складається з 3 200,00 грн. (сума основного боргу) + 1 119,34 грн. (сума пені) + 87,00 грн. (сума 3% річних) + 708,97 грн. (втрати від інфляції), а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1073,60 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн. Ухвалою суду від 21 березня 2023року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав клопотання, в якому просить проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило, своїм правом на подання відзиву не скористалась, а тому суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 06 липня 2021 року між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (Виконавець) та [PERSON] , що є власником квартири [ADDRESS] , укладено Договір № 34/73В/БГ на охорону прибудинкової території (а.с. 20). Відповідно до пункту 1.1 Договору об`єкт територія житлового комплексу «Борисо-Глібський» адреса: Київська обл., м. Вишгород, вул. Шкільна, буд. 73 В. Згідно пункту 2.1. Договору Виконавець зобов`язується надати, а Замовник зобов`язується прийняти послуги охорони прибудинкової території. Згідно пункту 3.1 Договору, вартість послуг охорони складає 400,00 грн. на місяць Оплата здійснюється шляхом передплати послуг до 10 числа кожного місяця (пункт 3.2 Договору). Відповідно до пункту 3.5 Договору Замовник несе обов`язок самостійно сплачувати за послуги охорони на підставі умов цього Договору. Документи щодо сплати послуг доставляються у поштову скриньку у вигляді квитанцій. Акти про виконання послуг не підписуються. Права виконавця передбачено у розділі 4 Договору, зокрема: надавати послуги охорони та отримувати за послуги оплату, визначену пунктом 3.1. цього Договору (пункт 4.1 Договору); звернутися до суду за відшкодуванням боргів із сплати послуг охорони з боку Замовника (пункт 4.5 Договору). Відповідно до пунктів 7.8, 7.9 Договору Замовник зобов`язаний вчасно сплачувати за надані послуги Виконавцю та дотримуватись положень цього Договору. Згідно із пунктами 9.1 та 9.2 Договору, послуги охорони, зазначені в цьому Договорі, починають надаватися з 06 липня 2021 року. Договір діє протягом 12 (дванадцяти) місяців та буде пролонгований на такий самий строк, якщо жодна із сторін не виявить бажання розірвати цей Договір повідомивши письмово за 30 календарних днів. 19 серпня 2022 року ФОП [PERSON] звернувся до [PERSON] з претензією, зазначивши, що станом на 28 лютого 2022 року за Договором обліковується заборгованість за надані послуги в розмірі 3 200,00 грн., та у разі невиконання цієї вимоги, він буде змушений звернутися до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та суми штрафних санкцій, а також віднесенням усіх витрат пов`язаних з поданням позовної заяви. До претензії додано Акт звірки від 28 лютого 2022 року. Претензію надіслано за фактичним місцем проживання відповідача, яку було зазначено у Договорі (а.с. 22-24). До матеріалів справи долучений лист Управління ліцензування МВСУ про надання ФОП [PERSON] витягу з наказу МВС № 124 від 16.02.2021 року та сам Витяг з наказу (а.с. 25-26), Спір між сторонами виник з договірних правовідносин в частині невиконання відповідачем умов Договору на охорону прибудинкової території щодо сплати щомісячних платежів за надані послуги, у зв`язку з чим позивачем також нараховано штрафні санкції. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передатимайно, виконати роботу,надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі ст.ст.525,526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимогцього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 903 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. (ст. 625 ЦК України). Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18. Порушення відповідачем строку сплати грошових коштів за надані позивачем послуги, що встановлені договором, є підставою для нарахування платежів, передбачених статтею 625 ЦК України, а відсутність виду відповідальності у договорі, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами. Платежі встановлені статтею 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер. Суд приймає до уваги наданий позивачем розрахунок 3 % річних та втрат на інфляцію як належний доказ. Так, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений договір від 06 липня 2021 року № 34/73В/БГ на охорону прибудинкової території, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу послуги охорони прибудинкової території, а відповідач зобов`язалась прийняти надані позивачем послуги і сплатити за них на умовах договору у визначеній сумі, порядку та у встановлений договором строк. Однак відповідач свій обов`язок щодо сплати за надані позивачем послуги не виконує, у зв`язку з чим станом на 28.02.2023 року склалась заборгованість перед позивачем у розмірі 3 200 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення з відповідача основної суми заборгованості у розмірі 3 200 грн., 3% річних у розмірі 87,00 гривень за період з 1 березня 2022 року по 25 січня 2023 року, втрат від інфляції у розмірі 708,97 гривень за період березень 2022 року по січень 2023 рік є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 199,34 гривні за період з 1 березня 2022 року по 25 січня 2023 року, слід зазначити таке. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина перша, друга статті 551 ЦК України). Пеня - одна з форм неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549, 551 ЦКУ). Однак умовами договору № 34/73В/БГ розмір пені між сторонами не погоджувався, у позові відсутнє будь-яке обґрунтування щодо вказаної вимоги. Водночас, ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» (як сказано у його преамбулі) регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи. КСУ у своєму рішенні від 11.07.2013 року № 7-рп/2013 (Справа № 1-12/2013) визнав, що "... дія ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці)." За таких обставин зазначений закон не підлягає до застосування до виниклих між сторонами правовідносин, а отже відсутні підстави для стягнення пені, тож позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до переконання про наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту судом у спосіб, визначений законодавцем, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме у частині стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 3 995, 97 грн., що складається з 3 200, 00 грн. (сума основного боргу), 87, 00 грн. (сума 3% річних), 708,97 грн. (втрати від інфляції). Щодо вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, оскільки позов ФОП [PERSON] задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 838,67 грн., виходячи з розрахунку: (розмір задоволених позовних вимог 3 995, 97 грн.) * 1 073,60 грн. (сума сплаченого судового збору) /5 115,31 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 838,67 грн. Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представник позивача заявила вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 16000 гривень, надавши: Договір про надання правничої допомогу №1501/1 від 15 січня 2023 року, укладений між адвокатом Василівською І.Ю. та ФОП [PERSON] ; Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги № 1501/1 від 15 січня 2023 року; акт від 18 січня 2023 року про наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №1501/1 від 15 січня 2023 року; ордер № 1000832 від 07 лютого 2023 року та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; платіжну інструкцію № 5 від 18 січня 2023 року про оплату правової допомоги за договором № 1501/1 від 15 січня 2023 року у розмірі 16000,00 грн. Так, як убачається із Договору про надання правової допомоги, адвокат зобов`язалася надавати ФОП [PERSON] за плату правову допомогу, здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси в обсязі та на умовах, встановлених договором та за домовленістю сторін. Повноваження адвоката передбачено розділом 2 Договору. Згідно розділу 4 Договору розмір гонорару адвоката, за надання правової допомоги, визначається виходячи із складеності справи, використаного адвокатом часу і роботи для належного виконання даного Договору, необхідність виїзду у відрядження. Згідно Додатку до Договору, адвокат надає правову допомогу, що полягає у вчиненні таких дій: 1) збір та вивчення матеріалів справи. Підготовка позовної заяви, формування додатків, подання документів до суду, формування та подання клопотань, заяв, заперечень до суду. Кількість часу 60 годин, гонорар 14 000 грн.; 2) представництво інтересів в суді, отримання рішення суду. Кількість часу 2 години, гонорар 2 000 грн. Адвокатом та ФОП [PERSON] 18 січня 2023 року складено Акт наданих послуг відповідно до договору, у якому зазначено про надання адвокатом послуг, зазначених у Додатку до Договору, при цьому їх обсяг та вартість незмінні. У цей самий день ФОП [PERSON] здійснив оплату послуг адвоката. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з настіз диспозиції частини першої статті 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно із частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із : 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначала про те, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вирішував питання обов 'язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ вказав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). З урахуванням наведеного не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність». При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial