Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулося Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (попередня назва Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль») до [PERSON] з вимогами про стягнення з відповідача донарахованих відсотків боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилався на те, що відповідно до кредитного договору №014/0022/82/69007, від 04.01.2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем - [PERSON] , остання отримала кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом в розмірі 20000 доларів США на строк до 04 січня 2017 року із сплатою 14 % річних. Позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. Позивач вказував, що у зв`язку з систематичним порушенням умов кредитного договору та утворенням заборгованості, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був вимушений звернутись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 08 грудня 2009 р. позовні вимоги Банку у справі № 2-5077/2009 були задоволені: стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 180061,23 гривень та стягнуто відповідні судові витрати. Проте, як вказує представник позивача, станом на час звернення з вищевказаним позовом, відповідач свої зобов`язання по виконанню вищевказаного кредитного договору продовжує не виконувати, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. 15 травня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси у вказаній цивільній справі ухвалено заочне рішення, яким позов « Райффайзен Банк Аваль до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено: стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по донарахованим відсоткам за кредитним договором № 014/0022/82/69007 від 04.01.2007 року в сумі 16 890,94 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату розрахунку становить 450 102,37 гривень; стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» витрати по оплаті судового збору у сумі 6751,54 грн (а. с. 79 - 81). Не погодившись із вказаним заочним рішенням, відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про його скасування та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження, а також просила зупинити стягнення на підставі виконавчого листа № 521/3050/18, виданого Малиновським районним судом м. Одеси 21 червня 2018 року (а. с. 94 - 97). В обґрунтування заявленого, [PERSON] вказала, що про існування вказаного рішення їй не було відомо, жодних повісток не отримувала. Крім того, відповідач вказувала, що їй було відомо про її зобов`язання перед банком, але не знаючи про наявність заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 15 травня 2018 року, в період з липня 2019 року по лютий 2020 року сплачувала на реквізити банку суму еквівалентну 2300 доларів США. Однак, як вказує відповідач, ця сума на теперішній час фактично не враховується ні позивачем, ні виконавцем. Окрім того, [PERSON] вказала, що не погоджується із донарахованими відсотками за кредитним договором № 014/0022/82/69007, від 04.01.2007 року, оскільки рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 08 грудня 2009 року, було вирішено стягнути суму заборгованості за кредитним договором, а тому подальше нарахування процентів за цим же кредитним договором є неправомірним. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси, від 26.01.2022 року, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 15 травня 2018 року, було скасовано, і призначено підготовче судове засідання (а. с. 118 - 120). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі (а. с. 195). Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином. Крім того, від відповідача до канцелярії суду було подано заяву про відкладення судового засідання, призначеного на 07.03.2023 року (а. с. 187), що вказує на обізнаність про наявність судового провадження. Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини включає: складність справи; поведінку заявника; поведінку органів державної влади; важливість справи для заявника. Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення, від 03.04.2008р., у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження та добросовісно виконувати процесуальні обов`язки (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003). Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю сторін за наявними в матеріалах справи доказах. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] 04.01.2007 року був укладений договір №014/0022/82/69007 та банк надав їй кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом в розмірі 20000 доларів США на строк до 04 січня 2017 року із сплатою 14 % річних, а позичальник зобов`язалася належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначенні договором. Свої зобов`язання за вказаним договором відповідач не виконувала належним чином, у звя`зку з чим у неї виникла заборгованість на загальну суму 180061,13 грн. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 08 грудня 2009 р. позовні вимоги Банку у справі № 2-5077/2009 були задоволені: стягнуто заборгованість за кредитом в розмірі 180061,23 гривень та стягнуто відповідні судові витрати (а. с. 34-36). Позивач рішення суду не виконала. Відповідно до умов Кредитного договору, а саме п. 3.3 та п. 10.1 Позичальнику продовжували нараховуватись відсотки та пеня за несвоєчасне виконання умов Договору за користування кредитом (а. с. 21, 23). Згідно повідомлення за Вих. № 114/5-107826 від 24.11.2017 року, позивач звернувся до Позичальника з повідомленням про неналежне виконання зобов`язань за Кредитним договором, надавши можливість добровільно врегулювати заборгованість. (а. с. 29). Згідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, наданогопозивачем, за період з 15.12.2009 року по 23.11.2017 року, сума боргу по недорахованим відсоткам складає 16890,94 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на дату складення розрахунку, становить 450102,37 гривень. (а. с. 6-11) АТ «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіма юридичними правами та обов`язками ПАТ Акціонерного поштово-пенсійного банку «Райффайзен Банк Аваль». З досліджуваних матеріалів справи, суд зазначає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). У відповідності до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Частиною першою статті 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Проте, кредитним договором не встановлено розміру процентів після спливу строку його дії, тому слід дійти висновку про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України. Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 07 вересня 2016 року № 6-1412цс16 та підтверджений постановою Верховного суду від 16 січня 2018 року у справі № 305/1133/15-ц, провадження № 61-86св18 (ЄДРСРУ № 71639615). Разом із тим, вимог про стягнення відсотків на рівні облікової ставки НБУ з посиланням на ст. ст. 536, 611, 625, 1048 ЦК України, позивачем заявлено не було, а відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти лише впродовж строку дії кредитного договору або до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, після спливу такого строку нарахування відсотків є безпідставним. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61-12848св18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61-24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947) та ін. Верховний Суд у своїй постанові від 14.02.2018 р. № 564/2199/15-ц зазначив, що згідно ст. 611 ЦК України після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив терміни повернення кредиту, які були передбачені кредитним договором. Водночас сам кредитний договір припинив свою дію з дати направлення вимоги про дострокове погашення кредиту. Оскільки кредитний договір припинив свою дію, то у кредитора відсутні підстави для стягнення після дати направлення вимоги про дострокове повернення кредиту. Також, зазначене було викладено у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16. Крім того, Велика Палата Верховного Суду з метою забезпечення єдності та сталості судової практики, не знайшла підстав для відступу від вищевказаних правових позицій, про що зазначила у своїй Постанові, від 05.04.2023 року, по справі № 910/4518/16. З урахуванням викладеного, оскільки позивач скористався своїм правом про дострокове погашення кредиту та звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, і Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, 08 грудня 2009 р. позовні вимоги Банку у справі № 2-5077/2009 були задоволені: було стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитом в розмірі 180061,23 гривень та стягнуто відповідні судові витрати, а кредитодавець має право нараховувати передбачені договором проценти до звернення кредитора до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, а тому суд зазначає, що нарахування АТ «Райффайзен Банк» відсотків у розмірі, що передбачений кредитним договором, після ухвалення 08 грудня 2009 р. рішення судом, є безпідставним. Відповідно до ст. ст. 3, 6, 11, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір. При цьому, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Різновидом договору є кредитний договір, договір поруки, які обов`язково укладаються в письмові формі (ст.ст.553,1054,1055 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості по донарахованим відсоткам за кредитним договором та судових витрат. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи висновок суду про відмову у задоволенні позову, а тому позивачу судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: dismissed