Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

22.03.2023 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить: розірвати договір роздрібної купівлі-продажу від 29.11.2022 р., укладений між нею і ФОП [PERSON] ; стягнути з відповідача суму коштів, сплачених за товар 1218 грн. та 66 грн. коштів, витрачених на повернення товару; стягнути з відповідача на її користь суму моральної шкоди в розмірі 60 000 грн.; витрати на професійну правничу допомогу 12 000,00 грн. Позов обґрунтований тим, що 29.11.2022 року позивачка через веб-сайт придбала у ФОП [PERSON] повербанк XIAOMI вартістю 1218 грн. Однак, після отримання товару «Новою поштою» виявила, що товар не відповідає заявленим обіцянкам. 29.11.2022 р. позивачка відправила товар відповідачу «Новою поштою», про що повідомила представників відповідача та заявила вимогу про повернення коштів. 02.12.2022 р. відповідач отримав товар. 13.12.2022 р. позивачка направила відповідачу письмову претензію про повернення коштів, відшкодування збитків і моральної шкоди. Однак, відповідач суму коштів не повернув. Ухвалою суду від 28.03.2023 р. позов залишено без руху. Ухвалою суду від 18.04.2023 р. відкрите спрощене позовне провадження у справі, призначено засідання на 30.05.2023 р. Ухвалою суду від 21.04.2023 р. судом витребувані додаткові відомості про фізичну особу-підприємця відповідача, з метою встановлення його зареєстрованого місця проживання. 17.05.2023 р. до суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач позов не визнав. Зазначив, що ні у претензії, ні у позові не вказано рахунок, на який слід було повернути кошти. У відповідь на телефонний дзвінок відповідача, позивачка повідомила, що не бажає надавати рахунок для поверненні коштів, та бажає вирішити спір у судовому порядку, тому позивач не мав можливості повернути кошти. Такі кошти було відправлено позивачці поштовим переказом, з урахуванням витрат на повернення товару. Заявлену суму моральної шкоди відповідач вважає необґрунтованою, оскільки вона не підтверджені та у 49 разів перевищує вартість товару. Також, заперечив проти стягнення витрат на правову допомогу 12000,00 грн., оскільки вони надавались фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом. Судове засідання 30.05.2023 р. відкладено на 29.06.2023 р. у зв`язку з першою неявкою учасників справи, повідомлених належним чином. Ухвалою суду від 27.06.2023 р. представнику відповідача відмовлено в участі справи через систему відеоконференції, оскільки таке клопотання подане з пропущення встановленого законом строку. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов, надав відповідь на відзив, у якому заперечив факт того, що позивачка відмовилась від повернення коштів. Поштовим переказом відповідач направив кошти лише 10.05.2023 р., тобто вже після подання позову, що свідчить про недобросовісність відповідача. Відправлені відповідачем кошти позивачка не отримувала, оскільки вже звернулась до суду, і чекає на результат вирішення справи у судовому порядку. Відповідач і його представник в судове засідання не прибули, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відзиві заявлено клопотання про розгляд справи без участі відповідача, до початку судового засідання клопотань про відкладення справи не надходило. Тому, суд вирішив можливим провести розгляд справи без участі відповідача. Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, подане 29.06.2023 р. суд отримав вже після розгляду справи і проголошення вступної і резолютивної частини рішення, і тому не враховувалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та аргументи учасників справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на таких підставах. Встановлені судом обставини і відповідні їм правовідносини. Під час розгляду справи судом встановлено, що 29.11.2022 р. позивачка придбала у ФОП [PERSON] . powerbank XIAOMI вартістю 1218 грн., та отримала вказаний товар через ТОВ «Нова пошта». В той же день 29.11.2022 р. позивачка через ТОВ «Нова пошта» повернула відповідачу товар, сплативши за пересилання 66,00 грн. 13.12.2022 р. позивачка направила відповідачу претензію про повернення коштів за товар, суми моральної шкоди та витрат на правничу допомогу. 10.05.2023 р. відповідач поштовим переказом АТ «УКРПОШТА» направив позивачці суму 1218,00 грн. та 66,00 грн. Відповідно до встановлених правовідносин, суд керується такими нормами права. Згідно зі статтею 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою. Статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Відповідно до частин 1, 2 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», Споживач має право обміняти непродовольчий товар належної якості на аналогічний у продавця, в якого він був придбаний, якщо товар не задовольнив його за формою, габаритами, фасоном, кольором, розміром або з інших причин не може бути ним використаний за призначенням. Споживач має право на обмін товару належної якості протягом чотирнадцяти днів, не рахуючи дня купівлі, якщо триваліший строк не оголошений продавцем. Якщо на момент обміну аналогічного товару немає у продажу, споживач має право або придбати будь-які інші товари з наявного асортименту з відповідним перерахуванням вартості, або розірвати договір та одержати назад гроші у розмірі вартості повернутого товару, або здійснити обмін товару на аналогічний при першому ж надходженні відповідного товару в продаж. Продавець зобов`язаний у день надходження товару в продаж повідомити про це споживача, який вимагає обміну товару. Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» окремо передбачено, що при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Згідно зі статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 537 ЦК України передбачено, що боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або на рахунок ескроу в разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Оцінка доказів і мотиви суду. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Надаючи оцінку забраним у справі доказам, суд зазначає, що у цій справі позивачкою не було надано доказів жодних того, що отриманий нею товар був неякісним, і таких доводів у позові не заявлено. Водночас, стаття 9 Закону України «Про захист прав споживачів» надає споживачу право на обмін (повернення) товару належної якості протягом 14 днів. Тому, суд вважає, що у цій справі слід виходити з положень статті 9 вказаного Закону. Так, в той же день позивачка відправила товар відповідачу, який його отримав, але кошти за товар не повернув. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що позивачка відмовилась від отримання коштів, оскільки такі доводи з урахуванням покладення обов`язку повернення коштів саме на відповідача, є недоведеними. Крім того, намір позивачки повернути сплачені кошти підтверджується направленою претензією від 13.12.2022 р. Також, суд не погоджується з доводами відповідача, що він не мав можливості повернути кошти, оскільки такі аргументи відповідачем не доведені, та відповідно до ст. 537 ЦК України, у разі відмови чи зволікання позивачки, відповідач мав можливість внести кошти на депозит нотаріуса, що вважалось би належним виконанням його обов`язку. Таким чином, суд констатує порушення відповідачем прав позивача в частині повернення коштів за товар. При цьому, суд не вважає належним виконанням цього обов`язку направлення відповідачем коштів поштовим переказом «Укрпошти» 10.05.2023 р., оскільки такий переказ здійснено вже після пред`явлення позову до суду, і доказів отримання вказаних коштів відповідачем не надано. Як зазначив представник позивачки в судовому засіданні, вказані кошти відповідачка не отримувала. Тому, наявні правові підстави для стягнення з відповідача коштів за товар і витрат на пересилання товару 1218 грн. та 66 грн. Водночас, суд відхиляє позовні вимоги про розірвання договору купівлі-продажу, оскільки на переконання суду, з урахуванням того, що товар вже був фактично повернений продавцю, такі вимоги не є ефективним засобом захисту у цих правовідносинах. Суд вважає, що заявлена позивачкою сума моральної шкоди є завищеною, значно перевищує вартість самого товару, і тому позов в цій частині суд задовольняє в сумі 500,00 грн., що є достатньою сумою моральної шкоди виходячи з обставин цієї справи. Заявлені витрати на правничу допомогу в якості збитків в сумі 12000,00 грн. та 13500,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати не є матеріальними збитками, а відносяться до судових витрат, спеціальний порядок відшкодування яких визначено Цивільним процесуальним кодексом України. Розглядаючи такі витрати у відповідності до статей 137, 141 ЦПК України, суд зазначає, що позивачкою надано договір про надання юридичних послуг № В-414 від 05.12.2022 р. з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , предметом якого є складання проекту претензії, проекти скарг; акт надання цих послуг від 13.12.2022 р. та квитанції про оплату на суму 12 000,00 грн.; договір про надання юридичних послуг № В-605 від 30.01.2023 р. з фізичною особою-підприємцем [PERSON] , предметом якого є складання складання проекту позовної заяви, клопотання; акт надання послуг від 31.01.2023 р. та квитанція на суму 13500,00 грн. Водночас, відповідно до статей 137, 141 ЦПК України, розподілу підлягають витрати на правничу допомогу адвоката. У цій справі юридична допомога надавалась фізичною особою-підприємцем, а не адвокатом, і доказів зворотного суду не надано. Тому, понесені позивачкою витрати в сумі 12000,00 грн. та 13500,00 грн. в порядку розподілу процесуальних витрат, стягненню з відповідача не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: partial