Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

В червні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 23 березня 2021 року він надав відповідачу позику в сумі 8000 доларів США строком до 31 грудня 2021 року, про що свідчить відповідна розписка останнього. Однак, відповідач свої зобов`язання щодо повернення отриманої позики по сьогоднішній день не виконав. У зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути з відповідача в примусовому порядку неповернуту суму позики, а також судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. Відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи ухвалив розгляд справи провести з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності. Відповідач звернувся до суду із заявою, в якій позов визнав та просив справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи та враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі та не порушує права та інтереси інших осіб, дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 березня 2021 року позивач [PERSON] надав відповідачу [PERSON] позику в сумі 8000 доларів США, яку останній зобов`язався повернути до 31 грудня 2021 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача та останнім не заперечується. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові від 18 вересня 2012 року за № 6-63цс13. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Слід звернути увагу, що у договорі позики використовується розрахунки в іноземній валюті, що не заборонено чинним законодавством на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті. Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд має право у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми в іноземній валюті, у якій і підлягає тоді його виконання ( наприклад постанови Великої Плати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц). Враховуючи, що в договорі вказано сума позики саме в іноземній валюті, суд вважає за необхідне стягнути заборгованість за договором позики в доларах США. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 22-з/824/392/2022 (провадження № 61-5124ав22). У зв`язку з тим, що відповідач не повернув позивачу отриману ним позику в обумовлений сторонами строк, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з нього на користь позивача в примусовому порядку суму заборгованості, яка складає 8000 доларів США. За змістом ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Зважаючи, що відповідач визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу, який сплатив судовий збір у даній справі, з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що складає 1462 гривень 74 копійок. Інша частина сплаченого позивачем судового збору в сумі 1462 гривень 74 копійок в порядку ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню на його користь з відповідача. На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 526, 530, 599, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

Outcome: approved