Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 16.11.2022 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить: - Визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , №201-025 М від 21.02.2001 року, укладений на Одеській універсальній біржі "Витязь" між [PERSON] та [PERSON] дійсним. - Скасувати арешт нерухомого майна на квартиру [ADDRESS] , накладеного 23.12.2008 року на підставі листа Київського РВ ОМУ УМВС України без номеру від 24.07.2000 року. Ухвалою суду від 07.12.2022 року провадження по справі відкрито. Ухвалою суду від 11.04.2023 року витребувано докази. Ухвалою суду від 07.06.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. 28.06.2023 року позивач [PERSON] подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. До судового засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явився. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ В позовних вимогах позивач посилається на те, що 21.02.2001 року між сторонами на Одеській універсальній біржі "Вітязь" було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , загальною площею 46,4 кв.м. На теперішній час у позивача виникла необхідність у продажу квартири, однак при зверненні до нотаріуса позивач дізналась, що невзмозі продати квартиру через наявність обтяження та невизнаного дійсним біржового договору купівлі-продажу. На підставі викладеного позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву або іншої заяви щодо суті спору не скористався. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ З договору купівлі-продажу нерухомого майна №2001-025М, укладеного на Одеській універсальній біржі "Вітязь", вбачається, що 21.02.2001 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] , що складається з приміщень: коридора - 1, стінної шафи - 2, туалету -3, ванної - 4, кухні - 5, житлових кімнат - 6-7. Загальна площа квартири - 46,4 кв.м., житлова площа - 29,1 кв.м. /а.с.5/. Зазначений об`єкт домоволодіння 27.02.2001 року зареєстрований в ОМТІ та РОН в реєстровій книзі №104-пир 161 - кн. 389 пр. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів станом на 02.08.2022 року /а.с.10/ 13.12.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт на підставі листа б/н від 24.07.2000 року Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області. Об`єкт обтяження: квартира, власник (рос. мовою) [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Додаткові дані: архівний запис (перенесено з Феміди) реєстр №884-2000 від 13.07.2000 року. З листа ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 05.04.2023 року №60/М-674 вбачається, що за результатами розгляду заяви [PERSON] станом на теперішній час ОРУП №1 ГУНП в Одеській області не встановлено відомостей щодо здійснення кримінального чи адміністративного провадження відносно [PERSON] , окрім того відсутня інформація щодо накладення арешту на майно продавця [PERSON] , а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] /а.с.63/. Судом встановлено, що відповідно до бази даних системи Д-3 в провадженні Київського районного суду м. Одеси за період з 2010 року кримінальне провадження у відношенні [PERSON] не перебуває та до теперішнього часу станом на 27.06.2023 року не надходило. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Згідно положень ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч. 2 ст. 220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ В ході судового розгляду справи встановлено, що відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна №2001-025М, укладеного на Одеській універсальній біржі "Вітязь", вбачається, що 21.02.2001 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Сторони повністю виконали укладений між ними договір купівлі-продажу нерухомого майна. Суд зазначає, що на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири був чинним Закон України "Про товарну біржу", відповідно до умов якого договори, оформлені товарною біржею, визнавались дійсними, а сам правочин купівлі-продажу було вчинено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства. В подальшому до ЦК Української РСР 1963 року були внесені зміни, відповідно до яких угоди щодо відчуження нерухомого майна підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Відсутність належних правовстановлюючих документів на квартиру, на думку суду, істотним чином порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту, в зв`язку з чим наявні підстави для визнання вказаного договору дійсним. В ході\~судового розгляду\~справи також\~судом встановлено,\~що на\~теперішній час\~під арештом на підставі листа б/н від 24.07.2000 року Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області перебуває об`єкт обтяження: квартира, власник (рос. мовою) [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що обтяження зереєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 13.12.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою шляхом перенесення архівного запису з Феміди, реєстр №884-2000 від 13.07.2000 року. Таким чином, враховуючи відсутність інформації в ОРУП №1 ГУНП в Одеській області та в Київському районному суді м. Одеси щодо здійснення кримінального чи адміністративного провадження відносно [PERSON] та накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до висновку, що наявність арешту на спірну квартиру порушує права позивача [PERSON] , в зв`язку з чим позовна вимога про скасування арешту також підлягає задоволенню. При цьому суд враховує також, що після виконання умов договору купівлі-продажу квартири від 21.02.2001 року, позивач безперешкодно користується власністю понад 20 років, будь-яких претензій від третіх осіб щодо спірної нерухомості не було пред`явлено та судом не встановлено. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, на підставі вищевикладеного, враховуючи, що підстави, що були причиною накладення арешту на майно позивача, на теперішній час відсутні, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Outcome: approved