Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] у травні 2023 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Позов мотивований тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 17.07. 2004 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2020 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Син хоча й досяг повноліття, проте не працює, навчається на денному відділенні фахового коледжу київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» з терміном навчання з 30.08.2021 року по 30.06.2023 року. Відповідач є працездатного віку, працевлаштований, а тому має приймати участь у матеріальному утриманні сина, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Розмір аліментів просить визначити у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, та на період навчання сина до досягнення ним 23 років за умови, що він буде продовжувати навчання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 10.05.2023 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстаав та просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з огляду на те, що син 30.06.2023 року закінчив навчання. Відповідачем подано відзив на позов у формі пояснеь, доводи якого зводяться до вказаного висновку. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, вжиті судом заходи щодо направлення сторонам повідомлення про час та місце розгляду справи, копії позовної заяви з додатками до відповідача із роз`ясненим правом надання відзиву на позов, відповіді на відзив, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, якимзокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України). Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Згідно ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8, 9 ст. 7 СК України). Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Так, відповідно до частини 1 статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частини 3 статті 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.07. 2004 року, який розірвано рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.05.2020 року. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Син сторні хоча й досяг повноліття, проте не працює, навчається на денному відділенні фахового коледжу київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» з терміном навчання з 30.08.2021 року по 30.06.2023 року (а.с.7). Відповідач є працездатного віку, а тому має можливість приймати участь у матеріальному утриманні повнолітнього сина на період його навчання - до 30.06.2023 року, що узгоджується із положенням частин першої, другої статті 199 СК України, оскільки аліменти призначаються на строк навчання. [PERSON] , [INFO] (а.с.3), є повнолітнім сином відповідача й на час розгляду справи має повних 18 років. Аліменти підлягають стягненню з батьків на повнолітніх доньку (сина), які продовжують навчання на встановлений частинами першою, другою статті 199 СК України строк - на час навчання. Відповідно до частини 2 статті 200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного із батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів на повнолітню дочку сторін судом враховані обставини, які впивають на визначення такого розміру. Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, судом встановлено, що син сторін досяг віку, який перевищує 18, але є меншим 23 року, продовжував навчання до 30.06.2023 року й потребував у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявністю у відповідача можливості надавати таку допомогу. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб повнолітнього сина відповідача, дісної участі батька у його утриманні, можливостей платника аліментів, з урахуванням встановленої обставини відсутності на його утриманні інших осіб, визнання ним позовних вимог, стягненню підлягають аліменти у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно на період навчання сина сторін в навчальному закладі - фаховому коледжі київського університету інтелектуальної власності та права Національного університету «Одеська юридична академія» з терміном навчання по 30.06.2023 року включно. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, й при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч.ч.1, 2 ст.200 СК України). До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів 05 травня 2023 року, саме з цього дня підлягають стягненню аліменти на утримання позивача. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору за категорією спору відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір 1 073 грн. 60 коп. має бути стягнутий з відповідача на наристь держави за правилом ч.6 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 199, 200, 182, 187, 189-192 і 194-197 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року,

Outcome: partial