Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 2013 року вони з відповідачкою проживали разом однією сім`єю та мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] . Разом з ними також проживали діти відповідачки [PERSON] та [PERSON] . Майже два роки тому відповідачка виїхала з помешкання разом зі своїми двома дітьми у невідомому напрямку, та приблизно з березня 2020 року не цікавиться їх спільним сином [PERSON] . Оскільки відповідачка не виявляє бажання спілкуватись з сином, його вихованням займається позивач та його мати. Позивач зазначає, що намагався знайти матір свого сина, поговорити з нею та зрозуміти причину того, чому вона покинула п?ятирічну, на той час, дитину. Знайшовши її у винайманій квартирі, позивач побачив відповідачку у нетверезому та неохайному вигляді. Розмова із відповідачкою ні до чого не призвела, оскільки та була нетвереза. Про сина вона не питала, розповідала, що у неї нове життя та нові співмешканці. Минулого літа позивач хотів відвезти сина на море за кордон, проте відповідачка категорично не дала на це дозволу. Вважає таку поведінку матері безвідповідальною та ганебною. Дитина позбавлена можливості виїжджати за кордон на відпочинок, а позивач позбавлений можливості самостійно вирішувати долю сина, адже виховує дитину один, без відповідачки. Мати позивача допомагає у виховані онука, наскільки це можливо у її віці. За часів співмешкання сторін, відповідачка часто зловживала алкоголем, могла безпричинно зникнути і не з?являтися додому декілька місяців. Позивач вказує, що жодних батьківських обов`язків з виховання та розвитку дитини відповідачка не виконує протягом майже двох років. Позивач піклується про сина, вирішує його проблеми, займається його дозвіллям та навчанням, оздоровленням та забезпеченням. Оскільки відповідачка веде аморальний спосіб життя, демонструє девіантну поведінку та зовсім не цікавиться дитиною, позивач змушений просити суд про позбавлення її тих прав, якими вона не користується, які нехтує та зневажає, а саме: батьківських прав. Позивач у відкритому судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та прохав їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Пояснив суду, що звернувся до суду через те, що відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не телефонує та не відвідує сина вже понад два роки. Вказав, що мобільні номери телефонів як його, так і сина відповідачці відомі, свій номер мобільного телефону він не змінював останні 20 років. Зазначив, що в літку 2021 року він звернувся до відповідачки з проханням надати йому нотаріальну згоду на виїзд дитини закордон на відпочинок, однак відповідачка відмовилася, не обґрунтовуючи причину такої відмови. Відповідач останній раз телефонувала сину у грудні 2021 року, перебуваючи у нетверезому стані, через що телефонна розмова з сином не відбулася. З того дня відповідачка не телефонувала ані йому, ані їх сину. Коли син хворіє, його лікуванням займається позивач та бабуся, мати позивача. Зазначає, що наразі позивач проживає разом з сином та співмешканкою, у якої також є чотирирічна дитина, з якими позивач має намір створити сім`ю. Співмешканка добре ставиться до його сина, який нещодавно, з власної ініціативи, назвав її мамою. Син знає хто є його біологічна матір, він її не згадує. На питання позивача чи бажає син побачитися з мамою, останній відповів, що не хоче її бачити. Позивач вказує, що бажає позбавити відповідачку батьківських прав, так як остання не бере участі у вихованні дитини, на його думку вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно їх спільного сина. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином згідно із вимогами ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», а також шляхом направлення судових повісток на зареєстровану адресу місця проживання. Конверти з поштовими відправленнями - судовими повістками повернулися без вручення адресату, з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою». За приписами ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Отже, відповідач у розумінні ст. 128 ЦПК України є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, як шляхом надіслання судових повісток, так і через оголошення, розміщені на сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. За приписами ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на наведене, беручи до уваги, що відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, не з`являлася в підготовчі та судові засідання по розгляду справи по суті, жодного разу не повідомила суд про причини неявки, при цьому, судом було вжито вичерпних заходів для забезпечення участі відповідача у розгляді справи та створено всі умови для реалізації нею права викласти свої аргументи та подати докази на заперечення позовних вимог, з метою додержання принципу розумності строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача. Представник третьої особи - Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та прохав їх задовольнити, позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини. Пояснив суду, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини відповідач не з`явилася, хоча повідомлялася про дату засідання комісії, шляхом направлення листів за місцем реєстрації та розміщенням оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур`єр». Зазначив, що відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Комісією було з`ясовано, що вихованням та утриманням дитини відповідач не займається, відповідною комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] . Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заходи забезпечення позову не вживались. Інші процесуальні дії у справі не проводились. З урахуванням одночасного існування умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та свідків, дослідивши матеріали справи доходить наступного. Відповідно до преамбули Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789- ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Статті 9, 18 вказаної Конвенції також визначає, що держави -учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. 3 метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у цій Конвенції, Держави-учасниці надають батькам і законним опікунам належну допомогу у виконанні ними своїх обов`язків по вихованню дітей та забезпечують розвиток мережі дитячих установ. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Знам`янської сільської ради Новодолазького району Харківської області /а.с.12/. З довідки № 11-14/Д-74 від 20.09.2022 року виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, вбачається, що в житловому будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] /а.с.14/. Згідно з довідкою № 22-01-15/9 від 05.04.2022 року виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, [PERSON] , 1982 року народження дійсно проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] ./а.с.15/. Житловий будинок з господарським будівлями розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 24.09.2020 року/а.с.16-18/. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов № 23 від 13.01.2022 року складеного комісією у складі старости Колонтаївського старостинського округу апарату Краснокутської селищної ради [PERSON]., депутатом Краснокутської селищної ради Кравцовим І. та сусідами [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що гр. [PERSON] проживає разом з малолітньою дитиною [PERSON] . Явних ознак неблагополуччя при обстеженні сім`ї не виявлено. Між батьком та малолітньою дитиною хороші та доброзичливі відносини. Дитина забезпечена всім необхідним відповідно віку. /а.с.49/. Як вбачається з відповіді № 36 від 17.01.2023 року на адвокатський запит [PERSON] відносно [PERSON] , в період з травня 2021 року по цей час мати неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] станом здоров`я дитини не цікавилася. За період 2021-2022 років на огляди та лікування дитину приводив батько [PERSON] , та бабуся [PERSON] /а.с.72/. Відповідно до характеристики виданої директором Колонтаївського ліцею Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області [PERSON] та класним керівником [PERSON] , Українець [PERSON] навчається в ліцеї з першого класу, акуратний, ввічливий, вразливий, добрий, скромний. Хлопчик завжди має охайний зовнішній вигляд, володіє навичками самообслуговування. Дитина забезпечена усім необхідним шкільним приладдям для освітнього процесу. Вихованням сина займається батько, він цікавиться навчанням дитини, підтримує зв`язок з класним керівником та відгукується на його прохання /а.с.51/. З відповіді Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 01-20/826 від 10.02.2023 року на адвокатський запит [PERSON] , вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . До складу сім`ї входять [PERSON] , 1989 року народження, співмешканка, яка за вищевказаною адресою не проживає; [PERSON] , 2007 року народження, син співмешканки та [PERSON] , які за вказаною адресою не проживають; [PERSON] , 2014 року народження, син [PERSON] , зареєстрований та проживає за вищевказаною адресою. Громадянин [PERSON] не працює, компрометуючою інформацією відносно нього Краснокутська селищна рада не володіє. Громадянка [PERSON] , 1989 року народження, зареєстрована, але не проживає за адресою: [ADDRESS] , компрометуючою інформацією відносно неї Краснокутська селищна рада не володіє/а.с.71/. Згідно із висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, який затверджено рішенням виконавчого комітету Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 25.05.2023 року № 117, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 125-128/. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснила, що вона є хрещеною матір`ю [PERSON] . Відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] . Позивач та відповідач у шлюбі не перебували. Зазначила, що відповідачка вже приблизно два роки не проживає разом з позивачем та їх спільним сином. [PERSON] вона не займається, ним опікуються позивач та бабуся, матір позивача. Останній раз свідок бачила відповідача два роки тому. Вказує, що з позивачем та з сином [PERSON] відповідачка не спілкується. Перші півроку після того, як вона покинула позивача з сином, остання спілкується з сином в телефонному режимі. Позивач піклується про сина: придбаває йому одяг та взуття. Коли позивач знаходиться на роботі, [PERSON] опікується бабуся. Дозвілля з сином проводить батько, їздить з ним на дитячі майданчики та в дендропарк. Дитина забезпечена всім необхідним на свій вік, у [PERSON] є своя кімната, в якій позивач зробив ремонт, придбав для сина нові меблі, планшет, телефон та комп`ютер. Свідок зазначила, що сину відповідач матеріально не допомагає, не телефонує і не цікавиться чи хворіє він, чи може чого потребує. На свята та дні народження відповідач не вітає сина, не дарує подарунки, навіть не телефонує йому щоб привітати. Останній раз, коли свідок зі своєю родиною та позивачем і його сином зустрічали Новий 2021 Рік, після бою курантів, відповідач зателефонувала позивачу з метою привітати сина зі святом, проте [PERSON] відмовився спілкуватися з нею. З початком воєнних дій відповідач жодного разу не спілкувалась ані з позивачем, ані з сином. Свідок вважає, що відповідач є безвідповідальною особою, яка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , пояснила, що вона є матір`ю позивача та бабусею [PERSON] . Зазначила, що приблизно дев`ять років тому її син [PERSON] познайомився з відповідачкою [PERSON] , та почали разом проживати. У відповідачки на той час було двоє дітей. У 2014 році у неї з відповідачем народився син - [PERSON] . Після чого [PERSON] придбав будинок в с. Колонтаїв Богоудіхвського району Харківської області, в якому зробив ремонт, де в подальшому вони всі разом проживати. Приблизно в кінці травня 2021 року відповідачка зі своїми двома дітьми поїхала від відповідача до своєї матері. Перші півроку відповідач зрідка телефонувала [PERSON] . Напередодні першого вересня 2021 року свідок зателефонувала відповідачці, щоб запитати чи вона приїде провести дитину в 1-й клас, на що остання повідомила, що не приїхати не зможе. Відтак, до школи в 1-й клас [PERSON] повели позивач та свідок. Більше відповідач не телефонувала ані сину, ані позивачу. На пропозицію [PERSON] зателефонувати матері, останній відмовляється. Про маму не згадує, та навіть не хоче про неї чути. На свята і дні народження відповідач дитину не вітає. Дитиною опікується позивач, у [PERSON] є все необхідне: одяг, взуття, своя кімната, комп`ютер, дитина завжди чиста і охайна, гарно читає та пише. [PERSON] робить для сина все можливе. Свідок зазначає, що допомагає у вихованні онука: коли [PERSON] знаходиться на роботі, то [PERSON] перебуває у неї, вона допомагає [PERSON] виконувати домашні завдання. Позивач також допомагає дитині у навчанні. У минулому році позивач мав намір повести сина за кордон на відпочинок, однак відповідач не надала йому на це нотаріальної згоди на вивіз дитини закордон, свою відмові ніяк не обґрунтувала. Дозвілля з дитиною проводить [PERSON] , возить дитину на ставок, придбав йому велосипед. Коли дитина хворіє, то його лікуванням займається позивач та свідок. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167). Пунктом 2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина посилається на те, що підставою для позбавлення батьківських прав відповідача є ухилення її від виконання обов`язків по вихованню дитини. Так, в пункті 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Такі висновки суду повністю узгоджуються з позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 13 березня 2019 року по справі №631/2406/15-ц. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем не надано жодних доказів, які б спростовували вищевказані обставини. Беручи до уваги обставини справи, враховуючи свідоме нехтування матір`ю своїми батьківськими обов`язками відносно малолітнього сина, про що до суду надано відповідний висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку, що відповідач систематично, протягом тривалого часу не виконує батьківських обов`язків, передбачених ст.ст. 150, 153, 180 Сімейного Кодексу України, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає за доцільне застосувати до відповідача такий крайній захід впливу як позбавлення її батьківських прав. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав заявлені обґрунтовано та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved