Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування квартири від 20.08.2002. У квартирі зареєстровані вона та відповідач у справі. [PERSON] є родичем її чоловіка, у зв`язку з цим вона дала формальну згоду на реєстрацію відповідача у її квартирі. Але фактично відповідач у квартирі ніколи не мешкав та не заселявся, оскільки йому потрібен був тільки сам факт реєстрації місця проживання. На даний час реєстрація відповідача заподіює їй додаткові складності, оскільки вона сплачує комунальні послуги, які нараховуються з врахуванням реєстрації відповідача. Тому просить\~суд визнати\~ [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS] , квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.06.2023 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 17.07.2023 розгляд справи ухвалено проводити в заочному порядку. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач звернувся до суду з заявою, згідно якої просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву не подав. Враховуючи вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с. 4 копія паспорту, а.с. 7 копія договору дарування квартири від 20.08.2002, а.с. 8 копія свідоцтва про шлюб). На даний час у вищевказаній квартирі зареєстровані позивач та відповідач (а.с. 5 копія довідки). У матеріалах справи міститься копія Акту про фактичне не проживання особи (осіб) в житловому приміщенні від 01.06.2023 (а.с. 9), складений мешканцями сусідніх квартир будинку [ADDRESS] , засвідчений майстром [PERSON] , зі змісту якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1974 р.н., не проживає з 2015 року по даний час. Статтею 383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386\~ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.\~391\~ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності зі ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність реєстрації відповідача у квартирі за вказаною вище адресою позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Судом достовірно встановлено, що відповідач не мешкає у квартирі [ADDRESS] з 2015 року по даний час без поважних причин (тобто понад один рік), доказів поважності причин не проживання відповідача в даній квартирі судом не добуто; наявність будь-яких домовленостей між позивачем та відповідачем з приводу порядку користування спірним житлом, тривалості строку збереження права користування ним у судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81\~ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, тому суд приходить до висновку про необхідність визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою, розташованою за вказаною вище адресою. Згідно частини першої статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.

Outcome: approved