Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом у якому просить суд: - визнати право власності на 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] та зняти арешт, накладений на вказане нерухоме майно на підставі ухвали від 27.11.2019 року у цивільній справі № 495/9974/19 Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про забезпечення позову постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області (Відповідач 2) індексний номер: 50162860 від 11.12.2019; номер запису про обтяження 34591479 (спеціальний розділ), дата, час державної реєстрації: 11.12.2019 17:47:41 та виключити з Державного реєстру обтяжень будь-які обтяження на зазначене нерухоме майно накладені постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, а також внесені державним реєстратором Хорошун Вадимом Михайловичем, Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, Одеська область (Відповідач 3) рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50120729 від 10.12.2019 12:03:44, номер запису про обтяження: 34552617 від 09.12.2019 09:32:38, вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області. Вказаний позов обґрунтовує тим, що заочним рішенням Білгород-Дністровського районного суду у справі № 495/9974/19 від 09 жовтня 2020 року (головуючий суддя Прийомова О.Ю. задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договорами позики від 24.07.2019 року та від 05.08.2019 року в загальному розмірі 190 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1900 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31500 грн. Під час розгляду вказаної цивільної справи було розглянуто заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову і 27.11.2019 року винесено ухвалу про забезпечення позову та постановлено накласти арешт на 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , до ухвалення рішення по справі, за наслідками якої державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби накладено арешт на 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , як такого, що належить боржнику [PERSON] , відповідачу у цивільній справі № 495/9974/19. Позивач вказує, що 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] станом на час розгляду цивільної справи № 495/9974/19 відповідачу [PERSON] не належали, адже належать йому на підставі нотаріально укладеного 25 жовтня 2013 року договору дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] ці 14/25 частин (копія договору дарування, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 25.10.2013 року додаються). [PERSON] зазначає, що про існування арешту, накладеного на 14/25 частин будинку йому стало відомо нещодавно, 31.03.2023 року, коли він звернувся до нотаріуса [PERSON] з метою оформлення угоди щодо відчуження належного йому нерухомого майна. Саме тоді він отримав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у вигляді 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , у відповідності до якої на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП № [NUMBER], виданий 11.12.2019, видавник: старший державний виконавець Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області Тирновий Максим Вікторович прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50162860 від 11.12.2019; номер запису про обтяження 34591479 (спеціальний розділ), дата, час державної реєстрації: 11.12.2019 17:47:41 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно), також державний реєстратор Хорошун Вадим Михайлович, Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, Одеська область прийняв рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50120729 від 10.12.2019 12:03:44, вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області. Позивач зазначає, що вказаний запис про обтяження нерухомого майна порушує його права як власника майна, у зв`язку із чим просить задовольнити позов. Процесуальні дії. Ухвалою суду від 20.04.2023 року провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, надав до суду заяву відповідно до якої просив справу розглянути у відсутність позивача, доводи заяви підтримав, вказав, що проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався. Від Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надйшла до суду заява про розгляд справи у відсутність представника Відділу. Зазначено, що відповідач заперечень проти позову не має. Представник виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, 22.05.2023 року на адресу суду надав відзив на позов, у якому вказав, що не належним відповідачем у цій справі, у зв`язку із чим просив прийняти законне та обґрунтоване рішення. Також 22.05.2023 року представником виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області було надано клопотання, у якому просить суд виключити виконавчій комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської з числа відповідачів у справі, як неналежного відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є власником 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі нотаріально укладеного 25 жовтня 2013 року договору дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Заочним рішенням Білгород-Дністровського районного суду у справі № 495/9974/19 від 09 жовтня 2020 року (головуючий суддя Прийомова О.Ю.) задоволено позов [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договорами позики від 24.07.2019 року та від 05.08.2019 року в загальному розмірі 190 000 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1900 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 31500 грн. Під час розгляду вказаної цивільної справи було розглянуто заяву позивача [PERSON] про забезпечення позову і 27.11.2019 року винесено ухвалу про забезпечення позову та постановлено накласти арешт на 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , до ухвалення рішення по справі, за наслідками якої державним виконавцем Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби накладено арешт на 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , як такого, що належить боржнику [PERSON] , відповідачу у цивільній справі № 495/9974/19. Таким чином, станом на час розгляду цивільної справи №95/9974/19, відповідачу [PERSON] не належали 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , на той час вказане нерухоме майно належало позивачу [PERSON] на підставі нотаріально укладеного 25 жовтня 2013 року договору дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] ці 14/25 частин. Згідно з Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на нерухоме майно у вигляді 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП № [NUMBER], виданий 11.12.2019, видавник: старший державний виконавець Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області Тирновий Максим Вікторович, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50162860 від 11.12.2019; номер запису про обтяження 34591479 (спеціальний розділ), дата, час державної реєстрації: 11.12.2019 17:47:41 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно додається); особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; зміст,характеристика обтяження : 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Також державним реєстратором Хорошун Вадимом Михайловичем, Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, Одеська область прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50120729 від 10.12.2019 12:03:44, вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області; документи подані для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер 495/9974/19, виданий 27.11.2019 року, видавник: Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868 для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст. 34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п. 2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнои та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Стосовно вимог [PERSON] до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про зняття арешту з майна та клопотання виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про виключення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської з числа відповідачів у справі, як неналежного відповідача, слід зазначити наступне. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. Висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження у справі та її розгляду). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Під час розгляду справи позивачем [PERSON] такого клопотання до суду не було заявлено. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц; від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц; від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц; від 13 листопада 2019 року у справі № 755/9215/15-ц. [PERSON] звернувся з вимогою до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області оскільки він вважав, що державний реєстратор Хорошун В.М. є співробітником виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області. Державний Реєстратор є лише виконавцем ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 29.11.2019 року по справі №495/9974/19 про забезпечення позову. Як свідчить практика Верховного суду, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (Постанова Верховного Суду №826/3051/18 від 06.11.2019). Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. До такого висновку прийшов Верховний суд в своїй постанові від 07 липня 2021 року, розглядаючи цивільну справу № 369/14294/17. Таким чином, виконавчий комітет не може виступати відповідачем (ухвала ВСУ від від 02.12.98 р.), відповідачами по даній справі мають бути лише Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління (м. Одеса) та [PERSON] , який ініціював в суді накладення арешту на спірне майно. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] в частині вимог до виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про зняття арешту з майна. Судом установлено, що, [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , є власником 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] на підставі нотаріально укладеного 25 жовтня 2013 року договору дарування, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . При цьому згідно з Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, на нерухоме майно у вигляді 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника, серія та номер: ВП № [NUMBER], виданий 11.12.2019, видавник: старший державний виконавець Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області Тирновий Максим Вікторович, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50162860 від 11.12.2019; номер запису про обтяження 34591479 (спеціальний розділ), дата, час державної реєстрації: 11.12.2019 17:47:41 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно додається); особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] ; зміст,характеристика обтяження : 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] . Також державним реєстратором Хорошун Вадимом Михайловичем, Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, Одеська область прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50120729 від 10.12.2019 12:03:44, вид обтяження: арешт нерухомого майна; обтяжувач: Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області; документи подані для державної реєстрації: ухвала суду, серія та номер 495/9974/19, виданий 27.11.2019 року, видавник: Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області. Таким чином, суд приходить до висновку, що існування обтяження нерухомого майна, належного [PERSON] , накладеного старшим державним виконавецем Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ в Одеській області Тирновим Максимом Вікторовичем та державним реєстратором Хорошун Вадимом Михайловичем, перешкоджає позивачу розпоряджатися майном, належним йому на праві приватної власності - 14/25 частин житлового будинку [ADDRESS] , тому його права підлягають захисту шляхом звільнення майна з-під арешту (скасування запису про обтяження), що відповідає вимогам ч.2 ст. 16 ЦК України. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що арешт нерухомого майна, що належить позивачу [PERSON] на праві власності, порушує його права та законні інтереси, оскільки існування вказаного обтяження нерухомого майна позбавляє можливості позивача вільно розпоряджатися належним йому майном у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial