Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач ТОВ «Харківгаз збут» 11.02.2021 звернувся в Ленінський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаз збут» за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ за період з 01.07.2015 по 31.12.2020 рік утворилася заборгованість, яка складається 25 144,23 грн. А тому, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за період з 01.07.2015 по 31.12.2020 рік в сумі 19449,74 грн., 3 % річних в сумі 1925,15 грн., інфляційні втрати в сумі 3699,57 грн., пеню 69,78 грн. та понесені судові витрати в сумі 2270,00 грн. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17.02.2021 року відкрито провадження в даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова на Київський районний суд м. Полтави. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22.03.2023 року справа прийнята до провадження суду. В судовому засіданні представника позивача ТОВ «Харківгаз Збут» Романенко О.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. В судове засідання [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] , дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, позивачем надано послуги відповідачу [PERSON] за адресою [ADDRESS] . За даними оператора ГРМ за адресою [ADDRESS] ., особовий рахунок відкритий на ім`я відповідача [PERSON] . Але відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання, не сплачує за надані послуги з газопостачання, в зв`язку з чим сума боргу за період з 01.07.2015 по 31.12.2021 складає 19449,74 грн. Ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Оскільки відповідач покладені на нього, як на споживача, обов`язки належним чином не виконував, за отримані послуги не сплачував, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості. При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача нарахованого індексу інфляції та 3% річних. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.1 ст. 264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Як вбачається з розрахунку заборгованості, заборгованість виникла з 01.07.2015 року по 31.12.2020 рік, позивач з даним позовом звернувся до суду 11.02.2021 року, тому враховуючи, що позивачем було пропущено строк позовної давності, заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить за період з 01.02.2018 року по 31.12.2021 року в сумі 18327 грн. 13 коп., 3% річних в сумі 1 812 грн. 37 коп., інфляційні витрати 3168 грн. 56 коп. А тому, позовні вимоги відлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: partial