Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом Комунального підприємства «Міжріччя» Деснянської селищної ради про стягнення заборгованість зі сплати заробітної плати в розмірі 31203 грн. 52 коп. та суму середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати в розмірі 59971 грн. 25 коп. за період з 01.11.2019р. по 30.04.2020р. включно. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що у період з 15.04.2019р. по 31.10.2019р. включно позивач працювала у Комунальному підприємстві «Міжріччя» Деснянської селищної ради на посаді головного бухгалтера. На підставі наказу Комунального підприємства «Міжріччя» Деснянської селищної ради №74 від 18.10.2019р., 31.10.2019р. позивача було звільнено з посади головного бухгалтера Комунального підприємства «Міжріччя» Деснянської селищної ради за угодою сторін, ст. 36 КЗпП України. Виходячи з чого, в день звільнення позивача 31.10.2019р., відповідач повинен був здійснити виплату всіх сум, які належать позивачу. Проте відповідач порушив норми ст. 47, 116 КЗпП України, позивачу нарахована, але станом на 13.02.2023р. не виплачена заробітна плата у повному обсязі у зв`язку з чим, заборгованість відповідача зі сплати заробітної плати позивачу складає 31203,52 грн., а саме заборгованість за вересень 2019р. - 6605,25грн., за жовтень 2019р. - 24598,27 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Таким чином, відповідач повинен сплатити позивачу суму середнього заробітку за кожен робочий день прострочення виплати заробітної плати в розмірі 59971,25 грн. за період з 01.11.2019р. по 30.04.2020р. включно. При цьому, позивач зазначає, що комісії з трудових спорів на підприємстві відповідача відсутні. У судовому засідання позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, з підстав зазначених в позові. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та надала до суду відзив на позов. Судом встановлено, що згідно наказу Комунального підприємства «Міжріччя» Деснянської селищної ради №41 від 12.04.2019 року позивач [PERSON] прийнята на посаду головного бухгалтера КП «Міжріччя» Деснянської селищної ради з 15 квітня 2019 року (а.с. 16). Наказом Комунального підприємства «Міжріччя» Деснянської селищної ради №74 від 18.10.2019 року головний бухгалтер [PERSON] звільнена із займаної посади за угодою сторін, на підставі ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією зазначеного наказу (а.с. 17) та копією трудової книжки (а.с. 15). Згідно копії довідки КП «Міжріччя» Деснянської селищної ради №22 від 31.03.2020 року заборгованість по заробітній платі станом на 31.03.2020 року складає 31203,52 грн. в тому числі вересень 2019 року 6605,25 грн., жовтень 2019 року 24598,27 грн. (а.с. 13). Згідно ст.\~15\~Закону України\~«Про оплату\~праці» оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 115 КЗпП, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів; у разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Відповідно до норм ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Так, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 31203 грн. 52 коп. Судом встановлено, що відповідачем не було проведено повний розрахунок з позивачем, по даний час відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі. Відповідно до ч. 1 ст.\~117\~КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Нарахування компенсації за невикористану відпустку повинно проводитися у відповідності з п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затверджений постановою Кабміну\~України від\~08.02.1995\~року №\~100 з послідуючими змінами та доповненнями). Статтею 27\~Закону України\~«Про оплату\~праці» встановлено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету\~Міністрів України\~№ 100\~від 08.02.1995\~року (далі Порядок), середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Абзацом 3 пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно копії довідки КП «Міжріччя» Деснянської селищної ради №21 від 31.03.2020 року середньоденна заробітна плата, розрахована згідно постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року складає 479,77 грн. (а.с. 12). За наведених обставин суд вважає за можливе при вирішенні питання про стягнення на користь позивача з відповідача суми середнього заробітку за весь час прострочення виплати заробітної плати, застосувати розмір середньоденного заробітку 479,77 грн., визначеного позивачем у позовній заяві. Оскільки позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час прострочення виплати заробітної плати з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року включно, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні враховуючи норми п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08.02.1995 року за 125 робочий днів за час затримки виплати заробітної плати, а саме за період з 01.11.2019 року по 30.04.2020 року включно, у розмірі 59971 грн. 25 коп. (479,77 грн.?125 днів), так як повний розрахунок з позивачем відповідачем так і не було проведено, ні на момент його звільнення, ні на момент розгляду справи в суді. Представник відповідача надала до суду заяву про застосування строку позовної давності, в якій виклала свої підстави та мотивацію. Суд, щодо застосування строку позовної давності, прихотить до наступного. Твердження відповідача про те, що перебіг строку позовної давності за даним позовом почався з дати набрання чинності Закону України від 01.07.2022 № 2352-ІХ, 19.07.2022 року, та закінчився після спливу тримісячного строку, 19.10.2022 року, не відповідають нормам законодавства України, оскільки згідно статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. На підставі аналізу рішень Конституційного Суду України, що містять офіційні тлумачення положень Основного Закону стосовно дії нормативно-правового акта у часі, доцільно зробити висновок про те, що судом під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишається чинним на момент виникнення спірних правовідносин. Тобто суть положення статті 58 Конституції України про незворотність дії законів та інших нормативно-правових актів у часі полягає в тому, що дія законів та інших нормативно-правових актів поширюється на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності, і не поширюється на правовідносини, які виникли до набуття такої чинності. На момент виникнення спірних відносин, а саме з дня звільнення позивача (31.10.2019 року), діяла ч. 2 ст. 233 КЗпП України в наступній редакції: у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Тому, на підставі статті 58 Конституції України, до спірних правовідносин застосовується ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції, яка діяла до моменту прийняття Закону України № 2352-ІХ від 01.07.2022. Виходячи з вищевикладеного, позивач не пропустив строків на звернення до суду з даним позовом, а відтак підстави для звернення до суду з клопотанням про поновлення пропущених строків у позивача відсутні. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved