Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Виконувач обов`язків першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області звернулася до Баштанського районного суду із зазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області завдану внаслідок незаконного звільнення працівника [PERSON] шкоду в сумі 24616 грн. Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 21.09.2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року, було частково задоволено позов [PERSON] до Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко", третя особа Старогороженська сільська рада Баштанського району Миколаївської області, про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Судом поновлено [PERSON] на роботі, в частині стягнення середнього заробітку відмовлено. Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року у справі №468/1363/17-ц частково задоволено позов [PERSON] до Старогорожененської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 24616 грн. В задоволенні позову до Баштанської районної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено. Постановою Миколаївського апеляційного суду рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року залишено без змін. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, за змістом якої обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, є доведеним встановлений судом факт звільнення [PERSON] з посади сторожа Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" з порушенням вимог трудового законодавства. Прокурор зазначає, що порушення, яке зумовило поновлення працівника на роботі та виплату йому коштів допущено з вини директора Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" [PERSON] , якою було видано незаконний наказ про звільнення [PERSON] з роботи. Посилаючись на положення п.8 ст.134 КЗпП України, якою передбачено повну матеріальну відповідальність службової особи, винної в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, ст.237 КЗпП України за змістом якої суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу, П.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», щодо покладення обов`язку із відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону, П.20 постанови щодо виникнення права регресної вимоги до працівника з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі, прокурор зазначає, що оскільки звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, то у винної в цьому особи директора Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" [PERSON] виник обов`язок відшкодувати завдану таким звільненням шкоду у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 24616 грн. Також прокурор зазначив, що відповідно до ч.4 ст.136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу. Посилаючись на платіжне доручення №51 від 13.11.2020 року прокурор вказує, що [PERSON] було виплачено середній заробіток за час вимущеного прогулу в загальній сумі 24616 грн. На думку прокурора, у зв`язку з виплатою Старогороженською сільською радою Баштанського району Миколаївської області (правонаступником якої є Привільненська сільська рада Баштанського району Миколаївської області) звільненому [PERSON] 24616 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у сільської ради виникло право регресної вимоги про стягнення вказаної суми з відповідача. Оскільки Привільненською сільською радою Баштанського району Миколаївської області впродовж тривалого часу з дня перерахування коштів не вжито заходів до стягнення з відповідача суми сплаченого відшкодування (бюджетних коштів) та не подано відповідної позовної заяви до суду, прокурор посилаючись на наведені обставинами та положеннями закону, положення ст.56 ЦПК України, ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» щодо здійснення прокурором представництва у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, просить задовольнити позов. 19.05.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (а.с.76-77). 15.06.2021 року від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого відповідач заперечує щодо задоволення позову посилаючись на те, що її вина була відсутня при порушенні трудового законодавства під час звільнення [PERSON] , оскільки вона не знала і не могла знати про те, що профспілковим комітетом та сільською радою було надано їй згоди на звільнення [PERSON] з порушенням діючого законодаства. Позивачем не вказано форму її вини у незаконному звільненні [PERSON] 22.06.2021 року прокурором надано відповідь на відзив, згідно якого прокурор вказав на те, що відповідальність відповідача у даному випадку настає незалежно від фоми вини, при цьому посилаючись на положення п. 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 29.12.1992 №14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками». Відповідач, як директор закладу, яка здійснює прийняття та звільнення працівників з роботи, повинна бути обізнана з порядком прийняття та звільнення з роботи, передбаченим ст.ст. 21-45 КЗпП України. Саме відповідач не перевірила правильність та достовірність документів, які стали підставою для видачі нею наказу про звільнення працівника. 02.07.2021 року відповідачем мало місце надання заперечень, згідно яких остання вказала на те, що діючим законодавством не передбачено обов`язку роботодавця перевіряти правильність прийняття рішення профспілкової організації щодо надання згоди на звільнення працівника. Знову наголосила на тому, що позивачем не вказано форму її вини у незаконному звільненні [PERSON] . Ухвалою від 05.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник позивача Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позову заперечує. Представник третьої особи Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомленні вчасно та належним чином. Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову. За змістом ст. 130 та п.8 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. Службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди. Згідно зі ст.237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», обов`язок із відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. За змістом п.20 Постанови право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Згідно п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Відповідно до ч.3 ст.233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне. Згідно рішення Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 08.12.2020 року за №12, почато процедуру реорганізації Старогороженської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та Привільненська сільська рада Баштанського району Миколаївської області є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Старогороженської сільської ради (а.с.14-16). Рішенням Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 10.02.2021 року за №9 затверджено передавальний акт Старогороженської сільської ради (а.с.17). Розпорядженям Старогороженської сільської ради від 06.07.2009 року за №25-ро [PERSON] переведено з посади працівника сільської ради по роботі з населенням на посаду сторожа дитячого садка з 06.07.2009 року (а.с.23). Наказом директора Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" [PERSON] від 22.02.2017 року за №10-к [PERSON] звільнено з посади сторожа (а.с.24). Наказом відділу освіти, молоді і спорту Баштанської райдержадміністрації від 17.09.2016 року [PERSON] призначено директором Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" з 03.10.2016 року по 01.096.2017 року (а.с.21). Наказом відділу освіти, молоді і спорту виконавчого комітету Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 15.02.2021 року [PERSON] звільнено з посади директора Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" з 26.02.2021 (а.с.22). Наказом Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко" від 22.09.2017 року скасовано наказ від 22.02.2017 року про звільнення [PERSON] , поновлено [PERSON] на попередній роблоті (а.с.25). Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 21.09.2017 року, залишеного без змін постановою Верховного Суду від 18.09.2019 року, було частково задоволено позов [PERSON] до Старогороженського дошкільного навчального закладу "Малятко", третя особа Старогороженська сільська рада Баштанського району Миколаївської області, про поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу. Поновлено [PERSON] на роботі, в частині стягнення середнього заробітку відмовлено (а.с.48-62). Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 22.07.2020 року у справі №468/1363/17-ц, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 28.09.2020 року, частково задоволено позов [PERSON] до Старогорожененської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 24616 грн. В задоволенні позову до Баштанської районної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено (а.с.63-70). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дослідженими судом копіями відомості по нарахуванню заробітної плати по виконавчому листу за листопад 2020 рку та платіжного доручення №51 від 13.11.2020 року (а.с.27,28) підтверджується виплата [PERSON] 24616 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином, оскільки судом встановлено, що з вини відповідачки, яка видала незаконний наказ, було незаконно звільнено з займаної посади [PERSON] , внаслідок чого було завдано шкоди інтересам держави у вигляді подальшої компенсації [PERSON] 24616 грн. його середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд дійшов висновку, що для задоволення позовних вимог прокурора наявні підстави, передбачені законом. Доводи відповідача з приводу того, що позивачем не вказано форму її вини у незаконному звільненні [PERSON] суд не бере до уваги, оскільки, як зазначалось вище, відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. Доводи відповідача стосовно відсутності її вини у незаконному звільненні [PERSON] з огляду на те, що звільнення [PERSON] мало місце внаслідок порушення профспілковим органом процедури надання згоди на звільнення працівника та порушення Старогороженською сільською радою погодження на звільнення працівника, при цьому діючим законодавством не передбачено обов`язку роботодавця перевіряти правильність прийняття таких рішень профспілковим органом та відповідною радою, суд також відхиляє та не бере до уваги, оскільки відповідач як роботодавець, будучи особою наділеною правом прийняття та звільнення працівників з роботи, повинна бути обізнаною з порядком прийняття та звільнення з роботи, передбаченого діючим трудовим законодавством. Саме відповідач (роботодавець) одноособово приймала рішення про звільнення працівника, а відтак повинна була перевірити правильність, достовірність та достатність документів, які стали підставою для винесення наказу про звільнення [PERSON] . В даному випадку відповідач не дотрималась даних вимог, у тому числі не перевірила згоду профспілкового органу щодо звільнення [PERSON] на дотримання вимог ст. 43 КЗпП України. Суд зауважує, що звернення прокурора з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання відшкодування шкоди територіальній громаді Баштанського району, що незаперечно становить суспільний інтерес. Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону). Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, - ст. 56 цього кодексу. З матеріалів справи вбачається, що Баштанською окружною прокуратурою Миколаївської області направлявся до Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області лист від 19.03.2021 року №52-20 з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді, та зверталась увага керівництва сільської ради щодо вирішення питання про матеріальну відповідальність службової особи, винної в незаконному звільненні працівника, на що було отримано відповідь про невживання заходів щодо стягнення з відповідача шкоди, заподіяної порушенням трудового законодавства (а.с.12-13). З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що обґрунтованим згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є звернення прокурора з позовом до суду в цій справі, оскільки має місце порушення інтересів держави. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідача обов`язок по відшкодуванню на користь Миколаївської обласної прокуратури судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. На підстав викладеного та

Outcome: approved