Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Бунич Р.М., звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 292 480,00 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2924,81 та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем 22 грудня 2020 року було укладено договір позики грошей. Відповідно до осягнутої домовленості між сторонами позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 8000 доларів США строком на 12 місяців до 22.12.2021. На підтвердження укладеного договору позики та отримання коштів відповідачем була надана розписка від 22.12.2020. До вищезазначеної дати відповідач грошові кошти не повернув і позивачем 04.04.2022 було направлено відповідачу вимогу про повернення грошових коштів в 10-ти денний термін з дня отримання вимоги. Станом на сьогоднішній день відповіді від відповідача не отримано. Станом на день звернення до суду 18.04.2023 відповідно до курсу Національного банку України 1 долар США дорівнює 36,56 грн., тобто з відповідача підлягає стягненню сума у гривневому еквіваленті 8000 х 36,56 =292 480 грн. В судове засідання позивач та представник позивача - адвокат Бунич Р.М. не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом. Представник позивача адвокат Бунич Р.М., через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позов підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання призначені по справі жодного разу не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлена у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями при матеріалах справи. Відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не подано клопотання про відкладення розгляду справи 13.07.2023. Згідно інформації Першого відділу Коломийського РТЦК та СП в Івано-Франківській області відповідач [PERSON] , [INFO] , згідно Указу Президента України №65/2022 від 24.02.2022 першим відділом Коломийського РТЦК та СП на військову службу по мобілізації не призивався. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Судом встановлено, що 22 грудня 2020 року позивач [PERSON] , [INFO] , передав у борг відповідачу [PERSON] , [INFO] , кошти в сумі 8000 доларів США, про що відповідач дав відповідну розписку, оригінал якої долучено до матеріалів справи представником позивача. Відповідно до розписки від 22 грудня 2020 року відповідач [PERSON] зобов`язувався повернути отриману суму коштів протягом 12 місяців, тобто до 22.12.2021 року та протягом вказаного року зобов`язувався сплачувати 10% в місяць (800 доларів США). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений в договорі термін відповідач не повернув позику, таким чином, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики (розпискою) від 22.12.2020 перед позивачем становить 8000,00 доларів США. Відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют розміщеного на офіційному Інтернет - представництві Національного банку України станом на 18.04.2023 становить за 1 долар США - 36,56 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму заборгованості за вказаним договором позики (розпискою) та доводи позивача суду не представлено. 04.04.2023 позивачем було надіслано на адресу відповідача листа - вимогу із проханням повернути у 10-ти денний термін з дня отримання даної вимоги грошові кошти в сумі 8000 доларів США, які отримані у якості позики та відсотки. Одночасно попереджено, що у разі невиконання вимоги у 10-ти денний строк, буде змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав з покладенням на нього усіх судових витрат пов`язаних з розглядом справи. Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Приймаючи до уваги викладене, дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення коштів за договором позики підлягають задоволенню. Що стосується судових витрат, то суд приходить до наступного. В позовній заяві позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Бунич Р.М. просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2924,81 та витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000 грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За положеннями ч.ч.1,2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові на - позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову до суду позивачем оплачено судовий збір в розмірі 2924,81 грн. згідно квитанції від 18.04.2023. А тому у зв`язку із задоволенням позовних вимог про стягнення коштів за договором позики оплачений судовий збір позивачем слід стягнути з відповідача на його користь. Згідно із частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Підставою для відшкодування відповідних судових витрат, в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу, є довіреність або ордер, виданий згідно Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», детальний опис робіт (наданих послуг), а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. В матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги № 31/2022 від 14.11.2022 укладений між позивачами [PERSON] та адвокатом Бунич Р.М. з приводу надання юридичної допомоги з приводу захисту прав та законних інтересів клієнта по цивільній справі про стягнення коштів за договором позики у Городенківському районному суді та додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги від 14.11.2022 № 31/2022, де сторони домовились про те. що клієнт плат чує адвокату гонорар за надання правової допомоги погодинно з розрахунку 1 година роботи адвоката - 1000 грн. Адвокатом було надано копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги позивачам та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 852. Згідно цих документів адвокат уповноважений представляти інтереси позивача в суді. До даного договору між сторонами надано акт виконаних робіт до Договору про надання правової допомоги № 31/2022 від 14.11.2022, в якому зазначено послуги що надаються адвокатом , вартість та кількість годин затрачених на виконання, що в загальному становить 10000 грн. Згідно квитанції № 003799 від 14.11.2022 адвокату Бунич Р.М. оплачено вартість послуг за надання правової допомоги в розмірі 10000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Вирішуючи питання розподілу судових витрат за надання правничої допомоги позивачу адвокатом Бунич Р.М., суд враховує загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування, складність справи та виконаних адвокатом робіт; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та значення справи для учасника справи. Суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат. Також суд бере до уваги і те, що акту виконаних робіт у розмір витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. внесено і витрати на послугу - представництво позивача у судовому засіданні в залежності від кількості засідань. Однак, розгляд справи було проведено без участі представника позивача на підставі поданої ним заяви про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Тому, враховуючи незначну складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії необхідності вчинення певних процесуальних дій у справі, суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 5000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] . На підставі ст.ст. 16, 204, 526, 527, 530, 612, 1046, 1047, 1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved