Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 14 квітня 2016 року між нею, позивачем [PERSON] , та відповідачем [PERSON] , і посвідченого 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б., зареєстрованого в реєстрі за №246, та застосування наслідків розірвання договору довічного утримання. В обгрунтування позовних вимог у позовній заяві позивач [PERSON] зазначила про те, що 14 квітня 2016 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання, що посвідчений 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б. і зареєстрованого в реєстрі за №246. Відповідно до умов такого договору вона передала, а відповідач набула у власність одноповерховий цегляний житловий будинок з надвірними будівлями № [NUMBER] та земельну ділянку площею 0,1387 га, кадастровий номер 5621480703:01:000:0365, на якій розташований такий будинок, в [ADDRESS] . За таким договором довічного утримання набувач майна - відповідач [PERSON] зобов`язалася надавати щомісячно матеріальне забезпечення з утримання (догляд) в розмірі 3000 гривень щомісячно (з яких 2000 гривень на надання побутових послуг та 1000 гривень для забезпечення належними лікувальними засобами). Проте, з кінця 2016 року відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання зобов`язань, передбачених договором довічного утримання, та припинила надання будь-якої матеріальної допомоги. На неодноразові вимоги виконувати умови договору довічного утримання такі вимоги були відповідачем залишені без задоволення. У позовній заяві позивач [PERSON] вказує про те, що у зв`язку з її похилим віком та погіршенням стану здоров`я вона потребує постійного забезпечення ліками та догляду. Також значну частину коштів вона витрачає на оплату комунальних послуг, а окрім пенсії за віком іншого доходу вона не отримує. Посилаючись на невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за договором довічного утримання від 14 квітня 2016 року, позивач [PERSON] просить розірвати договір довічного утримання, що укладений між нею та відповідачем, і посвідчений 14 квітня 2016 року приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б. та зареєстрованого в реєстрі за №246. Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі №558/152/23 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання. Ухвалою суду від 28 червня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №558/152/23 та справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Махацький Ю.М. позовні вимоги підтримали з підстав, вказаних у позовній заяві. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її дочкою. 14 квітня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір довічного утримання згідно якого вона відчужила відповідачеві належний їй житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований такий будинок з надвірними будівлями. Відповідач [PERSON] зобов`язувалася надавати їй кошти на оплату комунальних послуг, придбання ліків та здійснювати догляд за нею і її чоловіком [PERSON] . Проте, з часу укладення такого договору відповідач [PERSON] не надавала їй матеріальної допомоги та не здійснює її догляд. Раніше відповідач [PERSON] один раз в рік приїжджала до неї. Вона проживала з чоловіком та за отриману свою пенсію та пенсію чоловіка могла придбати необхідні ліки, продукти харчування та оплатити комунальні послуги. [INFO] її чоловік помер. Вона отримує пенсію, яку повністю витрачає на оплату комунальних послуг, придбання ліків. Відповідач [PERSON] проживає в Російській Федерації, до неї не приїжджає та не виконує свої зобов`язання за договором довічного утримання. Відповідач [PERSON] на розгляд справи не з`явилася, до суду надіслала заяву в якій зазначила про те, що позовні вимоги позивача визнає, не заперечує проти розірвання договору довічного утримання, а розгляд справи просила провести без її участі (а.с. 45-47). Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). В силу вимог ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Згідно поданої заяви (а.с. 45-47) відповідач [PERSON] зазначила про те, що позовні вимоги позивача визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог не встановлено. Судом встановлено, що 14 квітня 2016 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір довічного утримання, що посвідчений приватним нотаріусом Демидівського районного нотаріального округу Рівненської області Мельник А.Б. та зареєстрований в реєстрі за №246. Згідно умов такого договору [PERSON] передала, а [PERSON] отримала у власність одноповерховий цегляний житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1387 га, взамін чого [PERSON] зобов`язується забезпечувати [PERSON] та її чоловіка [PERSON] утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. П. 2.1 та п. 2.2. Договору довічного утримання від 14 квітня 2016 року передбачено, що матеріальне забезпечення з утримання (догляду), яке щомісячно має надаватись відчужувачу, оцінюється сторонами в сумі 3000 гривень. Утримання (догляд) визначається сторонами у вигляді: а) забезпечення відчужувача та її чоловіка житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у відчужуваному будинку, у обох сторін є право користування допоміжними приміщеннями; б) надання побутових послуг оцінюється сторонами у сумі 2000 гривень на місяць; в) забезпечення належними лікувальними засобами на підставі виданих лікарями рецептів, оцінюється у суму 1000 гривень на місяць. За змістом ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 744 ЦК України визначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або її частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. За правилами ст. 751 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Згідно з вимогами ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18). Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] обґрунтувала підстави розірвання договору довічного утримання невиконанням відповідачем [PERSON] його умов. Такі обставини визнані відповідачем [PERSON] (а.с. 45-47). Підстави розірвання договору довічного утримання у судовому порядку передбачені п. 4.4. Договору довічного утримання, а саме: розірвання договору може бути здійснене за згодою сторін, а у випадку невиконання його умов і відмови від добровільного розірвання однією із сторін у судовому порядку. Дослідженими в судовому засіданні довідкою про склад сім`ї, квитанціями АТ (ПАТ) «Укрпошта» (а.с. 12-17, 27) встановлено, що позивач [PERSON] проживає одна та особисто здійснює оплату за комунальні послуги. На підставі пояснень позивача та її представника і наявних в матеріалах справи доказах, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] не виконує умови договору довічного утримання, оскільки матеріального забезпечення з утримання (догляду) позивача, як відчужувача за договором, не надає. За таких обставин, враховуючи характер спірних правовідносин, норми права, які регулюють такі правовідносини, умови Договору довічного утримання від 14 квітня 2016 року, а також враховуючи позицію відповідача, яка позов визнала, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами. Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Таким чином, наслідком розірвання договору довічного утримання, укладеного між сторонами 14 квітня 2016 року, є повернення у власність [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення, у зв`язку з цим, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалась на положення ст.ст. 610, 651, 744, 755, 756 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст.ст. 626, 651, 744, 749, 751, 755, 756 Цивільного кодексу України, ст.ст. 13, 206, 258, 259, 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved