Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У червні 2022 року [PERSON] звернувся до суду із даним позовом до [PERSON] , треті особи: Департамент (центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської ради ( Київської міської державної адміністрації) у якому просив: -визнати незаконним та скасувати рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за номером № 16183865 від 01.10.2014 Державної реєстраційної служби України Міністерства Юстиції України ГУ ТУ Юстиції в м. Києва; -зобов`язати Департамент (центр) надання Адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської Державної Адміністрації) внести зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно про скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] ( РНОКПП № [NUMBER] ) за номером № [NUMBER] від 01.10.2014; -витребувати квартиру за адресою: [ADDRESS] , з чужого незаконного володіння; -зобов`язати Департамент (центр) надання Адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської Державної Адміністрації) внести зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно якими власником квартири за адресою [ADDRESS] , визнати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28.01.2011 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей у сумі 121 000 доларів США, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. від 28 січня 2011 року, за реєстровим №170. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язання по договору позики було укладено договір іпотеки квартири за адресою [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. від 28.01.2011 року, за реєстровим № 171. Вказана квартира належала Позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 26 вересня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літош В.П. за реєстровим № 8041. Вказує, що у зв`язку з порушенням умов іпотечного договору 20.03.2012 відповідач надіслав вимогу кредитора у якій було зазначено суму грошової вимоги, проте не було зазначено вартість предмета іпотеки, що є порушенням ст. 37 ЗУ «Про іпотеку». Зазначає, що 01.10.2014 за заявою представника відповідача, на підставі договору іпотеки за відповідачем було зареєстровано право власності на предмет іпотеки, тобто здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Посилається, що пунктом 5.4.1. вищевказаного договору іпотеки встановлено наступне: «Іпотекодержатель набуває право власності щодо предмета іпотеки за вартістю предмета іпотеки, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності», а тому вищевказаним договором іпотеки встановлено, що у разі набуття права власності іпотекодержателем на предмет іпотеки, істотною умовою такого є визначення вартості предмета іпотеки на момент такого набуття на підставі оцінки виконаної суб`єктом оціночної діяльності. Стверджує, що факт відсутності визначення вартості предмета іпотеки (квартири за адресою [ADDRESS] ), тобто її належної оцінки, відповідно до Національного стандарту «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003, на час звернення стягнення, як того вимагає ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та п.5.4.1. договору іпотеки, був встановлений рішеннями судів у справах 760/20584/15 та № 760/16915/20. При цьому, з метою приховати факт грубого порушення істотних умов як іпотечного договору, так і відповідних положень Закону України «Про іпотеку», відповідачем у різних судах надавались різні звіти з оцінки, які такими судами визнані сумнівними, а також критичними і недопустимими. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що були порушені вимоги ч. 3 ст. 37, ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», п. 5.4.1. договору іпотеки, відповідач незаконно набув майно - предмет іпотеки у власність, а тому став незаконним володільцем чужого майна. Вказує, що рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на іпотечне майно, квартири за адресою [ADDRESS] , не є законним та підлягає скасуванню, а право власності підлягає поновленню за позивачем, оскільки: - позивач як власник майна був позбавлений можливості погодження з ціною набуття права власності на предмет іпотеки, про що зазначено у постанові Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 640/12313/19-ц; - позивач був позбавлений повної інформації про оціночну вартість предмета іпотеки, за якою відбулося задоволення грошових вимог іпотекодержателя до іпотекодавця за рахунок предмета іпотеки та з урахуванням різниці між ціною предмета іпотеки та розміром грошових вимог іпотекодержателя; - позивача позбавлено можливості у отриманні різниці між вартістю предмета іпотеки та розміром забезпечених іпотекою вимог; - оцінка майна - квартири за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки, на момент переходу права власності не була визначена. З урахуванням викладеного вище, просив суд позовні вимоги задовольнити. 17.06.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.06.2022 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 18.07.2022 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 21.06.2022 було подано до суду позовну заяву у новій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 18.07.2022 позовну заяву було вдруге залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 11.08.2022 позивачем на виконання вимог ухвали суду від 18.07.2022 було подано до суду позовну заяву у новій редакції. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.08.2022 у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у відкритому підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження. 16.09.2022 представником Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської ради (Київської міської державної адміністрації) Примаком О.С. було подано до суду відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Свої заперечення проти позову обґрунтовував тим, що Департамент (Центр) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не є органом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а здійснює прийом та видачу документів під час державної реєстрації прав. З урахуванням викладеного вище просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно про скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] (РНОКПП № [NUMBER] ) за номером № 16183865 від 01.10.2014, а також щодо зобов`язання Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести зміни в державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно якими власником квартири за адресою [ADDRESS] , визнати [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 28.09.2022 позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову. На підставі протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 28.09.2022 дану заяву було передано для розгляду судді Букіній О.М. 29.09.2022 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано до суду через підсистему «Електронний суд» заяву про закриття провадження у справі. 03.10.2022 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано до суду засобами поштового зв`язку заяву про закриття провадження у справі, яка за змістом є аналогічною заяві від 29.09.2022. 04.10.2022 представником відповідача [PERSON] - [PERSON] було подано до суду через підсистему «Електронний суд» відзив на позовну заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Свої заперечення проти позову обґрунтовував тим, обставини, які є підставою позову у справі № 760/7095/22 розглядалися у межах справи № 760/20584/15-ц, де рішення суду набрало законної сили. Вказує, що Постановою Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі №760/20584/15-ц було зроблено наступний висновок: «Доводи позивачів з приводу не проведення [PERSON] оцінки ринкової вартості кватири, яку він набув у власність, та перехід права власності за занижено ціною, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вказані обставини не можуть бути підставою для визнання незаконним переходу права власності та скасування державної реєстрації, про те, можуть доводитись боржником в іншій справі, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці, між ринковою вартістю квартири на дату переходу права власності та сумою боргу, яка на даний час встановлена рішенням районного суду, яке в цій частині апеляційним судом не скасовується». Зазначає, що Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду своєю постановою від 24 червня 2020 року касаційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року залишити без змін. Таким чином, проаналізувавши справу № 760/7095/22 та справу № 760/20584/15-ц представник відповідача вказує на тотожність сторін в обох справах, а також про набрання законної сили рішення суду у справі № 760/20584/15-ц у межах якої було встановлено обставини, які не підлягають доказуванню у справі № 760/7095/22. Стверджує, що Постанова Київського апеляційного суду від 09 квітня 2019 року у справі №760/20584/15-ц має преюдиційне значення під час розгляду даної справи. З урахуванням викладеного вище, просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Разом із відзивом на позовну заяву представником відповідача було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2022 заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено та накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . 24.10.2022 позивачем було подано до суду відповідь на відзив відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.10.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі було відмовлено. 23.11.2022 позивачем було подано до суду клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської ради (Київська міська державна адміністрація). 05.12.2022 представником відповідача було подано до суду заперечення на відповідь позивача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва постановленою без виходу суду до нарадчої кімнати, яка занесена до протоколу судового засідання від 13.12.2022, до участі у справі в якості третьої особи було залучено Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської ради (Київська міська державна адміністрація). Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 07.02.2023 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Постановою Київського апеляційного суду від 09.03.2023 апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2022 - без змін. 11.04.2023 представником відповідача було подано до суду клопотання про визнання доказів недопустимими. 02.05.2023 представником Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської ради (Київська міська державна адміністрація) Дубровською І.О. було подано до суду письмові пояснення у яких остання просила суд позовні вимоги в частині зобов`язання Департамент вчинити дії залишити без задоволення. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити у їх задоволенні. Представники третіх осіб у судовому засіданні проти позовних вимог в частині зобов`язання Департаменту (центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) вчинити дії заперечували та просили відмовити у їх задоволенні. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав виданого КП Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна (а.с. 82 т. 1). 28.01.2011 між [PERSON] , від імені та в інтересах якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анохіною В.М. за реєстровим № 171, відповідно до якого [PERSON] було передано в іпотеку предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-17 т. 1). 01.10.2014 державним реєстратором прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Сидорчуком Андрієм Вікторовичем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 16183865 відповідно до якого було проведено державну реєстрацію права власності форма власності: приватна на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за суб`єктом [PERSON] (а.с. 87, 88 т. 1). Єдиною підставою в обгрунтування даного позову позивач вказував те, що під час набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки була відсутня оцінка вартості предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття такого права власності, що на думку останнього є порушенням вимог чинного законодавства. Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку», тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Завершенням позасудового врегулювання спору є державна реєстрація прав власності на предмет іпотеки, що виступає забезпеченням за основним зобов`язанням за іпотекодержателем. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868, чинним на час проведення державної реєстрації іпотечного майна (далі - Порядок № 868), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до пункту 45 Порядку № 868 для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Отже, у пункті 45 Порядку № 868 визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор під час її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. На підтвердження тієї обставини, що під час набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки була відсутня оцінка вартості предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття права власності, позивач посилається на встановлені обставини Постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 760/20584/15-ц та Постановою Київського апеляційного суду від 02.06.2022 у справі № 760/19615/20. Як вбачається із наданої позивачем копії постанови Київського апеляційного суду від 02.06.2022 у справі № 760/16915/20, предметом даного спору було стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] різниці між вартістю квартири, на яку було звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед [PERSON] , та фактично наявним у [PERSON] розміром заборгованості перед [PERSON] (а.с. 3-8 т. 1). Під час розгляду справи № 760/16915/20 судом апеляційної інстанції було встановлені наступні обставини: «Матеріали справи містять два звіти про оцінку квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Звіту про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаного оцінювачем [PERSON] , вартість квартири станом на 07 жовтня 2014 року становила 576 300 грн. Згідно зі Звітом про оцінку майна, виконаного ПП «Зорі України», вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , станом на 27 грудня 2010 року становить 230 801 дол. США (1 837 522 грн. за курсом НБУ на дату оцінки). Метою проведення дослідження вказано визначення ринкової вартості об`єкта оцінки з метою розрахунку розміру банківської застави (а.с.147, том ІІ). Судом першої інстанції було зроблено правильний висновок про неможливість прийняття в якості належних та допустимих доказів обох наданих звітів про оцінку квартири. Наданий відповідачем Звіт про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаний оцінювачем [PERSON] без встановлення рівня оздоблення приміщень, характеристик місцевості розташування квартири та загального технічного стану об`єкту майна. Вказане підтверджується і Висновком експерта Шкребтія В.Г. щодо невідповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна вказаного Звіту. За таких обставин суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що хоча Звіт про оцінку майна, наданий відповідачем, і зроблений станом на 07 жовтня 2014 року, тобто дату набуття [PERSON] права власності на квартиру, зробити висновок про відсутність в останнього обов`язку відшкодувати позивачу перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог у відповідності до положень ст. 37 Закону України «Про іпотеку», неможливо, оскільки вартість квартири, визначена у Звіті, є сумнівною». Таким чином вбачається, що під час судового розгляду справи № 760/16915/20 судом апеляційної інстанції було досліджено два звіти про оцінку квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: Звіт про оцінку майна, виконаного ПП «Зорі України», що був наданий позивачем та Звіт про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаний оцінювачем [PERSON] , що був наданий відповідачем. Разом із тим, будь-яких доказів того, що судом під час розгляду справи № 760/16915/20 досліджувалися матеріали реєстраційної справи та судом було встановлено факт відсутності у реєстраційній справі оцінки нерухомого майна на момент його відчуження у постанові Київського апеляційного суду від 02.06.2022 у справі № 760/16915/20 не наведено. Та обставина, що суд апеляційної інстанції критично оцінив Звіт про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаний оцінювачем [PERSON] та який був наданий відповідачем під час судового розгляду, не може однозначно та безперечно свідчити про те, що саме цей звіт був наданий державному реєстратору та став підставою для прийняття рішення про проведення державної реєстрації спірної квартири за [PERSON] . З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у постанові Київського апеляційного суду від 02.06.2022 у справі № 760/16915/20 не є встановленим той факт, що в реєстраційній справі немає оцінки нерухомого майна на момент його відчуження або був наявний Звіт про оцінку майна від 07 жовтня 2014 року, виконаний оцінювачем [PERSON] , який в подальшому під час судового розгляду був оцінений критично. Таким чином суд вважає, що посилання позивача на те, що постановою Київського апеляційного суду від 02.06.2022 у справі № 760/16915/20 було встановлено факт відсутності оцінки вартості предмета іпотеки здійсненої суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття права власності є необґрунтованим. Окрім цього судом встановлено, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 760/20584/15-ц. За наслідками розгляду справи № 760/20584/15-ц судом апеляційної інстанції постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2019 були встановлені наступні обставини: «В матеріалах справи, наявний висновок про оцінку квартири, на яку було звернуто стягнення, зроблений консалтинговою фірмою «Зорі України», відповідно до якого станом на 27 грудня 2010 року вартість спірної квартири становить 230 801 долар США. Ринкова вартість в цьому висновку визначена для розрахунку банківської застави. Висновок наданий [PERSON] , який був зроблений 04 грудня 2015 року, оцінювачем [PERSON] , відповідно до якого та ж квартира була оцінена в 24 968 доларів США, оцінюється критично, оскільки в ньому зазначено, що він може бути використаний лише з метою, якою проводилась оцінка, тобто для цілей оподаткування. Оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду доказів, що отримана ним у власність квартира, за ринковою вартістю станом на жовтень 2014 року є дешевшою, ніж та сума боргу, яка була визначена судом до сплати в даній справі, правових підстав для стягнення з [PERSON] неповернутої частини позики суд не вбачає». Таким чином вбачається, що під час судового розгляду справи № 760/20584/15-ц судом апеляційної інстанції було досліджено два звіти про оцінку квартири за адресою: [ADDRESS] , а саме: Звіт про оцінку майна, виконаного ПП «Зорі України», що був наданий позивачем та Висновок про оцінку майна від 04 грудня 2015 року, виконаний оцінювачем [PERSON] , що був наданий відповідачем. Разом із тим, будь-яких доказів того, що судом під час розгляду справи № 760/20584/15-ц досліджувалися матеріали реєстраційної справи та судом було встановлено факт відсутності у реєстраційній справі оцінки нерухомого майна на момент його відчуження у постанові Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 760/20584/15-ц не наведено. Та обставина, що суд апеляційної інстанції критично оцінив Висновок про оцінку майна від 04 грудня 2015 року, виконаний оцінювачем [PERSON] та який був наданий відповідачем під час судового розгляду, не може однозначно та безперечно свідчити про те, що саме цей звіт був наданий державному реєстратору та став підставою для прийняття рішення про проведення державної реєстрації спірної квартири за [PERSON] . Окрім цього суд звертає увагу на ту обставину, що висновок про оцінку майна виконаний оцінювачем [PERSON] був складений 04 грудня 2015 року, тобто після прийняття 01 жовтня 2014 року державним реєстратором рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем. Також у постанові Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 760/20584/15-ц було зроблено висновок про те, що доводи позивачів з приводу не проведення [PERSON] оцінки ринкової вартості кватири, яку він набув у власність, та перехід права власності за занижено ціною, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вказані обставини не можуть бути підставою для визнання незаконним переходу права власності та скасування державної реєстрації, про те, можуть доводитись боржником в іншій справі, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] різниці, між ринковою вартістю квартири на дату переходу права власності та сумою боргу, яка на даний час встановлена рішенням районного суду, яке в цій частині апеляційним судом не скасовується. Тобто, апеляційним судом у даному випадку було констатовано факт того, що не проведення оцінки ринкової вартості кватири, яку відповідач набув у власність не може бути підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності, проте дане твердження не є свідченням того, що судом апеляційної інстанції було встановлено факт ненадання державному реєстратору оцінки вартості спірної квартири. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що у постанові Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 760/20584/15-ц не є встановленим той факт, що в реєстраційній справі немає оцінки нерухомого майна на момент його відчуження та така оцінка не надавалася державному реєстратору. Таким чином суд вважає, що посилання позивача на те, що постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 760/20584/15-ц було встановлено факт відсутності оцінки вартості предмета іпотеки здійсненої суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття права власності є необґрунтованим. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) за позовом про визнання дій нотаріуса щодо реєстрації права власності на нерухоме майно такими, що вчинені з порушенням порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та скасування державної реєстрації зазначено про правильність висновків судів про те, що державна реєстрація права власності на предмет іпотеки проведена всупереч нормам чинного законодавства, оскільки іпотекодавець ухилився від виконання свого обов`язку щодо надсилання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Також Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів попередніх інстанцій про те, що спірний предмет іпотеки повністю добудовано та він має 100 % готовності. Оцінка предмета іпотеки на момент набуття права власності за іпотекодержателем та визначення його ринкової вартості в розмірі 2 563 480, 20 грн. є значно нижчою ніж на момент укладення договорів іпотеки та наступної іпотеки, коли готовність житлового будинку становила 95,9 %. Оцінка предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності шляхом застосування порівняльного методичного підходу, без виходу на місце і без огляду самого об`єкта будівництва, а тому вона не відповідає дійсній ринковій вартості спірного нерухомого майна. У постанові від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19) за позовом про скасування реєстрації речового права, права власності на іпотечне майно Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками судів про задоволення позову через порушення вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про отримання іпотекодавцем письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, та через відсутність інформації про вартість майна, за якою відбулося зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, проте оцінка майна предмета іпотеки на момент переходу права власності не проводилася. Отже, у зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду однозначно висловила правові висновки щодо необхідності подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Подібні за змістом висновки із посиланням на зазначені висновки Великої Палати Верховного Суду викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 11 червня 2020 року у справі № 914/953/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 921/353/19 та в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 653/2857/17 (провадження № 61-1113св19), від 29 січня 2020 року у справі № 607/8488/18 (провадження № 61-7603св19), від 14 липня 2021 року у справі № 761/11601/19 (провадження № 61-3609св21). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Таким чином суд приходить до висновку, що твердження позивача про необхідність подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем є обґрунтованими, що підтверджується наведеними вище нормами права та висновками Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Разом із тим, під час судового розгляду не знайшли своє підтвердження посилання позивача на те, що під час набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки була відсутня оцінка вартості предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття права власності, що було встановлено Постановою Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 760/20584/15-ц та Постановою Київського апеляційного суду від 02.06.2022 у справі №760/19615/20, з підстав зазначених судом вище. До позовної заяви у новій редакції на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху позивачем було додано виготовлені ним копії матеріалів реєстраційної справи на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , рішення № 16183865 від 01.10.2014 (а.с. 71-90 т. 1). У наданих копіях матеріалів реєстраційної справи вбачається відсутність документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Разом із тим, суд не може оцінити надані копії матеріалів реєстраційної справи як належний та допустимий доказ, оскільки дані копії позивачем були виготовлені шляхом фотокопіювання матеріалів іншої судової справи, не містять доказів того, що вони були надані саме реєстраційною службою із прошиванням усіх копій у документ, що у свою чергу позбавляє суд можливість встановити повний перелік документів, які наявні у даній реєстраційній справі, у тому числі документ про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Суд окремо звертає увагу, що надані копії матеріалів реєстраційної справи містять нумерацію у верхньому правому куті, яка розпочинається із № 11 та закінчується № 32, проте дана нумерація переривається та відсутні усі номери від 11 до 32, що однозначно може свідчити про те, що не всі наявні у реєстраційні справі матеріали були надані у копіях до суду позивачем. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї Таким чином суд звертає увагу позивача, що він не був позбавлений подати до суду належним чином завірені копії матеріалів реєстраційної справи у порядку встановленому статтею 83 ЦПК України, а вразі наявності у нього складностей із самостійним отриманням такого доказу, протягом підготовчого провадження звернутися до суду із клопотанням про витребування такого доказу у порядку статті 84 ЦПК України. Як вбачається із матеріалів справи, із позовом до суду позивач звернувся 17.06.2022, а підготовче провадження у справі було закрите 07.02.2023, а тому позивач мав можливість на подання таких доказів до суду або на подання відповідного клопотання про їх витребування, що останнім зроблено не було. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що позивачем під час судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами факт того, що під час набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки була відсутня оцінка вартості предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття права власності. За вказаних вище обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за номером № 16183865 від 01.10.2014 Державної реєстраційної служби України Міністерства Юстиції України ГУ ТУ Юстиції в м. Києва. У зв`язку із тим, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо визнання незаконним та скасування рішення про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , то не підлягають і розгляду та задоволенню інші позовні вимоги, оскільки вони є похідними від даної позовної вимоги. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного суду від 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18) зроблений правовий висновок про те, що застосування положень про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави здійснюється в разі, коли суд попередньо встановив наявність порушеного права, на захист якого подано позов, та обґрунтованість і доведеність позовних вимог. З урахуванням викладеного, що суд прийшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог з огляду на їх недоведеність та відмову у їх задоволенні, то у такому випадку положення про позовну давність та відмова в позові з цієї підстави застосовані бути не можуть. Щодо твердження представника відповідача про тотожність предмету та підстав позову у даній справі та справі № 760/20584/15-ц. Як вбачається із копії позовної заяви у справі № 760/20584/15-ц та копії постанови Київського апеляційного суду від 09.04.2019 у справі № 760/20584/15-ц, підставами позову у справі № 760/20584/15-ц було те, що позивач вважав відсутніми у нього боргових зобов`язань перед відповідачем у зв`язку із виконанням зобов`язань та поверненням боргу, а також зверненням стягнення на предмет іпотеки після спливу строку позовної давності (а.с. 244 т. 1, а.с. 46-48 т. 2). Підставами ж позову у даній справі є те, що під час набуття відповідачем права власності на предмет іпотеки відповідачем не було надано державному реєстратору документу про оцінку вартості предмета іпотеки здійснена суб`єктом оціночної діяльності станом на момент набуття такого права власності. Таким чином судом встановлено, що підстави позову у справі № 760/20584/15-ц та у даній справі не є однаковими. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку із їх необгрунтованістю.. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому відсутні і підстави для стягнення із відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору.

Outcome: dismissed