Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК» (далі - ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК») про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовна заява обґрунтована тим, що 27.05.2020 приблизно о 05 год. 30 хв., в с. Ольшаниця Обухівського р-ну (Рокитнянського р-ну) Київської області на перехресті доріг сполучення смт. Рокитне - м. Миронівка Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «MAN TGX 18.440», номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «SCHMITZ SKI 24», номерний знак [NUMBER] , та «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач тілесні ушкодження середньої тяжкості. 27.05.2020 відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР за № 12020110250000210 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26.04.2022 провадження за обвинуваченням [PERSON] закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та передано на поруки трудовому колективу ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК». Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних суспільно-небезпечних дій [PERSON] їй було завдано моральну шкоду, яка полягала у фізичних та душевних стражданнях, пов`язаних з отриманими травмами, лікуванням та незручностями. Під час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] перебував у трудових відношеннях з ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК». З урахуванням наведеного, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 80 000,00 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 01.12.2022 було відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Божко М.І. надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечував. Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, місце та час слухання справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього процесуальний кодекс України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 27.05.2020 приблизно о 05 год. 30 хв., в с. Ольшаниця Обухівського р-ну (Рокитнянського р-ну) Київської області на перехресті доріг сполучення смт. Рокитне - м. Миронівка Київської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «MAN TGX 18.440», номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «SCHMITZ SKI 24», номерний знак [NUMBER] , та «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а позивач тілесні ушкодження середньої тяжкості. 27.05.2020 відомості за вказаним фактом внесені до ЄРДР за № 12020110250000210 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26.04.2022 провадження за обвинуваченням [PERSON] закрито, останнього звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та передано на поруки трудовому колективу ТОВ «ОКЕАНІКА ЛОДЖИСТІК». Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що «існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Вказаною ухвалою встановлено, що [PERSON] 27.05.2020 близько 05 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN TGX 18.440», номерний знак [NUMBER] з напівпричепом «SCHMITZ SKI 24», номерний знак [NUMBER] , які належать ТОВ «КСПРЕС-Т» на праві власності, рухався по другорядній дорозі вул. Грушевського в с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області в напрямку с. Шарки Рокитнянського району Київської області до перехрестя з головною дорогою сполученням с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області - с. Карапиші Миронівського району Київської області. Наблизившись до перехрестя з головною автодорогою сполученням с. Ольшаниця Рокитнянського району Київської області - с. Карапиші Миронівського району Київської області, водій [PERSON] перед проїздом через перехрестя, в порушення вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 370 зі змінами від 13.05.2020 № 258 (далі - ПДР України), а саме: вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» ПДР України, згідно з яким «забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 (стоп-лінія), а якщо вона відсутня - перед знаком»; вимог дорожньої розмітки 1.12 (стоп-лінія) ПДР України, згідно з яким «лінія вказує місце, де водій повинен зупинитися за наявності знака 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух»; вимог п.1.3 ПДР України, згідно з яким «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»; вимог п.1.5. ПДР України, згідно з яким «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; вимог п.2.3. (б) ПДР України, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; вимог п. 16.11 ПДР України, згідно з яким «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не реагував на її зміну, не виконав вимоги дорожнього знаку 2.2 та дорожньої розмітки 1.12 (стоп- лінія) ПДР України не зупинився перед нею, не надав дороги автомобілю «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі від с. Карапиші Миронівського району Київської області в напрямку перехрестя с. Ольшаниця - с. Шарки, виїхав на перехрестя та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим створив загрозу життю і здоров`я громадян. Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Згідно з висновком експерта № 59 Д від 15.07.2020, складеним за результатами проведення судово-медичної експертизи, [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому сідничної кістки тазу справа, які утворилися від дії тупого предмету (-ів) і могли утворитися в результаті ДТП у пасажира автомобіля в строк і при обставинах вказаних в постанові. По ступеню тяжкості тілесні ушкодження завдані [PERSON] відносяться до середнього ступеня тяжкості, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня. З огляду на викладене та відповідно до положення ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 26.04.2022, а саме те, що порушення водієм [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Разом з тим, згідно з ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 6 листопада 2013 року № 6-108цс13. Крім того, вищевказане в повній мірі відповідає висновкам зробленим в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2018 р. у справі № 534/872/16. Як роз`яснено у п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при розгляді справ про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України), а в даному випадку юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (ч.1 ст. 1172 ЦК України). У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП України), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Як вказано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження N 14-538цс19) розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. У позовній заяві позивачем зазначено, що внаслідок ДТП позивач зазнала фізичних страждань та моральних переживань, які були викликані незручностями та порушенням її звичайного способу життя, негативним впливом на стан здоров`я, тому просила стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 80 000,00 грн. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»). З огляду на викладене, при вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину та період фізичних і моральних страждань позивача, якій внаслідок ДТП було завдано тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості у вигляді закритого перелому сідничної кістки тазу справа, що потягло тривалий розлад здоров`я більше 21 дня; істотність вимушених негативних змін в її житті, потребу в медикаментозному лікуванні у зв`язку з отриманою травмою, ступінь вини водія [PERSON] у спричиненні шкоди, ставлення відповідача до заявлених вимог, представник якого жодного разу не з`явився у судове засіданя, незважаючи на неодноразові виклики суду. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved