Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

01 березня 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовувала тим, що 05 серпня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області, актовий запис № 25. Від шлюбу мають доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На початку сімейного життя їх відносини складалися добре, однак поступово погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Більше одного року вони не проживають разом, відносин не підтримують, утримувати та виховувати дітей відповідач не допомагає. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично не спілкуються. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Крім того, відповідач часто зловживає спиртними напоями, її прохання припинити та відновити нормальне життя залишає без уваги. Більше того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняла остаточно і змінювати його не має наміру. Налагодити відносини та примирятися з відповідачем позивач пробувала неодноразово, однак все безрезультатно, він її не чує, вони не розуміють один одного, мають різні пріорітети в житті. Їх діти вже дорослі, мають своє життя. Розірвання шлюбу ніяк не вплине на них. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам. 16 березня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 08 травня 2023 року. Позивач, будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав, проти його задоволення не заперечував, розгляд справи просив проводити у його відсутність. Суд, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 серпня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області, актовий запис № 25. Від шлюбу мають доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляєрішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, щона початку сімейного життя їх відносини складалися добре, однак поступово погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до постійних сварок та, як наслідок, до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Більше одного року вони не проживають разом, відносин не підтримують, утримувати та виховувати дітей відповідач не допомагає. Спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Фактично не спілкуються. Спільне життя з відповідачем не склалося з причин відсутності взаєморозуміння між ними, байдужості до життя та проблем кожного. Крім того, відповідач часто зловживає спиртними напоями, її прохання припинити та відновити нормальне життя залишає без уваги. Більше того, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Рішення про розірвання шлюбу позивач прийняла остаточно і змінювати його не має наміру. Налагодити відносини та примирятися з відповідачем позивач пробувала неодноразово, однак все безрезультатно, він її не чує, вони не розуміють один одного, мають різні пріорітети в житті. Їх діти вже дорослі, мають своє життя. Розірвання шлюбу ніяк не вплине на них. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, і є таким, що суперечить її інтересам. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевогозв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК Україн шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, щомають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. І з цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторонни вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, подавши також заяву про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved