Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

20 березня 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості № 00792-06/2021 у загальному розмірі 24 000,00 грн, у тому числі: - сума заборгованості за основною сумою боргу - 6000,00 гривень; - сума заборгованості за річними відсотками - 18 000,00 гривень. Також позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на його користь понесені судові витрати. Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 березня 2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання на 03 травня 2023 року. 07.04.2023 до суду позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та задоволення позову у повному обсязі. 26.04.2023 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Назаренком Владиславом Васильовичем подано суду відзив на позовну заяву. 02.05.2023 від позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» засобами електронного зв`язку надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, у якому позивач виклав свої заперечення щодо відзиву, судові засідання просив проводити без участі представника позивача, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 03.05.2023 представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з необхідністю додаткового часу для підготовлення та подання заперечень на відповідь на відзив. Протокольною ухвалою суду 03.05.2023 у зв`язку з неявкою сторін, задовольнивши клопотання представника відповідача, судове засідання відкладено на 26 червня 2023 року о 10 годині 00 хвилин. Справу розглянуто 26 червня 2023 року у порядку спрощеного позовного провадження за відсутності представника позивача, який належним чином повідомлений про дату, місце та час судового засідання. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-5, 47-55, 70-75) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02 червня 2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №00792-06/2021, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підпис сторін. За умовами договору товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. У подальшому 29.12.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 29122021, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло належні ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі право грошової вимоги до відповідача у сумі 24000,00 гривень, з яких: - сума заборгованості за основною сумою боргу - 6000,00 гривень; - сума заборгованості за річними відсотками - 18 000,00 гривень. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 09.12.2021 позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора. При нормативному обґрунтуванні позовних вимог позивач посилався на ст. 131-2 Конституції України, статті 15, 16, 20, 205, 207, 509, 512-514, 516, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 626, 628, 639, 641, 644, 1047, 1049, 1082 ЦК України, статті 4, 9, 19, 27, 43, 49, 58, 60, 61, 133, 141, 184, 175, 177-179, 274-279 ЦПК України, статті 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», правові висновки Верховного Суду України у справі №6-979цс15 (постанова від 23 вересня 2015 року), Верховного Суду у справі №732/670/19 (постанова від 09 вересня 2020 року), у справі № 404/502/18 (постанова від 23 березня 2020 року), у справі № 127/33824/19 (постанова від 07 жовтня 2020 року). У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розглядати справу за відсутності представника позивача. Позиція відповідача (а.с. 42-43) Представник відповідача заперечував проти позовних вимог, стверджуючи, що позивачем не надано до суду належного доказу, який би підтверджував укладання договору позики між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем, а роздруківка на папері із назвою «Договір про надання фінансового кредиту № 00792-06/2021» належним доказом не є. Крім того, позивачем не надано доказів, що за вказаними роздруківками відповідач отримував та повертав позивачеві будь які кошти. Посилання позивача на підписання договору електронним ідентифікатором не підтверджується фактичними обставинами справи. Позивачем не надано до позовної заяви розрахунку процентів, заявлених до стягнення. Відповідно до п. 1.2, 1.3 кредитного договору від 02.06.2021 строк кредиту на 30 днів - до 01.07.2021 зі сплатою 2,50% на добу від суми отриманого кредиту. Відповідно до п. 4.3 цього, у разі несвоєчасного повернення кредиту, проценти передбачені п.1.3 продовжують нараховуватися, але не більше 90 календарних днів з дня укладання договору. Тобто, відповідно до умов укладеного договору сума процентів не може перевищувати 6000 х 2,5% х 90 днів = 13500,00 грн. Зазначав, що після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних), поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування статті 1048 та статті 625 ЦК України, та враховуючи що строк кредитування закінчився 01.07.2021, то правомірне нарахування процентів становить: 6000 х 2,5% х 30 днів = 4500,00 грн, оскільки вимоги в порядку ст. 625 ЦК України у позовній заяві позивачем не заявлялися, тому нарахування додаткових процентів поза розміром правомірних є безпідставним. При нормативному обґрунтуванні власної позиції представник відповідача посилався на ст. 78, 100 ЦПК України, статті 625, 1048-1050 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування», правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/1238/17 (постанова від 23 травня 2018 року). У судовому засіданні представник відповідача заперечення, викладені у відзиві підтримав. Надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві. Наполягав на тому, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази укладення кредитного договору, детальний розрахунок заборгованості відсутній, а той, що міститься у матеріалах справи спростовує доводи позивача про існування заборгованості за процентами саме у такому розмірі. Не заперечуючи факту отримання відповідачем грошових коштів у сумі 6000,00 грн, представник відповідача, уважав, що за відсутності укладеного кредитного договору, позивач мав би стягувати 6000,00 грн як безпідставно набуті грошові кошти, а не як кредит з нарахуванням процентів за його використання. У задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦКУ). Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Я кщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст. 641 ЦКУ пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена. За ст. 642 ЦКУ відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції. Відповідно до ст. 1054 ЦКУ за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦКУ). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі у редакції, чинній станом на дату укладення спірного договору) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронногодокумента. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦКУ). Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦКУ, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).» Відповідно до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Частиною другою статті 3 цього закону у свою чергу передбачено, що цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється на: договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця. Дію карантину, встановленого постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 продовжено до 30 червня 2023 року. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» звільняє споживача на період дії карантину від відповідальності за прострочення зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за кредитним договором про споживчий кредит зі строком погашення кредиту до одного місяця. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519 ЦКУ). Згідно зі ст. 1082 ЦКУ боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на положення Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму (частина 3 статті 5); візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною (частина 4 статті 5); копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством (ч. 6 ст. 7); допустимість електронного документа як доказу не можна заперечувати винятково на підставі того, що він має електронну форму (частина 2 статті 8). Фактичні обставини справи, встановлені судом 02.06.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 00792-06/2021 (надалі - кредитний договір), який було підписано електронним підписом позичальника (відповідача), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», надісланим на номер мобільного телефону позичальника (відповідача), про що свідчить п. 6, 7 кредитного договору «Реквізити та підпис сторін» (а.с. 6). Відповідно до пп. 1.1, 1.2 п. 1 кредитного договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 6000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором, кредит надається строком на 30 днів - до 01.07.2021. Відповідно до пп. 1.3 п. 1 кредитного договору за користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 % річних від суми кредиту у розрахунку 2,50% (процентів) на добу. Підпунктом 1.5 п. 1 кредитного договору визначено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Сторонами договору погоджено умови, згідно з якими повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (пп. 2.1 п. 2 кредитного договору). Підпунктом 2.2 п. 2 кредитного договору встановлено, що сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штрафи та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором, яка підлягає оплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. Згідно з пп. 2.4 п.2 кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Відповідно до пп. 3.1 п. 3 кредитного договору товариство має право: вимагати від клієнта повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом в повному обсязі, а також виконання всіх інших зобов`язань за цим договором і додатками до нього; без згоди клієнта поступитися своїм правом вимоги за даним договором третій особі, в зв`язку з чим відбудеться заміна сторони - кредитодавця за цим договором (пп. 3.1.1, 3.1.4). Згідно з пп. 3.3.3 п. 3 кредитного договору клієнту було надано право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення кредиту, зазначеного у графіку розрахунків, у повному обсязі нараховані проценти по тілу кредиту. Відповідно до кредитного договору клієнт зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом у порядку, встановленому договором (п.п. 3.4.2). У п. 4 договору передбачена відповідальність сторін та порядок вирішення спорів між сторонами договору. Так, відповідно до пп. 4.3 п. 4 кредитного договору, у разі якщо клієнт не повернув кредит у строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Пунктом 6.1 кредитного договору встановлено, що цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Договором також визначені такі відомості про клієнта (позичальника): реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий 02.11.2013 Козельщинським РС УДМС України в Полтавській області, які відповідають даним відповідача, які були надані виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради (відповідь № 27 від 23.03.2023) та містяться в матеріалах справи (а.с. 30). Крім того, у договорі (п. 7) зазначено номер телефону [NUMBER] , рахунок позичальника: [NUMBER] хх-хххх-5508, прізвище, ім`я та по батькові: [PERSON] , та електронний підпис: W19445. Цей же номер телефону відповідача був зазначений представником відповідача у заявах по суті та у клопотаннях. Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору, який підписано клієнтом з використанням одноразового ідентифікатора, сторонами погоджено проценти за користування кредитом: 4500,00 та реальна річна процентна ставка: 114432,08%, загальна вартість кредиту - 10500,00 грн (а.с. 7). У матеріалах справи міститься інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, яка підписана електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (а.с. 8), а також інформаційна довідка (а.с. 57) про проведення успішної транзакції на суму 6000,00 грн 02.06.2021 зі зазначенням номеру картки, який співпадає з номером рахунку позичальника у договорі (а.с. 6 на звороті), та коду платежу. Факт видачі кредиту підтверджується інформаційною довідкою про успішну транзакцію на суму 6000,00 грн, дата проведення транзакції 02.06.2021, номер карти: 5168-74хх-хххх-5508 (а.с. 57, 76). Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 00792-06/2021 від 02.06.2021, виконаним представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», заборгованість відповідача [PERSON] станом на 31.01.2023 складає загальну суму 24000,00 гривень (6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18000,00 грн - сума заборгованості за відсотками) без наведення детального арифметичного розрахунку (а.с. 13). Аналогічну інформацію містить розрахунок заборгованості за договором (а.с. 77-78), відповідно до якого сума кредиту - 6000,00 грн; сума процентів станом на 01.07.2021 складала - 4650,00 грн, та яка у подальшому була збільшена за рахунок додатково нарахованих процентів у розмірі 13350,00 грн за період з 03.07.2021 по 29.09.2021 - дату, що передує даті, у яку було призупинено нарахування процентів. Кількість днів, за які фактично здійснено нарахування процентів складає 120 днів (з 02.06.21 (дату видачі кредиту) по 29.09.2021 (дату, що передує даті призупинення нарахування процентів за розрахунком - 30.09.2021) 29.12.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» (клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) було укладено договір факторингу № 29122021, у відповідності до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інших платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно зі Додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с. 9-10). Згідно з актом прийому-передачі реєстру боржників від 29.12.2021 за договором факторингу від 29.12.2021 № 29122021 ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прийняло реєстр боржників загальною кількістю 5741 (а.с. 11). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29122021 від 29.12.2021, сформованого 28.02.2023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] у загальній сумі 24000,00 гривень, з яких: 6000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 18000,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 12). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] було укладено (підписано) в електронній формі, що згідно з п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, договір про надання фінансового кредиту від 02.06.2021 № 00792-06/2021 з ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ». Факт укладення кредитного договору належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідача на вебсайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Доводи представника відповідача про відсутність доказів про укладення кредитного договору суд відхиляє, оскільки такі спростовуються матеріалами справи. Підписання кредитного договору відповідачем підтверджується його змістом, інформаційною довідкою, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові; податковий номер; номер паспорта, телефон, номер банківської картки, адреса місця проживання тощо. Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідач суду не надав, про таке не повідомляв та не стверджував, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надав. Крім того, факт отримання коштів у розмірі ідентичному тому, що визначений у договорі як сума кредиту, фактично було визнано представником відповідача. Суду видається малоймовірним можливість отримання коштів від фінансової компанії без попереднього укладення договору та повідомлення позичальником власних банківських реквізитів, на які мали б бути зараховані кредитні кошти. Також безпідставним є посилання заявника, як на підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, на ненадання позивачем копії кредитного договору в електронній формі, яка, на думку представника позивача, має надаватися виключно в електронній формі. Так, як уже вище зазначалося судом, у частинах другій, третій, п`ятій статті 100 ЦПК України визначено, що електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Порушень порядку надання доказів позивачем судом не було встановлено. Судом досліджено належним чином завірену паперову копію договору, що укладався в електронній формі; у суду не виникали сумніви щодо відповідності паперової копії електронного доказу його оригіналу; не ставив під сумнів відповідність копії оригіналу й відповідач або його представник. Крім того, відповідач чи його представник із клопотанням про витребування оригіналу електронного доказу чи його електронної копії до суду не зверталися. Вказане свідчить про відсутність підстав для дослідження оригіналу електронного доказу чи його копії саме в електронній формі за наявності в матеріалах справи паперової копії цього доказу та за відсутності обґрунтованих сумнівів у її відповідності оригіналу. Саме такі висновки зробив ВС у справі № 234/7160/20 від 28 квітня 2021 року, які є цілком застосовними й до даної справи. Крім того, нормами Закону України "Про електронну комерцію" (ч. 13 ст. 11), Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" (ч. 3, 4 ст. 5), які є спеціальними нормами в частині електронного документообігу між різними суб`єктами та використання електронних документів, передбачена можливість використання паперових копій електронного документа (візуальної форми подання електронного документа на папері) як доказів. Саме по собі посилання представника відповідача на відсутність у матеріалах справи електронної копії доказу без заперечень відповідності наданої позивачем паперової копії його оригіналу - не може бути підставою для неврахування судом такої копії документа при вирішенні спору. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення кредитного договору саме відповідачем. Доказів повернення відповідачем коштів, отриманих у кредит, матеріали справи не містять. Суд погоджується з аргументами позивача, викладеними ним у позовній заяві та у відповіді на відзив, та вважає, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору з додержанням письмової форми, визначеної законом, з дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію», такий договір підписаний відповідачем шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 цього закону та умовами договору. Факт отримання коштів не заперечувався й відповідачем та його представником. Отже, позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за кредитним договором - договором про надання фінансового кредиту № 00792-06/2021 від 02.06.2021 у розмірі 6000,00 грн є законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах кредитного договору. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Як вірно послався позивач на правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Здійснюючи перевірку розрахунків заборгованостей, здійснених позивачем, суд виснує таке. З умов кредитного договору було встановлено, що строк користування кредитом, про які домовлялися сторони такий договір укладаючи, складав 30 днів. Через 30 днів, тобто до 01.07.2021, сума кредиту отриманого відповідачем від первісного кредитора мала б бути повернута. У кредитному договорі була встановлена процентна ставка за користування кредитом протягом 30 днів (у разі вчасного повернення суми кредиту), а також процентна ставка за понадстрокове користування кредитом, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму кредиту. У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови кредитного договору передбачають нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування (після 01.07.2021), тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідне формулювання умов спірного договору про сплату процентів («у разі якщо клієнт не повернув кредиту строк, зазначений в п. 1.2. цього договору та/або в додатку(ах) до цього договору, проценти передбачені в п. 1.3. цього договору продовжують нараховуватися за кожний день користування кредитними коштами, але в будь-якому випадку не більше 90 (дев`яноста) календарних днів, починаючи з дня укладення договору»), їх розміщення в структурі договору (в розділі, який регулює відповідальність сторін, тобто неправомірну поведінку сторін). Положеннями ст. 625 ЦК України обґрунтував й свої позовні вимоги позивач у позовній заяві. З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені судом вище у розділі «Фактичні обставини…», вбачається, що сума виданого кредиту складала - 6000,00 грн; строк кредитування - 30 днів; договірна дата повернення кредиту - до 01.07.2021, процентна ставка за користування кредитом - 2,5 % на добу. Отже, сума процентів за правомірне користування кредитними коштами буде складати - 4500,00 грн (6000,00 грн х 30 днів х 2,5 % = 4500,00 грн), як вірно було зазначено представником відповідача у наведених ним контррозрахунках (а.с. 43 на звороті). Решта суми процентів, пред`явлена до стягнення, - 13500,00 грн (18000,00 - 4500,00 = 13500,00) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку кредитування. Отже, судом встановлено, що позивачем пред`явлено до стягнення з відповідача за кредитним договором проценти, нараховані за правомірне користування кредитами (позиками) у межах строків кредитування, на суму 4500,00 грн, та 13500,00 грн - за неправомірне користування кредитними коштами поза межами строку кредитування, встановленого кредитним договором, на підставі ст. 625 ЦК України. Наведене вбачається з умов кредитного договору, розрахунку заборгованості, наданого позивачем, та з наданого представником відповідача контррозрахунку. Крім того, суд погоджується з доводами представника відповідача щодо необгрунтованості розрахунку. Як вірно було зазначено представником відповідача проценти за правомірне користування грошовими коштами мали б нараховуватися виключно у межах встановленого договором строку кредитування, та у будь-якому випадку у відповідності до п. 4.3 договору - не більше 90 календарних днів, починаючи з дня укладення договору. Проте, як убачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості проценти у сумі 18000,00 грн (4650,00 + 13350,00 = 18000,00) були нараховані за 120 календарних дні (6000,00 грн х 2,5 % х 120 днів = 18000,00 грн), починаючи з дня укладення кредитного договору до дати призупинення нарахування процентів, що суперечить умовам договору, на якому ґрунтуються позовні вимоги. Доказів продовження строку надання кредиту у порядку пп. 3.3.3 договору матеріали справи не містять. Також, як було зазначено вище судом, відповідно до п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Наведені норми Закону України «Про споживче кредитування» цілком застосовні й до даного спору. Посилання в кредитному договорі на розуміння клієнтом (позичальником), що на правовідносини за цим договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування» (п. 6.6 кредитного договору), правового значення для правильного вирушення справи не має, оскільки норми пункту 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» поширюються на всі споживчі кредити, у тому числі на ті, на які за звичайних умов, у відповідності до ч. 2 ст. 3 цього закону, не поширюються. Так, з кредитного договору вбачається, що фінансовий кредит був виданий фізичній особі на особисті потреби на платіжну банківську картку, вказану клієнтом; усі проценти за неправомірне користування кредитними коштами, нараховані після 01.03.2020, та станом на дату нарахування таких процентів (29.09.2021) не була завершена дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Отже, відповідач на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності перед первісним кредитодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю інші платежі (проценти за період прострочення), сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Доводи позивача про нездійснення ним нарахування жодних штрафних санкцій з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 29.12.2021, суд не бере до уваги, так як у відповідності до положень ст. 514, 516-519 ЦК України саме позивач як новий кредитор несе тягар усіх несприятливих наслідків, що стосуються недійсності чи безпідставності переданої йому вимоги. Підсумовуючи все вище викладене, суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача суми основної заборгованості за кредитним договором у розмірі6000,00 грнта за процентами за користування кредитними коштами у межах строку кредитування - 4500,00 грн, і задовольняє позовні вимоги в цій частині на загальну суму 10500,00 грн (6000,00 + 4500,00 = 10500,00). У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитним коштами, нарахованими поза межами строку кредитування, встановленого кредитним договором, на суму 13500,00 грн, суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в розмірі 2684,00 грн (а.с. 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (43,75 % від ціни позову), суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1174,25 грн (2684,00 х 43,75 % = 1174,25).

Outcome: partial