Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Представник позивача за довіреністю Дашко В.М. в інтересах позивача засобами поштового зв`язку 26.02.2023 звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом якого просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 24.11.2010 у сумі 118 394,52 гривень, яка наявна станом на 09.02.2023, в тому числі заборгованість за кредитом у сумі 100 646,73 гривень, за відсотками за користування кредитом у сумі 17 747,79 гривень. За змістом позову, відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, підписавши заяву №б/н від 24.11.2010. У заяві відповідач надав свою згоду із тим, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку», складає Договір про надання банківських послуг. Зауважує, що АТ КБ «Приватбанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує на сайті «Умови та правила надання банківських послуг». Укладений договір, на думку позивача, відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України є договором приєднання. Відповідач був проінформований про умови кредитування, які надані для ознайомлення у письмовій формі, про що свідчить підпис пози чальника у заяві-анкеті. Позивач вважає укладений між сторонами договір є змішаним, містить умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Згідно з позовною заявою, відповідачу відкрито кредитний рахунок, встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, зазначеному у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, у подальшому кредитний ліміт змінений до 95 000,00 гривень. Позивач також вказує, що Банк виконав свої зобов`язання щодо надання банківських послуг, надавши можливість відповідачу розпоряджатися кредитними коштами, на умовах договору та в межах встановленого кредитного ліміту, із зміною якого за рішенням та ініціативою банку відповідач погодився, що видно з п. 2.1.1.2.3 Договору. Виникнення простроченої заборгованості, за твердженнями позивача, відбувається в разі несплати щомісячного обов`язкового (мінімального) платежу до останнього календарного числа місяця (включно), наступного за місяцем, у якому здійснено трати за рахунок кредитних коштів, тоді зобов`язання клієнта вважаються простроченими. За змістом позову, в порушення умов договору (зокрема, п.п.2.1.1.5.5) та ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання не виконав, не надавав своєчасно кошти для погашення заборгованості за кредитом та іншими витратами, у зв`язку із чим позивач скористався своїм правом звернення до суду. Станом на 09.02.2023, з урахуванням внесених коштів, за відповідачем, який не виконує своїх зобов`язань за договором, утворилась заборгованість за кредиту у сумі 100 646,73 гривень, за відсотками за користування кредитом у сумі 17 747,79 гривень, тобто, у загальній сумі 118 394,52 гривень. З вказаних підстав, оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного між сторонами, який не розірваний, крім того, заходи досудового врегулювання спору не є обов`язковими у зазначених правовідносинах, представник позивача просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 06.03.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом позовної заяви та на підставі клопотання, доданого до неї, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України просить розглядати справу без участі сторони позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача адвокат Зарудній І.В. в інтересах позивача скерував до суду відзив на позовну заяву з дотриманням строку, визначеного в ухвалі суду від 06.03.2023 та з урахуванням дати її вручення. За змістом відзиву відповідач не погоджується з заявленими позовними вимогами з таких підстав. Анкета-заява на видачу кредиту не містить даних для ідентифікації умов та правил надання банківських послуг. які існували на час укладення сторонами кредитного договору. На думку сторони відповідача, умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, зміна фіксованої процентної ставки здійснена банком без згоди позичальника. Крім того, визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме додержання письмової форми для цих умов. Так, умови договорів приєднання розробляються банком, відповідно, повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. У зв?язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови. а не інші. Тому витяг з Умов та правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», долучені до позову, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, адже вони не містять підпису позичальника про ознайомлення й погодження із ними. Наданими позивачем доказами не підтверджено, що саме ці Умови і Тарифи розумів позичальник, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Разом з цим, Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті банку, належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). З приводу паспорту споживчого кредиту з підписом відповідача від 20.07.2021, у відзиві наголошено на тому, що він є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Це інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит і є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. До того ж, позивач надав вказаний паспорт відповідачу постфактум, тобто, через 11 років після підписання відповідачем анкети-заяви на видачу кредиту. Проаналізувавши витрати та надходження по виписці, відповідач зазначає, що після останньої витратної операції з картки 21.02.2022 «Поповнення мобільного..» на суму 103,02 гривень, баланс рахунку становить 94\~998,14 гривень, в подальшому за даною картою витратних операцій не здійснювалось. Тому відповідач не визнає суму кредиту, яку просить стягнути позивач, в сумі 100\~646,73 гривень, відповідно, й суму загального боргу, наголошуючи, що випискою до рахунку здійснення [PERSON] поповнення вказаної кредитної карти, автоматичні погашення заборгованості з інших дебетових карток відповідача на загальну суму 334 323,24 гривень. Окремо у відзиві наголошено, що за даними розрахунка заборгованості, наявного у справі, зазначена процентна ставка 30% та прострочена процентна ставка 30% (з 24.12.2010), таким чином, загальна процентна ставка дорівнює 60%, надалі безпідставно змінювалась: на 01.09.2014 - процентна ставка 34.8% та прострочена процентна ставка 34.8%: на 01.05.2015 - процентна ставка 43.2% та прострочена процентна ставка 43.2%. На період утворення боргу процентна ставка складала 3.5% на місяць, процентна ставка при порушенні умов кредитування - 3.5% на місяць, процентна ставка на прострочений кредит, річна - 42%; процентна ставка на прострочений кредит згідно ст. 625, річна - 60%, на яку відповідач не погоджувався та про застосування якої банк його не повідомляв, внаслідок чого розрахунок заборгованості складений невірно. Крім того, розрахунок заборгованості містить такі графи як пеня, комісія, про які банк також не повідомляв відповідача та не доводив до його відома порядок розрахунку таких штрафних санкцій. До того ж, відповідач наголошує, що нарахування пені й комісії поряд із простроченою процентною ставкою є подвійною відповідальністю відповідача перед позивачем, що забороняється приписами ст. 61 Конституції України. На підставі наведеного сторона відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 02.05.2023 позивачем скеровано до суду відповідь на відзив, датовану 26.04.2023. За змістом відповіді на відзив, позивачем підтримано доводи позовної заяви, більш детально розкрито нормативні положення, а стосовно доводів відповідача, наведених у відзиві зазначено таке. Наголошено, що, підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, відповідачу надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання. Представник позивача, що діє на підставі довіреності, [PERSON] , зауважує, що до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. В подальшому відповідач ознайомився з новими Умовами та Правилами надання банківських послуг, підписавши паспорт споживчого кредиту від 20.07.2021. Тобто, відповідач вважає, що сторонами при укладенні договору обговорені усі істотні умови. Зауважує, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Таким чином, користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо незнання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. При цьому, розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов?язкових платежів зазначені в Тарифах. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. У разі виникнення прострочених зобов?язань на суму від 100 грн. клієнт сплачує банку пеню згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів. За змістом відповіді на відзив, стосовно черговості погашення заборгованості зазначено наступне: згідно умов кредитного договору кошти, отримані від Клієнта для погашення заборгованості за кредитом, у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов?язання за Договором у повному обсязі, насамперед, направляються для погашення: - прострочених процентів за користування кредитом, далі - простроченої до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - процентів до сплати по кредиту, далі - тіла кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно Цього Договору, далі - пені згідно цього Договору. При цьому, на думку позивача, сторони узгодили, що у разі виникнення за кредитною карткою несанкціонованого овердрафту, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого банком кредитного ліміту, що обумовлений Договором із банком і не спрогнозованим за розміром та часом виникнення, черговість, визначена Договором змінюється наступним чином: в першу чергу сплачуються відсотки за користування несанкціонованим овердрафтом, в другу чергу - тіло несанкціонованого овердрафту, далі - прострочені проценти за користування кредитом, далі - прострочена до повернення суми кредиту (тіла кредиту), далі - проценти до сплати по кредиту, далі - тіло кредиту до оплати, далі - проценти від суми неповернутого в строк кредиту згідно цього Договору, далі - пеня. Також, відповідно до тверджень представника позивача, сторони узгодили, що в разі порушення клієнтом зобов?язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов?язань клієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов?язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов?язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов?язання за Договором в повному обсязі. Отже, банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору. При цьому, вимог про стягнення неустойки не заявлено. Стосовно процентної ставки у відповіді на відзив зауважено, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць або 30% на рік. Далі процентна ставка змінена, що підтверджується наказами банку (додаються), а також зміни обумовлені тарифами банку. Представник позивача зазначає, що підвищення процентної ставки відбулося тільки за витратами з повної дати (дата зазначається в наказі), що дає можливість у разі незгоди з новою процентною ставкою погасити наявну заборгованість за кредитом по раніше встановленій процентній ставці, що являється суттєвою перевагою для клієнта і не порушує його право на незмінність процентної ставки по уже наявному боргу. Зазначені зміни, на переконання сторони позивача, повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг та Відповідача було ознайомлено із зазначеними змінами. Окремо у відповіді на відзив зауважено, що відповідно до Договору в обов?язки клієнта входить отримувати виписки про стан картрахунку і проведені операції по картрахунку. Неотримання виписки або несвоєчасне отримання не звільняє Держателя від виконання своїх зобов?язань за договором. На підставі наведеного представник позивача просить задовольнити позов в повному обсязі. Інших заяв по суті справи та клопотань до матеріалів справи не надходило. Підстав для відкладення судового розгляду та оголошення в ньому перерви судом не встановлено із урахуванням положень ст.223, 240 ЦПК України. Так, сторони обізнані із датою та часом проведення судового засідання, крім того, скористались правом на подання заяв по суті справи, висловивши свої доводи та заперечення, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для проведення розгляд справи за відсутності сторін та їх представників. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. За матеріалами справи, Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк». Копія засвідченого витягу загальних положень статуту та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ Комерційний банк «Приватбанк» міститься у матеріалах справи. Судом встановлено, що між позивачем та [PERSON] , [INFO] , відповідно до анкети-заяви від 24.11.2010 підписано договір про надання банківських послуг, за змістом якої клієнтом банку засвідчено згоду із тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідачу на виконання умов договору видано кредитну картку «Універсальна». Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з зазначеними вище складовими договору у письмовому вигляді, проте, в якій редакції, із анкети не вбачається. До позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Підтверджень ознайомлення відповідача [PERSON] із наявними у справі редакціями до звернення АТ КБ «Приватбанк» із дотриманням загальних положень про доказування до суду не надано. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування, старт карткового рахунка [INFO] , у вказану дату встановлено кредитний ліміт на кредитній картці у сумі 2\~000,00 гривень. Максимального розміру кредитний ліміт сягнув 25.01.2022, а саме, становив 95\~000 гривень, з 26.12.2022 зменшений до 0. Іншою довідкою за підписом керівника напрямку операційного обслуговування [PERSON] підтверджено неодноразову видачу пластикових карток [PERSON] , востаннє 20.07.2021 із терміном дії до 05/25, тип картки «Універсальна». У матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитною карткою, який здійснений станом на 09.02.2023, на підставі якого й заявлені позовні вимоги. Так, станом на 31.05.2015 та 30.06.2019 заборгованість відповідача перед банком відсутня. Починаючи з 22.08.2021 тіло кредиту поточне поступово змінювалось в бік збільшення, з суми 1\~592,72 гривень, періодично (неодноразово) повністю погашається позичальником. Відсоткова (процентна) ставка на вказану дату дорівнює 3,5%, при порушенні умов договору 3,5%, на прострочений кредит 42% (до 28.02.2022). В подальшому, протягом чотирьох місяців процентні ставки зменшені та з 01.06.2022 становлять 1,7% (до 31.08.2022), 3,5% (до 09.02.2023), при порушенні умов договору 3,5 %, на прострочений кредит 42%. У розрахунку зазначена й процентна ставка на прострочений кредит згідно ст. 625, річна - 60%. Наявним розрахунком також підтверджено, що станом на 09.02.2023 (в період з 01.07.2019) [PERSON] здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту у сумі 328\~258,23 гривень, за простроченим тілом 800 гривень, за простроченими відсотками 5\~265,01 гривень. Натомість, на зазначену дату, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №б/н від 24.11.2010 дорівнює 118 394,52 гривень та складається з наступного: заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 100 646,73 гривень, за простроченими відсотками у сумі 17 747,79 гривень. Паспорт споживчого кредиту, що містить, зокрема, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та загальної вартості кредиту, порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання або невиконання зобов`язань тощо, засвідчений підписом відповідача лише на останній сторінці, крім того, має обмежений строк дії: з дати надання інформації 20.07.2021 по 04.08.2021. Також звертає увагу суду й примітка у розділі 7 паспорта, за змістом якої умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятись від інформації, наведеної у паспорті та будуть залежать від певних, перелічених факторів. При розгляду справи суд надає оцінку й наданій виписці по рахунку позичальника з 24.12.2010 по 10.02.2023, за змістом якої (дані, зазначені після назви документа на 1 аркуші): усього витрат по рахунку 1\~378\~845,20 гривень, баланс на початок періоду 0,00 гривень, усього надходжень 1\~260\~450,68 гривень, баланс на кінець періоду 118\~394,52 гривні. За період з 22.08.2021 по 16.01.2023 (до вказаної дати відповідно до наданих розрахунків заборгованість відсутня) за даними виписки з рахунка [PERSON] здійснено списання відсотків у загальній сумі: 32\~126,28 гривень. Тобто, внаслідок списання цієї суми (окремими платежами щомісячно), загальний розмір заборгованості за тілом кредиту збільшився. Крім того, детальною роздруківкою за картковим рахунком [PERSON] підтверджено, що в період дії кредитної картки відповідачем на виконання його заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг активно використовувалась кредитна картка, в рахунок кредитних коштів в межах встановленого ліміту. Окремі графи виписки свідчать про перерахування кредитних коштів, зняття готівки (зокрема, є випадок зняття готівки у сумі понад 40 000 гривень одноразово), сплати за послуги, за низку товарів в мережах продажу тощо. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства. За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ КБ «Приватбанк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. Проте, наразі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі саме для задоволення позову. У вказаній справі наведеної вище умови не дотримано позивачем, тому й положення ст.634 ЦК України на правовідносини між сторонами не розповсюджуються. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Крім того, згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, нарахованих на вказане тіло. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач у відповіді на відзив зауважує (із посиланням на Умови), що в разі порушення клієнтом зобов?язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180-ти днів з моменту виникнення таких порушень, на підставі ст.212, 611, 651 ЦК України терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов?язань кієнта з погашення кредиту. На 180-й день з моменту порушення зобов?язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов?язаний повернути банку кредит, проценти за користування кредитом, неустойку та виконати інші зобов?язання за Договором в повному обсязі. Отже, банком розподіляються кошти у відповідності до умов кредитного договору. Натомість, як видно з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, якими регулюється нарахування будь-яких відсотків та пені, інших комісій та штрафів, не підписаний відповідачем. Дія паспорту кредиту триває незначний проміжок часу, що прямо обумовлено на його останній сторінці, як про це вже зазначено вище. З цього питання суд приймає й заперечення відповідача, а саме, той факт, що підписання паспорту споживчого кредиту відбулось лише 20.07.2021, тобто, через 11 років після початку користування послугами АТ КБ "Приватбанк" відповідачем. Крім того, виходячи із його змісту, він є лише способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Фактично наведена у паспорті інформація є відомостями, що надаються споживачу до моменту укладення договору про споживчий кредит і є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Підпис споживача кредитних послуг у паспорті кредиту не є свідченням фіксації волі сторін договору та його змісту. З цього приводу суд застосовує правові висновки, висловлені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20, провадження № 61-14545сво20. Разом з цим, укладений між сторонами кредитний договір про надання банківських послуг б/н у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить умов про зміну розміру процентів, що підлягають сплаті. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із наданими до суду умовами ознайомився й погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву. Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження факту ознайомлення відповідача як клієнта банку із змінами Умов, Тарифів до справи не надано. Так, відсоткові ставки, що дорівнюють 1,7 %, 3,5%, 42%, 60% тощо сторонами не узгоджені. Редакція умов, розміщена на сайті позивача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.05.2015 (провадження № 6-16цс15). Проте, під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що АТ КБ "Приватбанк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 24.11.2010, а саме, відкрив на ім`я відповідача картковий рахунок, видав платіжну картку із встановленим лімітом, який регулярно та тривалий час використовував [PERSON] протягом строку користування нею. Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи надіслання заперечень проти списання платежів, які стягувались банком під час користування кредитною карткою на час розгляду справи у її матеріалах немає. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку, виписки суд встановив, що станом на 09.02.2023 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення до суду належним чином не виконав, сума тіла кредиту, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з вказаної фізичної особи, проте, за вирахуванням списаних банком з карткового рахунка [PERSON] за період з 22.08.2021 по 16.01.2023 відсотків у сумі: 32\~126,28 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості, що складається із простроченого тіла кредиту та дорівнює: 100\~646,73 гривні (сума, заявлена до стягнення позивачем в рахунок тіла кредиту) 32\~126,28 гривень (списані відсотки) = 68\~520,45 гривень. Хоча вказана заява-анкета, підписана [PERSON] , з приводу чого сторона відповідача не навела заперечень, не містить строку користування карткою, дати повернення кредиту, але, як видно з розрахунку, - фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту (в межах суми 68\~520,45 гривень) в позасудовому порядку АТ КБ «Приватбанк відповідачем повернуті не були. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за простроченим тілом кредиту у визначеній вище судом сумі. У суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в належний спосіб згідно з умовами договору процентну ставку, яка, вочевидь (відповідно до розміру заявленої вимоги про стягнення прострочених відсотків), не відповідає й нормі ст.625 ЦК України, внаслідок чого у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками необхідно відмовити. У вказаній частині позовні вимоги є безпідставними (з урахуванням висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №191/2648/17, пр.№ 61-5662св19). Позовних вимог про стягнення відсотків на рівні облікової ставки Національного банку України позивачем не заявлено, натомість, суд не може в силу положень, зокрема, ч.2 ст.5 ЦПК України, самостійно редагувати позовні вимоги в залежності від підстав стягнення. Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню лише у визначеній частині. Щодо іншої частини вимог суд приймає рішення про відмову у їх задоволенні. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 1\~553,36 гривень, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню.

Outcome: partial