Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач, військова частина [NUMBER] , звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Аргументи учасників справи. Представник позивача до канцелярії Київського районного суду м. Харкова надав заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач відзиву на позов до суду не надала. Участь у справі сторін. У судове засідання представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, додавши до позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судове засідання відповідач, належним чином\~повідомлена про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явилась, надавши суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Рух справи. Ухвалою судді\~Київського районного\~суду м.\~Харкова від\~09.01.2023 позовну заяву військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення грошових коштів - залишено без руху. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Старший лейтенант [PERSON] , заступник начальника бази з морально-психологічного забезпечення бази зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини [NUMBER] , (надалі - "Відповідач") призначений наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 25.03.2021 № 3, проходила військову службу у Базі зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , яка територіально знаходиться в Харківської області. 01.03.2022 відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 01.03.2022 № 134 "Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини за лютий 2022 року" проведено необхідні розрахунки та нараховано грошове забезпечення військовослужбовцям. 12.03.2022 Відповідач під час проходження військової служби самовільно залишив військову частину. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 01.04.2022 № 260 "Про результати проведення службового розслідування" встановлено, що Відповідач самовільно залишив військову частину не 12.03.2022, а 26.02.2022. Наказом командира військової частини [NUMBER] від 01.04.2022 № 266 "Про виплату грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини за березень 2022 військовослужбовцям бази зберігання інженерних боєприпасів та майна військової частини [NUMBER] [ADDRESS] , які самовільно залишили військову частину 12.03.2022 здійснено перерахунок грошового забезпечення за лютий та позбавлено премії повністю. 24.04.2022 Відповідач повернувся до військової частини [NUMBER] та поновлено на всі види забезпечення. 05.05.2022 Відповідач повторно самовільно залишив військову частину під час відрядження. В подальшому наказом командира військової частини [NUMBER] від 28.06.2022 № \~ \~ \~ \~784 "Про результати проведення службового розслідування" встановлено, що у зв`язку з перерахунком грошового забезпечення за лютий та позбавленням премії повністю, зокрема Відповідача - виникла переплата грошового забезпечення. Відтак встановлено факт переплати грошового забезпечення відповідачу в сумі 4 921 грн 51 коп. 04.06.2022 за фактом самовільного залишення військової частини [NUMBER] , зокрема Відповідачем, Територіальним управлінням ДБР, розташованого у місті Полтаві відкрите кримінальне провадження, відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62022170010000160 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення ст. 407 ч. 5 КК України. Оскільки дана переплата відбулася внаслідок дій Відповідача, які мають ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - самовільне залишення військової частини або місця служби, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, вчинене особами, зазначеними в частинах першій або другій цієї статті, можна дійти висновку, що дана виплата була здійснена в результаті недобросовісності з боку набувача. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.5 ст. 81 та ч.2 ст.83 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Положеннями ст.ст.12, 81\~ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Частиною 6 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та "-Членів їх сімей" встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Дія цього пункту не поширюється на військовослужбовців, які добровільно здалися в полон, самовільно залишили військові частини (місця служби) або дезертирували зі Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів. Відповідно П. 15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, яка визначає порядок та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, встановлено, що грошове забезпечення не виплачується: військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення. Вищезазначена стаття визначає загальні умови існування цивільно- правових зобов`язань, що виникають у зв`язку із так званим безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави. Оскільки зобов`язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб, норми ст. 1212 ЦК України мають велике значення для вирішення спорів, пов`язаних із відновленням майнового стану. Водночас правила ст. 1215 ЦК України передбачають, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Верховний Суд України висловив правову позицію в постанові від 02.07.2014 у справі № 6-9ІЦСІ4, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Правовий аналіз ст. ст. 1212, 1215 ЦК України, зміст цитованого вище правового висновку Верховного Суду України, дає підстави стверджувати про те, що у разі виплати особі без необхідності чи без правової підстави грошової допомоги або якщо відпала підстава для такої виплати, то платнику ці кошти поверненню не підлягають, крім випадків наявності рахункової помилки з боку платника і недобросовісності з боку набувача. Отже, закон встановлює два випадки при яких не здійснюється повернення безпідставно набутої заробітної плати та платежів, що прирівнюються до них, а саме: по-перше, виплата не повинна бути результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, виплата не повинна бути результатом недобросовісності з боку набувача. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (надалі - Закону України "Про матеріальну відповідальність"), старший за службовим становищем командир (начальник) не рідше одного разу на квартал перевіряє законність і обґрунтованість притягнення осіб до матеріальної відповідальності та розмір сум, які підлягають стягненню. Відповідно до вимог ст. 26 Статуту внутрішньої служби ЗС України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-ХІУ Військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Згідно з вимогами пункту 2, статті 5 Дисциплінарного статуту ЗС України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-ХІУ. Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність" пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано; Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України - особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Військова частина [NUMBER] , згідно з вимогами статей 1-3 Закону України "Про правовий режим майна у ЗС України" та статей 1-3 Закону України "Про господарську діяльність у ЗС України", є суб`єктом господарської діяльності ЗС України за рахунок Державного бюджету, веде відокремлене господарство, має самостійний баланс доходів та витрат кодів економічної діяльності, а також відокремлені рахунки в Державному казначействі та банківських установах. Майно, матеріальні та грошові засоби є державною власністю (що входять до сфери) управління Збройних Сил України які закріплені за військовою частиною на праві оперативного управління). Принагідно звертаємо увагу, що військова частина [NUMBER] являється структурним підрозділом Збройних Сил України, а Збройні Сили України відповідно до ст. З Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 № 1934-ХП підпорядковується Міністерству оборони України який є центральним органом виконавчої влади і військового управління, то військова частина [NUMBER] є органом виконавчої влади, тобто виконує відповідні функції як орган держави, відтак шкода завдана діями відповідача не тільки військовій частині [NUMBER] , а інтересам держави в цілому. Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 13 постанови Пленуму Верховного Суду України N° З від 31.03.1989 "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна", суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Таким чином у військової частини [NUMBER] є право на відшкодування шкоди на суму 4 921 грн. 51 коп., яка не була сплачена відповідачем за заподіяну шкоду. Щодо судових витрат. За приписами ч. 1\~ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Зважаючи на задоволення позовних вимог, витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів.

Outcome: approved