Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якого діє представник - адвокат Кондратюк Ольга Анатоліївна, звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 жовтня 2022 року між ним та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав і зобов`язався повернути грошові кошти у сумі 150 000.00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), в строк до 20 січня 2023 року. Укладення договору позики та отримання грошових коштів відповідачем, підтверджується розпискою від 20 жовтня 2022 року, виданою відповідачем та написаною ним власноруч . Станом на дату подання даної позовної заяви, позика у розмірі 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), відповідачем не повернута. Позивач та відповідач уклали договір позики, у відповідності до норм чинного законодавства, із зазначенням строку виконання відповідачем зобов`язання, а саме: до 20 січня 2023 року. \~ \~ \~ \~Отже, у відповідача на підставі укладення договору позики виник обов`язок повернути позивачу суму позики у розмірі 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), та відповідачем допущено порушення строку повернення позики. Посилається \~ст.. ст. 536, 625. 1048, 1050 Цивільного кодексу України, правову позицію викладену в Постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі №6-37цс15. та стверджує що, за період правомірного користування позикою з 20 жовтня 2022 року до 20 січня 2023 року розмір процентів за користування позикою становить 9 554,79 гривень (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири гривні 79 копійок). Оскільки дії боржника не можуть бути одночасно правомірними та протиправними, то норми частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України та охоронні норми частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть бути застосовані у той самий час. Отже, за період до прострочення боржником проценти на суму позики (кредиту) нараховуються відповідно до умов договору та положень частини першої статті 1048 ЦК України, як сплати (кредиту) позики, а за період після прострочення - відповідно до річних процентів, що нараховуються відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. За таких умов відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 1 368,49 грн (одна тисяча триста шістдесят вісім гривень 49 копійок), інфляційні втрати - 3 315,75 грн. (три тисячі триста п`ятнадцять гривень 75 копійок) (розрахунок додається). У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки, починаючи з 21 січня 2023 року. Посилається на ст. 549 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, правову позицію з даного питання викладену в Постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-3006цс15., та стверджує, що відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі 22 808,22 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот вісім гривень 22 копійки) . Отже, позивач та відповідач уклали договір позики, у відповідності до норм чинного законодавства, із зазначенням строку виконання відповідачем зобов`язання, до 20 січня 2023 року. Строк повернення позики минув, однак грошові кошти відповідачем не були повернуті, тому враховуючи вище наведені норми чинного законодавства України, відповідач зобов`язаний повернути позивачеві суму позики, сплатити проценти за користування коштами та штрафні санкції. Загальний розмір заборгованості відповідача перед возивачем, станом на 09 травня 2023 року становить 187 047,25 грн. (сто вісімдесят сім тисяч сорок сім гривень 25 копійок), з яких: сума позики 150 000,00 грн., відсотки за користування (облікова ставка НБУ) 9 554,79 грн., інфляційні втрати 3 315,75 грн. - розмір процентів (3% річних) 1 368,49 грн., пеня (подвійна облікова ставка НБУ) 22 808,22 грн. Разом з цим зазначає, що відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах, зокрема, під час здійснення цивільного, судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 цього закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивачем було укладено Договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Павленко та Сергійчик», а саме здійснення всього комплексу дій, необхідного для подачі документів Позивачем щодо стягнення із Відповідача грошових коштів за договором позики (надання консультацій, вивчення документів, збирання доказів, підготовка та подання до суду позовної заяви та інших процесуальних документів, представництво в суді та інші необхідні дії). Відповідно до Договору, інтереси позивача від імені АО «Павленко та Сергійчик», уповноважений представляти, зокрема адвокат Кондратюк Ольга Анатоліївна. Відповідно до умов Договору про надання правової допомоги, вартість адвокатських послуг складає 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень). Отже, витрати на професійну правничу допомогу, які будуть понесені позивачем становлять 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень), та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Тому просить\~суд стягнути\~з [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~на користь\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~РНОКПП [NUMBER] ,\~187\~047,25\~грн.\~(сто\~вісімдесят сім\~тисяч сорок\~сім гривень\~25\~копійок), з яких: сума позики 150 000 грн.; інфляційні втрати 3 315,75 грн.; розмір процентів (3% річних) 1 368,49 грн.; пеня (подвійна облікова ставка НБУ) 22 808,22 грн.; відсотки за користування позикою (облікова ставка НБУ) 9 554,79 грн.; та судові витрати які складаються зі сплати судового збору у розмірі 1 870,48 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят гривень 48 коп.) та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву в якій просить суд справу розглянути у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоча по час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. На підставі ст.247 ч.2 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 20 жовтня 2022 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , було укладено Договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав і зобов`язався повернути грошові кошти у сумі 150 000.00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), в строк до 20 січня 2023 року. Укладення договору позики та отримання грошових коштів відповідачем, підтверджується розпискою від 20 жовтня 2022 року, виданою Відповідачем та написаною ним власноруч . Станом на дату подання даної позовної заяви, позика у розмірі 150 000,00 грн. (сто п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок), відповідачем не повернута. Позивач та відповідач уклали договір позики, у відповідності до норм чинного законодавства, із зазначенням строку виконання відповідачем зобов`язання, а саме: до 20 січня 2023 року. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За змістом статей\~12\~та\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 Цивільного кодексу України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України\~передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі змістом\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~ст. 1047 цього ж Кодексу\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно позиції, висловленої у Постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою написаною власноруч [PERSON] 20.10.2022. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою\~статті 598 ЦК України\~зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Відповідно до\~статті 599 ЦК України\~зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Таким чином, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, що підтверджується розпискою від 20.10.2022 року, за якою [PERSON] передав у власність, а [PERSON] відповідно отримав (у борг) 150000 грн., строком до 20.01.2023 р. Відповідно до частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, мірою відповідальності боржника за прострочене виконання грошових зобов`язань є інфляційні втрати від суми боргу та нараховані збитки у розмірі 3 % річних, оскільки вони є способом захисту майнових прав, у тому числі відшкодування збитків та відшкодування матеріальних збитків, завданих знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційного процесу, а також відшкодування неналежного виконання зобов`язань боржником. Оскільки дії боржника не можуть бути одночасно правомірними та протиправними, то норми частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України та охоронні норми частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть бути застосовані у той самий час. Отже, за період до прострочення боржником проценти на суму позики (кредиту) нараховуються відповідно до умов договору та положень частини першої статті 1048 ЦК України, як сплати (кредиту) позики, а за період після прострочення - відповідно до річних процентів, що нараховуються відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. За таких умов відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 3% річних у розмірі 1 368,49 грн (одна тисяча триста шістдесят вісім гривень 49 копійок), інфляційні втрати - 3 315,75 грн. (три тисячі триста п`ятнадцять гривень 75 копійок) (розрахунок додається). У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань з повернення грошових коштів, у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати неустойки, починаючи з 21 січня 2023 року. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до статей 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Правова позиція з даного питання викладена в Постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року у справі №6-3006цс15. Відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача пеню у розмірі 22 808,22 грн. (двадцять дві тисячі вісімсот вісім гривень 22 копійки) . Отже, позивач та відповідач уклали договір позики, у відповідності до норм чинного законодавства, із зазначенням строку виконання Відповідачем зобов`язання, до 20 січня 2023 року. Строк повернення позики минув, однак грошові кошти відповідачем не були повернуті, тому враховуючи вище наведені норми чинного законодавства України, Відповідач зобов`язаний повернути позивачеві суму позики, сплатити проценти за користування коштами та штрафні санкції. Загальний розмір заборгованості відповідача перед возивачем, станом на 09 травня 2023 року становить 187 047,25 грн. (сто вісімдесят сім тисяч сорок сім гривень 25 копійок), з яких: сума позики 150 000,00 грн., відсотки за користування (облікова ставка НБУ) 9 554,79 грн., інфляційні втрати 3 315,75 грн. - розмір процентів (3% річних) 1 368,49 грн., пеня (подвійна облікова ставка НБУ) 22 808,22 грн. Відповідно до статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до статті 19 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах, зокрема, під час здійснення цивільного, судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Статтею 30 цього закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Позивачем було укладено Договір про надання правової допомоги з адвокатським об`єднанням «Павленко та Сергійчик», а саме здійснення всього комплексу дій, необхідного для подачі документів позивачем щодо стягнення із відповідача грошових коштів за договором позики (надання консультацій, вивчення документів, збирання доказів, підготовка та подання до суду позовної заяви та інших процесуальних документів, представництво в суді та інші необхідні дії). Відповідно до Договору, інтереси возивача від імені АО «Павленко та Сергійчик», уповноважений представляти, зокрема адвокат Кондратюк Ольга Анатоліївна. Відповідно до умов Договору про надання правової допомоги, вартість адвокатських послуг складає 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень). Отже, витрати на професійну правничу допомогу, які будуть понесені позивачем становлять 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень), та підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Враховуючи наведене, а також те, що стороною позивача доведено факт укладення договору позики, факт отримання відповідачем коштів та порушення останнім зобов`язання щодо їх повернення, а відповідачем, в свою чергу, не надано жодних доказів, які б спростували викладені у позові обставини, тому суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для задоволення позову, та стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , 187 047,25 грн. (сто вісімдесят сім тисяч сорок сім гривень 25 копійок), з яких: сума позики 150 000 грн.; інфляційні втрати 3 315,75 грн.; розмір процентів (3% річних) 1 368,49 грн.; пеня (подвійна облікова ставка НБУ) 22 808,22 грн.; відсотки за користування позикою (облікова ставка НБУ) 9 554,79 грн.; та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). \~ \~ \~ \~У відповідності до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з\~відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1 870,48 грн. (одна тисяча вісімсот сімдесят гривень 48 коп.).

Outcome: approved