Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, відповідно до вимог якого просить в порядку поділу спільного майна подружжя: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером 3225510100:08:033:0018, загальною площею 0,1 га, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1686225332255; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1662371832255. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 24.10.2018 року до 08.08.2022 року. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08.08.2022 року у справі № 382/1147/21 шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти подружжя у 2019 році придбали: земельну ділянку за кадастровим номером: 3225510100:08:033:0018, 0.1 га, реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна: 1686225332255, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т.В., 09.11.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 830. Право власності на земельну ділянку зареєстровано державним реєстратором, приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т.В., 09.11.2019 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки. Оціночна вартість земельної ділянки відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, становить 10 500 доларів США, що станом на момент підписання договору становило 259 035 грн. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна: 1662371832255, на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т.В., 09.11.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 827. Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано державним реєстратором, приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т.В.., 09.11.2019 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Оціночна вартість житлового будинок з господарськими будівлями та спорудами відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку 3 господарськими будівлями та спорудами, становить 8 000 доларів США, що станом на момент підписання договору становило 197 370 грн. Позивачка також зазначала, що вона надала згоду на купівлю нерухомого майна заявою від 09 листопада 2019 року, в якій спірне майно визнається спільною сумісною власністю подружжя. На даний час спірне майно перебувають у користуванні відповідача, який там і проживає, що обмежує право позивачки на володіння та користування майном, що перебуває на праві спільної сумісної власності. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача з пропозицією здійснити поділ майна, що знаходиться у спільній сумісний власності подружжя в договірному порядку, проте жодної відповіді не отримала. Відтак, позивачка позбавлена права користування, а тому звертається з цим позовом. Ухвалою від 05.01.2023 року відкрито провадження та призначено її до підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження, а ухвалою від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, з підстав викладених у позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та його представник в судові засідання не з`явилися, відзив на позов не надали, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьмастатті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач та його представник в жодне судове засідання, які на стадії підготовчого провадження, так і на стадії судового розгляду, не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, представником відповідача неодноразово подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, разом із тим, в жодне з судових засідань, а ні відповідач, а ні його представник не з`являлися, тому суд розцінює дії відповідача та його представника, як зловживання процесуальними правами, а відтак відмовляє у задоволенні даного клопотання. Крім того, відповідно до приписів ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд зобов`язаний відкласти судовий розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Частиною 3 ст. 223 ЦПК України також визначено, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Суд бере до уваги, що сторона відповідача вочевидь обізнана з перебуванням справи на розгляді суду, неодноразовим відкладенням її розгляду та належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, а враховуючи строки розгляду справи, суд визнає за можливе проводити судовий розгляд справи у відсутності сторони відповідача, вбачаючи відсутність поважних причин їх нез`явлення, враховуючи, що її належним чином повідомлена про день та час судового засідання. У цьому зв`язку суд також враховує, що у даному випадку, відповідно до положень ЦПК України, у разі неможливості направлення в судове засідання повноважного представника, сторона відповідача була не позбавлена права: надіслати на адресу суду поштовим зв`язком відзив та докази, які є необхідними для розгляду справи, письмово викладену позицію щодо позовних вимог та інших питань, як процесуцального характеру (заяви, клопотання тощо), так і тих, що стосуються розгляду справи по суті; брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в тому числі, з використанням власних технічних засобів згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Крім цього, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини перша та четверта статті 12 ЦПК України). Виходячи із положень ст. ст. 58, 60 ЦПК України, а також враховуючи принципи змагальності, диспозитивності, розумності строку розгляду справи судом , неприпустимість зловживання процесуальними правами (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), відповідач, з метою дотримання завдань цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, не був позбавлений можливості взяти участь у розгляді справи особисто, сторона відповідача моглавзяти участь в режимі відеоконференції, в тому числі й використовуючи власні засоби, перешкод для подачі відзиву та доказів в обґрунтування своєї позиції, в тому числі й шляхом їх надсилання до суду в електронній формі, не вбачається. Крім цього, суд зазначає, що відповідач, очевидним обов`язком якого є цікавитися розглядом своєї справи у суді, у випадку виникнення певних перепон щодо представлення його інтересів, не був позбавлений можливості звернутися за юридичною допомогою та залучити іншого представника. Адже, в силу ч. 2 ст. 2 ЦПК України, як суд, так й учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти вирішення справи саме таким чином. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява та заперечення на неї, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступних висновків. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Судом встановлено, що 24.10.2018 року між сторонам зареєстровано шлюб у Баришівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.2018 року, актовий запис № 84. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 08.08.2022 року шлюб між сторонами розірвано. Також судом встановлено, що під час перебування у шлюбі сторонами придбано: - земельну ділянку за кадастровим номером: 3225510100:08:033:0018, 0.1 га, реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна: 1686225332255, що підтверджується копією договору купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т. В., від 09.11.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 830. Право власності на земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] державним реєстратором, приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т.В., 09.11.2019 року, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.11.2022 року, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2019 року; - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна: 1662371832255, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т.В., від 09.11.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 827. Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами зареєстровано за [PERSON] державним реєстратором, приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області Гапоненко Т. В., 09.11.2019 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 10.11.2022 року, а також копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.11.2019 року. Крім цього, факт набуття вищезазначеного майна у спільну сумісну власність подружжя підтверджується копіями: - інформаційних довідок з офіційного сайту «ОПЕНДАТАБОТ» щодо земельної ділянки за кадастровим 3225510100:08:033:0018 від 10.11.2022 року та житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами від 11.11.2022 року; - заявою [PERSON] про згоду на купівлю нерухомого майна від 09.11.2019 року, підпис якої засвідчений приватним нотаріусом Бориспільського міського нотаріального округу Київської області, Гапоненко Т. В., та зареєстровано в реєстрі за № 826. Із якої вбачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під номером [ADDRESS] та земельна ділянка, за кадастровим номером: 3225510100:08:033:0018, за цією ж адресою, на якій розташований вказаний вище житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, є спільною сумісною власністю подружжя. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати в судовому порядку поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається саме на того з подружжя, який її спростовує. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого із подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2023 року у справі № 405/3776/19 (провадження № 61-8889св22). Спірні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка є нерухомим майном, набутим під час шлюбу, та належить сторонам в рівних частинах. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України). Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Відповідачем не спростована презумпція спільності права власності подружжя на придбані у період шлюбу з позивачкою житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку. Враховуючи викладене, позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. За викладених обставин суд вважає за необхідне у порядку поділу майна подружжя визнати право власності за позивачкою на частку спірного нерухомого майна, а саме на 1/2 частину земельної ділянки за кадастровим номером 3225510100:08:033:0018, загальною площею 0,1 га, та 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Також, позивачка просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 400 гривень та 3 385,50 гривень судового збору. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (стаття 133 ЦПК України). Згідно із ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивач просив вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі й витрат на правничу допомогу. Позовна заява містить попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи (а. с. 5). До позовної заяви додано копію договору про надання правової допомоги № 15/11-2021 від 15.11.2021 року, копію рахунку на оплату № 2 від 01.02.2022 року, копію рахунку на оплату № 26 від 11.11.2022 року, копію меморіального ордеру № @2PL756376 від 16.11.2022 року, копію меморіального ордеру № @2PL763031 від 02.02.2022 року; копію квитанції про сплату від 02.02.2022 року № 0.0.2443172190.1; копію квитанції про сплату від 16.11.2022 року № 0.0.2743344025.1; копію акту надання послуг № 14 від 17.05.2023 року; квитанцію про сплату судового збору № 620 від 18.11.2022 року. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було. У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19 судом також зроблено висновок про те, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Враховуючи, що розмір судових витрат позивача підтверджений належними доказами, відповідач не оспорив розміру понесених позивачем судових витрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 8,400 грн (зазначена сума є співмірною до наданих послуг), а також 3 385,50 грн судового збору.

Outcome: approved