Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У листопаді 2019 року до суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про стягнення з відповідачки у справі [PERSON] грошових коштів. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він орендував в місті Києві у відповідачки [PERSON] житло за договором найму житлового приміщення (квартири) від 05.08.2018 р. Згідно п.1 Договору, Орендодавець [PERSON] передала, а Орендар [PERSON] прийняв в найм квартиру [ADDRESS] для тимчасового проживання в порядку і на умовах, обумовлених нижче. Строк дії цього Договору з 05.08.2018 р. до 05.08.2019 р. Відповідно до п. 3 Договору Орендар зобов`язаний використовувати приміщення за призначенням, вказаному у Договорі; утримувати прийняту в найм нерухомість та майно в ній у справному стані. Згідно п.6 Договору, оплата за місяць складає 9000 грн., яка вноситься не пізніше 5 числа кожного місяця. В момент укладення Договору внесено попередню оплату за перший місяць проживання і заставний платіж, які складають 18000 грн. У випадку внесення заставної суми, вона повертається Орендарю по закінчені строку найму в момент передачі ключів, або використовуються для погашення збитків Орендодавця, якщо такі мали місце. Тобто, на момент укладання Договору Орендар за умовами п.6 Договору мав оплатити на користь Орендодавця грошові кошти в сумі 18000 грн., які складались з 9000грн. як попередня оплата за перший місяць проживання, і заставного платежу 9000 грн. Оплата коштів в сумі 18000 грн. на користь Орендодавця була здійснена готівкою в руки. Оскільки оплата 9000 грн. попередньої оплати за перший місяць проживання і заставного платежу 9000 грн. були істотними умовами Договору, виконання яких було обов`язковим в день підписання Договору, то без їх передачі Орендодавцю не відбулось би підписання цього Договору сторонами, та, відповідно, за Договором не виникло б ніяких подальших відносин. У найманій квартирі він планував проживати і проживав разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] і дружиною [PERSON] , про що відомо було Орендодавцю і передбачено п.5 Договору. Оплата орендної плати здійснювалася з банківської картки № [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк». Також, п.6 Договору визначено, що Орендодавець передає, а Орендатор приймає нижчеперелічене майно та несе матеріальну відповідальність за майно, передане йому згідно опису: холодильник; кондиціонер; 2 БУ- програвачі; стінка кімнатна; біла стінка; кухня вбудована; куточок кухонний. Тобто, позивач мав нести майнову відповідальність за вищевказане майно, для чого відповідно до п.6 Договору на користь Орендодавця було оплачено заставний платіж 9000 грн. Оскільки близився кінець строку дії Договору, сторонам слід було вирішити питання про розірвання або подовження строку його дії Договору. Водночас, позивачу було запропоновано для оренди іншу квартиру, орендна за яку є меншою, а місцезнаходження більш зручним. Але, у будь-якому разі дія Договору тривала, сторони мали дотримуватись його умов, і він, як Орендар, мав намір проживати в орендованій за Договором квартирі до кінця строку дії Договору, тобто до 05.08.2019р. Орендна плата за останній місяць оренди (з 05.07.2019 р. по 05.08.2019 р.) була здійснена на користь Орендодавця 05.07.2019р., що підтверджується випискою по картковому рахунку № [NUMBER] , видана АТ КБ «Приватбанк». Також позивач повідомив Орендодавця про те, що планує припинити відносини за Договором по завершенні строку його дії (тобто 05.08.2019р.) у зв`язку із тим, що знайшов іншу квартиру. Оскільки відповідачем безпідставно не були повернуті йому кошти, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд про стягнення з відповідачки на його користь коштів в сумі 22 500.00 грн., які складаються з 9 000.00 грн. орендної плати за фактично не надану оренду, 9 000.00 грн. безпідставно неповернутого заставного платежу, 4 500.00 грн. штрафу за порушення умов договору, а також судові витрати у справі. Ухвалою суду від 11.11.2019 р. відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2020 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 08.09.2020 року відповідачка звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 19.02.2020 року. 17.09.2020 року від позивача у справі до суду надійшли письмові заперечення на заяву про перегляд заочного рішення суду. Ухвалою суду від 21.09.2020 року поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення у справі, заочне рішення від 19.02.2020 року скасовано, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. 13.10.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 18.12.2020 року яка занесена до протоколу судового засідання витребувано докази по справі. 05.02.2021 року до суду надійшла письмова відповідь на відзив. 23.02.2021 року в судовому засіданні судом ухвалено закрити підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті. Ухвалою суду від 12.09.2022 року позовні вимоги позивача залишено без розгляду через неявку в судове засідання шість разів поспіль. Постановою Київського апеляційного суду від 12.12.2022 року ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 12.09.2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду. 13.01.2023 року справа надійшла до суду першої інстанції. Судове засідання по суті призначено судом на 22.02.2023 року о 10 годині. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги позову в повному обсязі з підстав, що викладені у позовній заяві та просили суд про їх задоволення, а також про стягнення з відповідачки судових витрат у вигляді судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідачка та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, просили відмовити у позові з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Представник відповідача також просив вирішити питання про поворот виконання заочного рішення суду, оскільки згідно виконавчого провадження рішення суду було виконано у повному обсязі і з відповідачки на користь позивача були стягнуті кошти за виконавчим листом. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка пояснила, що позивач являється її чоловіком, вони разом орендували квартиру у відповідачки. За час їх проживання в орендованому житлі було таке, що щось зламувалося, але відповідачка говорила, що вони самі повинні все ремонтувати. Коли вони передавали квартиру відповідачці, то вона написала список недоліків, які виявила, проте вони не погодилися з ним повністю. Ключі від квартири вони з чоловіком не передавали відповідачці, оскільки кимось були замінені замки, комплект ключів залишився у неї. В судовому засіданні в якості свідка було допитано [PERSON] , який пояснив, що являється чоловіком відповідачки. Десь в червні 2019 року вони з дружиною приїхали до квартири, щоб прийняти її після проживання там позивача, побачили в квартирі, що зламані дверцята холодильника, був обірваний дверний дзвінок, згоріла люстра, тік кран у ванній кімнаті, були плями на килимі. Позивач та його дружина відмовилися усувати ці недоліки. В цей день вони не прийняли квартиру, ключі від неї залишилися у позивача, а позивач з дружиною залишилися у квартирі. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та її представника, допитавши свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про залишення без задоволення позовних вимог виходячи з таких підстав. Після скасування заочного рішення суду, судом встановлені такі факти та їм правовідносини. За договором найму житлового приміщення (квартири) від 05.08.2018р. позивач у справі орендував у відповідачки житло у вигляді квартири [ADDRESS] . (а.с. 6, 8-12 т.1). Згідно п.1 Договору, Орендодавець [PERSON] передала, а Орендар [PERSON] прийняв в найм квартиру [ADDRESS] для тимчасового проживання в порядку і на умовах, обумовлених нижче. Строк дії цього Договору з 05.08.2018 р. до 05.08.2019 р. Відповідно до п. 3 Договору Орендар зобов`язаний використовувати приміщення за призначенням, вказаному у Договорі; утримувати прийняту в найм нерухомість та майно в ній у справному стані. Згідно п.6 Договору, оплата за місяць складає 9000 грн., яка вноситься не пізніше 5 числа кожного місяця. В момент укладення Договору внесено попередню оплату за перший місяць проживання і заставний платіж, які складають 18000 грн. У випадку внесення заставної суми, вона повертається Орендарю по закінченню строку найму в момент передачі ключів, або використовується для погашення збитків Орендодавця, якщо такі мали місце. Тобто, на момент укладання Договору Орендар за умовами п.6 Договору мав оплатити на користь Орендодавця грошові кошти в сумі 18000 грн., які складались з 9000 грн. як попередня оплата за перший місяць проживання, і заставного платежу 9000 грн. Оплата коштів в сумі 18 000 грн. на користь Орендодавця була здійснена готівкою в руки. Оплата 9000 грн. попередньої оплати за перший місяць проживання і заставного платежу 9000 грн. були істотними умовами Договору, виконання яких було обов`язковим в день підписання Договору. Оплата орендної плати здійснювалася з банківської картки № [NUMBER] АТ КБ «Приватбанк». (а.с. 13-14 т.1). Також, п.6 Договору визначено, що Орендодавець передає, а Орендатор приймає нижчеперелічене майно та несе матеріальну відповідальність за майно, передане йому згідно опису: холодильник; кондиціонер; 2 БУ - програвачі; стінка кімнатна; біла стінка; кухня вбудована; куточок кухонний. Тобто, позивач мав нести майнову відповідальність за вищевказане майно, для чого відповідно до п.6 Договору на користь Орендодавця було оплачено заставний платіж 9000 грн. Відповідно до вимог статті 759 ЦК України, яка є нормою, що регулює загальні положення про найму, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Крім того, згідно вимог частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першої статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становить умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до ст. 192 ЦК України, гроші (грошові кошти) є законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України. Згідно до ст. 177 ЦК України, об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші. У відповідності до ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Отже, в даному випадку виник юридичний факт оплати грошових коштів на користь Орендодавця, що підтверджується фактом підписання Договору сторонами і наявністю подальших відносин за Договором з оплатного найму квартири. Згідно з ч.1 ст.810 ЦК України, за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами частин 2-4 статті 825 ЦК України, розірвання договору найму житла на вимогу наймодавця можливе у трьох випадках: 1) за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк або у разі руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає; 2) у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї із попередженням наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці; 3) якщо наймач житла або інші особи, за дії яких він відповідає, використовують житло не за призначенням або систематично порушують права та інтереси сусідів. Пунктом 4 Договору передбачено, що у випадку невиконання однією із сторін взятих на себе зобов`язань, винна сторона виплачує іншій стороні штраф у розмірі 50% від суми оплати за один місяць, по іншим підставам спірні питання вирішуються в судовому порядку. Цей договір може бути достроково розірваним при умові обопільного повідомлення сторін одна одну за 30 днів. При розірванні Договору Орендатор зобов`язаний звільнити приміщення і відшкодувати збитки, якщо такі мали місце. У відповідності до приписів ст.ст. 192, 177, 190 ЦК України гроші є майном, яке є об`єктом цивільних прав. На цей час майно, що належить позивачу - грошові кошти у сумі 9000,00грн., перераховані Орендодавцю як заставний платіж. За правилами ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, відсутність заподіяних збитків майну, за яке позивач згідно з описом у п.6 Договору несе майнову відповідальність, або інших збитків квартирі Орендодавця, відсутність проведеної належним чином документальної оцінки їх вартості, виключає підстави для залишення у Орендодавця вищевказаних коштів. Без належної правової підстави залишення цих коштів є безпідставним набуттям чужого майна. Зобов`язання з безпідставного набуття або збереження майна є одним з видів не договірних зобов`язань, які регулюються положеннями глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Статтею 1212 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Змістом даних зобов`язань є обов`язок особи, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), повернути це майно потерпілому. Таке ж зобов`язання виникає і в тому разі, коли підстава, на якій майно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Згідно ст.3 Згідно ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду справи про повернення майна. Таким чином, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує виникнення даного виду зобов`язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи. Відсутність правової підстави означає, що майно набуте або збережене особою поза підставою (юридичним фактом), передбаченою законом, іншим правовим актом чи правочином, тобто коли мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття чи збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України. Як зазначив в судовому засіданні позивач, оскільки близився кінець строку дії Договору, сторонам слід було вирішити питання про розірвання або подовження строку його дії Договору. Водночас, позивачу було запропоновано для оренди іншу квартиру, оренда за яку є меншою, а місцезнаходження більш зручним. Він повідомив Орендодавця (відповідачку) про те, що планує припинити відносини за Договором по завершенні строку його дії (тобто 05.08.2019 р.) у зв`язку із тим, що знайшов іншу квартиру. В судовому засіданні судом також було встановлено, що до кінця строку, визначеному у Договорі, позивач проживав у найманій квартирі, ніяких перешкод щодо перебування його та його дружини в найманому приміщенні не існувало, вимог щодо дострокового звільнення приміщення йому не надходило, доказів таких дій Позивачем суду не надано. Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що 04.08.2019 року, у передостанній день найму квартири позивачем вона прибула за адресою квартири, однак не була туди допущена позивачем, який тим самим не надав їй можливості перевірити стан квартири та майна, яке в ній знаходилося та було передано Орендарю на підставі Договору. Відповідно до довідки складеної ДОП 1-го відділу Деснянського УП ГУ НП в м. Києві Ф. Казаряном, 03.08.2019 року до Деснянського УП ГУНП в м. Києві надійшла заява [PERSON] про те, що по [ADDRESS] власниця цієї квартири не виконує умови договору оренди житла. В бесіді з заявником було з`ясовано, що він разом із свою сестрою винаймали вказану квартиру та після закінчення строку умов домовились із власницею житла [PERSON] про зустріч, щоб передати ключі та повернути кошти, які були залишені під залог. Після перевірки квартири власницею житла, нею були помічені недоліки у стані майна квартири та було прийнято рішення не повертати у повному обсязі йому залог за рахунок удосконалення недоліків. Ці ж самі обставини викладені самим позивачем у своїй заяві від 03.07.2019 року (а.с. 119, 123 т.1). Аналогічні пояснення надала до Деснянського УП ГУНП у м. Києві сестра позивача [PERSON] (а.с. 121) та його дружина [PERSON] (а.с. 124 т.1). В матеріалах справи також міститься лист від 01.09.2020 року за вих. №Х-4518/125/49-2020 в якому начальник Деснянського УП ГУНП у м. Києві повідомив відповідачку про розгляд її звернення. В листі зазначено, що 23.07.2019 року до Деснянського управління поліції на спецлінію «102» надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що дві невідомі жінки та чоловік знаходяться у квартирі заявниці [ADDRESS] та вимагають грошові кошти в сумі 10 000 гривен.(а.с. 82 т.1). Як пояснила відповідачка в судовому засіданні цими особами були позивач, його дружина та його сестра. В судовому засіданні позивач не заперечував того, що на момент передачі квартири відповідачці за закінченням терміну дії договору, дійсно були деякі предмети вжитку, якими він користувався разом із своєю дружиною та сестрою не в такому стані, як передавалися при укладенні договору оренди - в квартирі було не прибрано, не закривалися дверцята холодильника, на килимі і підвіконні були плями, крім того під час користування квартирою були також в неналежному стані лічильники (зламані). Крім того, між ним та відповідачкою дійсно була розмова про компенсацію виявлених нею недоліків, проте вони не зійшлися у ціні. Щодо ключів від квартири, то вони не передавали їх відповідачці, комплект ключів залишився у його дружини. Відповідно до акту здачі-прийому квартири, який було складено відповідачкою та свідками від 04.08.2019 року вказані вище недоліки були крім інших недоліків зафіксовані в цьому акті. (а.с. 50 т.1). Позивач та його родина відмовилися підписати такий акт. Судом також було переглянуто диск з відеозаписом, наданий позивачем до суду (а.с. 141 т.1), з якого вбачається, що при здачі-прийому орендної квартири відповідачкою в присутності позивача та його дружини перелічуються недоліки, які вона виявила під час перебування у квартирі. Позивач погоджується, що дверцята холодильника не закриваються, необхідний ремонт лічильників, чистка килима. Крім того, відповідачка говорить про поломаний бачок в туалеті, плями на підвіконні та згорівшу люстру, на що позивач жодних пояснень не надає. Крім того, в судовому засіданні судом також було встановлено, що позивачем не було направлено повідомлення про необхідність дострокового розірвання договору, претензії та/або будь-якого іншого документу про те, що він залишає квартиру та бажає розірвати договір. Саме по собі укладення позивачем іншого договору оренди майна не свідчить про його дострокове виселення, не відповідає фактичним обставинам справи і фактично не підтверджує обставини, на які посилається позивач. Відповідно до умов Договору, Орендар (Позивач) зобов`язаний утримувати прийняту в найм нерухомість та майно у справному стані. Ці зобов`язання Орендарем виконані не були, майно було пошкоджено, що відображено в Акті здачі-приймання квартири від 04.08.2019р. Саме внаслідок відмови Орендаря від приведення квартири в стан, в якому вона передавалася Орендарю і від подальшого спілкування щодо порядку проведення відшкодування, сума забезпечення (залогова сума) у розмірі 9000 грн. була утримана Орендодавцем в рахунок відшкодування завданих збитків. Дострокового розірвання договору не відбувалося, і перешкод у користуванні орендованим майном з боку Орендодавця до закінчення строку дії Договору не здійснювалося. В підтвердження протилежного позивачем суду належних та допустимих доказів надано не було. Відповідачкою під час розгляду справи були надані суду належні докази, які свідчать про наявність заподіяних Орендарем (позивачем) збитків майну Орендодавця (відповідачки), тобто існують відповідні факти, що є підставою для залишення за Орендодавцем грошових коштів у сумі 9000 грн. Отже, суд приходить до висновку, що ці грошові кошти не підлягають поверненню шляхом стягнення як безпідставно набуті. В якості нормативного обґрунтування по вимогам про стягнення орендної плати в сумі 9000 грн. за неналежним чином надану оренду квартири за останній місяць, то суд застосовує ті самі норми Закону. Щодо відповідальності Орендодавця у вигляді штрафу, то в даному випадку порушення Орендодавцем умов Договору, яке проявилось у достроковому припинені (розірванні) Договору раніше узгодженого строку і неповернення заставного платежу 9000 грн. не знайшли свого підтвердження при розгляді справи судом, оскільки орендарем були заподіяні збитки майну орендодавця. Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача коштів в сумі 22 500.00 грн., які складаються з 9 000.00 грн. орендної плати за фактично не надану оренду, 9 000.00 грн. безпідставно неповернутого заставного платежу, 4 500.00 грн. штрафу за порушення умов договору є безпідставними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, а позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню. Щодо заяви сторони відповідача про здійснення повороту виконання заочного рішення суду від 19.02.2020 року то судом встановлено наступне. За частиною п`ятою статті 444 ЦПК України, питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Так, за частиною дев`ятою вказаної статті Кодексу, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:1) закриває провадження у справі;2) залишає позов без розгляду;3) відмовляє в позові повністю;4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. За змістом ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2020 року позовні вимоги у даній справі задоволено, а саме стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] кошти в сумі 22 500.00 грн., які складаються з 9 000.00 грн. орендної плати за фактично не надану оренду, 9 000.00 грн. безпідставно неповернутого заставного платежу, 4 500.00 грн. штрафу за порушення умов договору, а також судовий збір в розмірі 764 грн. 40 коп. 12.06.2020 по даній цивільній справі було видано виконавчий лист №754/15996/19 та відкрито виконавче провадження №62492736. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2020 р. за заявою відповідача заочне рішення від 19.02.2020 скасовано, справу призначено до судового розгляду. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у розмірі 22 500 грн. 00 коп. та судові витрати в розмірі 764.40 грн. в рахунок виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 19.02..2020 року у справі № 754/15996/19, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Л.О. про закінчення виконавчого провадження в зв`язку із виконанням рішення суду, а також відміткою в оригіналі виконавчого листа про його виконання /а.с. 210-212 т.1/. Поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини). Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі, а застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням. Таким чином, оскільки суд після скасування заочного рішення по цій справі, яке фактично було виконано відповідачем прийшов до висновків про відмову в задоволенні цього позову, то заява сторони відповідача про поворот виконання рішення суду підлягає задоволенню.

Outcome: approved