Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої органом місцевого самоврядування, посилаючись на те, що Постановою Кабінету Міністрів України №328 від 20.03.22 року "Деякі питання забезпечення населення продовольчими товарами тривалого зберігання в умовах воєнного стану" (надалі постанова КМУ №328), визначено, що мешканці Височанської селищної територіальної громади повинні отримати у квітні 2022 року продовольчі товари обсяг яких встановлено в Додатку до цієї постанови. Ці товари купуються за кошти держбюджету України, централізовано формуються та видаються населенню Харківською військовою обласною адміністрацією (надалі ХОВА). В ХОВА прийнято розпорядження № 16 В від 23.03.2022 року, за яким організацію та забезпечення видачі населенню вказаних товарів покладено на Штаб з питань надання населенню гуманітарної допомоги. Сама видача вже сформованих товарів на території Височанської селищної територіальної громади здійснювалась посадовцями і працівниками Височанської селищної ради. На закупівлю та формування означених товарів, у квітні 2022 року було виділено з бюджету України 5 млрд. гривен, в розрахунку сформування 10 млн. одиниць пакетів товарів. Вартість кожного пакету вказаних товарів складала 500 гривень. До Височанської селищної ради було направлено на передачу населення означених постановою КМУ № 328 товари, але посадові особи Височанської селищної ради організували не прозору передачу населенню товарів, визначену на своїх особистих міркуваннях, тому за квітень 2022 року позивачем не було отримано означених у постанові КМУ №328 продуктів харчування, бо вони були таємно привласнені посадовими особами Височанської селищної ради. Позивач вказує, що невидача встановлених постановою КМУ №328 продуктових товарів тривалого строку зберігання не тільки порушила його права, що гарантовані цією постановою, а й права визначені Конституцією України. Щодо розрахунку відшкодування завданої матеріальної шкоди: то вона визначена вартістю продуктового набору, вказаного у постанові КМУ №328 і складає 500 гривень, а сума завданої позивачу моральної шкоди не підлягає чіткому розрахунку, але позивач вважає що її розмір повинен бути у розмірі 2000000 гривень, як компенсацію за завдану йому моральну шкоду, яка надасть можливість подолати негативні наслідки від її отримання. Ухвалою суду від 03.04.2023 року позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 30.05.2023 року цивільний позов призначено до судового розгляду з викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився надавши до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с.38). Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи було повідомлено своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, причини неявки суду не повідомлено, клопотання про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності не подавалося. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вказано позивачем в обґрунтування позовних вимог, 28.04.2022 року [PERSON] прийшов до будівлі Зеленогайського ліцею Височанської селищної ради, де в той день він мав отримати пакет гуманітарної допомоги. Коли дійшла його черга заступник директора ліцею [PERSON] записала його паспортні дані у список і йому видали пакунок з продуктовим набором. Він запропонував [PERSON] розкрити пакунок і показати його вміст. [PERSON] натомість запропонувала йому отримати пакунок а потім самому його розпаковувати. Після цього він відмовився отримувати пакунок та розписуватися за його отримання. Це підтверджується записом № 216 у відомості від 28.04.2022 року на видачу гуманітарної допомоги мешканцям [ADDRESS] . Відповідно до відповіді Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про розгляд звернення [PERSON] за №Р-91/01-28 від 07.02.2023 року, Кабінетом Міністрів України прийнято\~Постанову № 328 від 20.03.2022 року «Деякі питання забезпечення населення продовольчими товарами тривалого зберігання в умовах воєнного стану»\~(зі змінами та доповненнями) передбачено, що на період дії воєнного стану з метою задоволення нагальних потреб функціонування держави забезпечення населення територіальних громад в регіонах, на території, яких тривають активні бойові дії, продовольчими товарами тривалого зберігання здійснюється безоплатно. Обсяг продовольчих товарів для безоплатної видачі населенню формує Міністерство економіки. Допускається взаємозамінність товарів за рахунок інших наявних товарів. Перелік товарів, що видаються безоплатно, може формуватися, виходячи з наявної кількості товару та кількості осіб, які потребують забезпечення. За інформацією Височанської селищної ради, [PERSON] було включено до списків отримувачів гуманітарної допомоги, яка надавалася населенню територіальної громади за цією програмою. Однак, позивач відмовися від її отримання 28.04.2023 року, про що свідчить запис у відомості на видачу гуманітарної допомоги мешканцям смт. Високий (а.с.40). Вищевказані обставини справи позивачем не спростовані. Навпаки, в позовній заяві [PERSON] вказав, що йому намагалися видати пакунок під розпис проте без його огляду. Разом з тим, ні\~постановою КМУ № 328 від 20.03.2022 року, ні розпорядженням начальника Харківської ОВА № 16В від 24.03.2022 року не встановлено обов`язку (права) перед видачею (отриманням) продуктового набору здійснювати огляд його змісту. Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статей15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 55\~Конституції\~України визначено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини першої вказаної статті, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56 Конституції України\~визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно частини 1\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частини 1\~статті 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що виходячи з положень ст. ст.16, 23\~ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. В\~статті 1166 ЦК України\~визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Згідно частини 1статті 1167 ЦК України\~передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174ЦК України. Відповідно до\~статті 1173ЦК України\~шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Статтею 1174ЦК України\~передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Подібний висновок щодо застосування зазначених норм матеріального права викладений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/10710/18 (провадження № 61-125св19), від 20 вересня 2021 року у справі № 686/8422/20 (провадження № 61-2846св21), від 25 жовтня 2021 року у справі № 686/27099/20 (провадження № 61-6880ск21), від 15 листопада 2021 року у справі № 686/24617/20 (провадження № 61-10922св21), від 27 жовтня 2022 року у справі № 686/20441/21 (провадження № 61-3969св22). У пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зазначено, що застосовуючи статті1173,1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування. Як роз`яснено у пункті 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992року №6\~розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до пункту 5\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від31березня 1995року №4\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей1173,1174\~ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини. Водночас потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого встановлюється наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю). Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, обов`язковою умовою відшкодування заподіяних збитків та майнової шкоди є порушення прав особи внаслідок незаконних дій або бездіяльності та наявність реального збитку та шкоди. Оскільки для наявності зобов`язання з відшкодування шкоди відповідно до\~статті 1173ЦК України\~потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою\~статті 76 ЦПК України\~передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини першої\~статті 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша\~статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При дослідженні матеріалів справи встановлено, що позивачем не було надано належних, допустимих та достовірних доказів неправомірних дій відповідача, внаслідок яких йому було завдано матеріальної та моральної шкоди. Враховуючи, що позивач відмовився від отримання продуктового набору підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідача відсутні. Також при прийнятті рішення суд звертає увагу на те, що позивачем жодними належними доказами не доведено факт завдання йому відповідачем моральних страждань. За таких підстав суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованим належними доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно п.13 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, судові витрати по розгляду цієї справи слід віднести на рахунок державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed