Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 15.10.2005 року між нею та відповідачем [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 118. Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дітей не має. Зазначає, що в кожного з них своє бачення сім`ї, останні роки переповнені конфліктами, сварками, маніпуляціями та насиллям, які в основному відбуваються на очах у дітей, що впливає на їх фізичне та психічне здоров`я та має негативні наслідки як у навчанні так і в спілкуванні серед друзів. Вказує, що вже подавалася позовна заява на розлучення, але згодом були вжиті заходи примирення, проте з часом ситуація у відносинах знову погіршилася. Підстав для примирення позивачка вже не вбачає. Шлюбні відносини фактично вже припинилися і взаєморозуміння відсутнє впродовж тривалого часу. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 15.10.2005 року, між нею та [PERSON] розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак його представник - адвокат Меренич М.І. надала суду заяву, згідно якої відповідач позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 15.10.2005 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Іршавського районного управління юстиції Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 118. Від даного шлюбу у подружжя є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спору про місце проживання дітей сторонами не заявлялося. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1073, 60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved