Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] , звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, до [PERSON] , в якій позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд визнати спільним сумісним майном подружжя, [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] ; розподілити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS] наступним чином: визнати за [PERSON] , право приватної власності на частину квартири [ADDRESS] , визнати за [PERSON] право власності на частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що 20 лютого 1982 року Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між позивачем та [PERSON] , про що 20 лютого 1982 року складено відповідний актовий запис № 84. За час шлюбу, як зазначає, позивач, у 1997 році, подружжям за спільні кошти була придбана квартира [ADDRESS] та зроблений відповідний ремонт. Право власності на яку було зареєстровано за відповідачкою. Зважаючи на те, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо поділу майна, яке на думку позивача, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, останній вирішив звернутися до суду щодо вирішення зазначеного спору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено суддю Приморського районного суду м. Одеси Свячену Ю.Б. Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року відстрочено [PERSON] , сплату судового збору до ухвалення рішення у справі. Ухвалою суду від 02 серпня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб та призначено судове засідання на 09 листопада 2021 року та витребувано з Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради посвідчені належним чином копії архівних справ щодо об`єктів нерухомості, які зареєстровані за [PERSON] у період з 1982 року по 2013 рік. 07 вересня 2021 року на адресу суду надійшов лист від КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради із проханням надати додаткові уточнення в частині зазначення ідентифікаційного номеру [PERSON] для належного виконання ухвали суду від 02 серпня 2021 року в частині витребування. Відповідно до наказу в.о. голови суду № 130-в/тм/с від 17 серпня 2021 року та № 137-в/тм/с від 31 серпня 2021 року у період з 30 серпня 2021 року по 20 вересня 2021 року головуюча суддя Свячена Ю.Б., знаходилась у щорічній основній відпустці. 08 листопада 2021 року до суду надійшла із Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради витребувана інформація у відповідності до ухвали суду від 02 серпня 2021 року. У судове засідання 09 листопада 2021 року сторони не з`явилися. Про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про відкладення судового засідання. Розгляд справи відкладено на 17 грудня 2021 року. 02 грудня 2021 року від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що з 20 лютого 1982 року [PERSON] , та [PERSON] , перебували у шлюбі, зареєстрованому Першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції , про що було складено відповідний актовий запис № 84 від 20 лютого 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого повторно 24 квітня 2021 року Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) серії [NUMBER] . У зв`язку з тим, що спільне життя з позивачем не склалося, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року розірвано шлюб між сторонами. У відзиві відповідачка заперечує факт того, що квартира [ADDRESS] була придбана за спільні кошти подружжя, зазначаючи при цьому, що зазначена квартира була придбана за її особисті кошти у [PERSON] , за договором купівлі-продажу нерухомого майна № Н-00184/97 від 12 грудня 1997 року, укладеному на Одеській муніципальній біржі. Після укладення договору сторони повністю виконали всі його умови, продавець передав покупцю (відповідачці) вищезгадане майно у власність, а відповідач сплатила продавцю вказану в договорі суму, вселилась в куплену квартиру і оформила реєстрацію квартири в КП «ОМБТІ та РОН» 18 грудня 1997 року за № 166 стор.2 кн.247 пр. Кошти на придбання спірної квартири відповідачкою було отримано з підприємницької діяльності, яку вона в той час здійснювала як фізична особа-підприємець, а також з продажу, в тому числі, за договором № Н-00196/97 купівлі-продажу нерухомого майна від 19 грудня 1997 року, укладеному на Одеській муніципальній біржі між [PERSON] та [PERSON] , квартири [ADDRESS] , яка належала відповідачці на праві приватної власності. Як зазначено у відзиві, у 2012 року відповідачка, мала намір розпорядитись належної їй на праві власності квартири [ADDRESS] , однак договір купівлі-продажу № Н-00184/97 від 12 грудня 1997 року, за яким було придбано зазначену квартиру, був укладений на Одеській муніципальній біржі та на момент його укладення не потребував нотаріального посвідчення. З підстав чого, відповідачка звернулась до суду, та заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за № Н-00184/97 від 12 грудня 1997 року дійсним. На підставі зазначеного заочного рішення суду від 24 вересня 2012 року за [PERSON] , було зареєстровано право власності лише 11 жовтня 2021 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60929890 від 13.10.2021 року. Тобто, реєстрація права власності на спірну квартиру за [PERSON] , відбулась вже після розірвання шлюбу між сторонами. Також відповідачка зазначає, що позивачем не доведено в позовній заяві та доданими до неї доказами, що грошові кошти, які позивачем були отримані від трудової діяльності були витрачені ним як спільна участь в придбанні разом з відповідачем спірної квартири в інтересах сім`ї. Також відповідачкою заперечуються доводи позивача щодо його примусового видворення у 2020 році зі спірної квартири, оскільки після укладення шлюбу, позивач оселився у 1982 році в належній на праві власності відповідачки квартирі [ADDRESS] , де проживав по 1997 рік, та в той час мав вже зареєстроване місце проживання в квартирі [ADDRESS] , яку позивач отримав у власність після смерті його батьків. У грудні місяці 1997 року відповідачка відчужила на користь третіх осіб, квартиру [ADDRESS] , та за отримані кошти, у тому числі від продажу квартири, придбала квартиру [ADDRESS] , в якій проживала разом з позивачем по жовтень 2001 року. Як зазначає відповідачка, у 2001 році вона придбала позивачу квартиру [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу майна № Н-00908/2001 від 29 листопада 2001 року, укладено на Одеській муніципальній біржі, в подальшому зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 30 листопада 2001 року. 02 серпня 2012 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси визнано дійсним вищевказаний договір. Позивач проживав та був зареєстрований у вказаній квартирі з жовтня місяця 2001 року по жовтень місяць 2018 року. В подальшому вказану квартиру позивачем було відчужено на користь третіх осіб. Як зазначає відповідачка, через постійні сварки, сторони деякий час проживали окремо, проте в 2018 році задля збереження сімейних цінностей сторони примирились, та позивач почав проживати разом з відповідачкою у спірній квартирі до 2020 року. З підстав того, що позивачу потрібно було стати на облік в органах пенсійного фонду, відповідачка надала згоду на реєстрацію місця його проживання у спірній квартирі. У судове засідання 17 грудня 2021 року з`явились представник позивача та представник відповідача. У ході судового засідання протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів. Оголошено перерву у судовому засіданні на 26 січня 2022 року з підставі заявленого клопотання представника позивача про надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. 19 січня 2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи відповідачки про те, що спірна квартира була придбана за кошти від продажу квартири [ADDRESS] із посиланням на договір купівлі-продажу № Н-00196 від 19 грудня 1997 року, не відповідають дійсності, оскільки спірна квартира була придбана раніше, а саме 12 грудня 1997 року. Також зазначено, що позивач ніколи не вважав, що спірна квартира є особистою власністю відповідача та ніяких усних обіцянок не надав. Відповідачкою використовувались доходи позивача, який у період з 1982 року по 2005 рік виконував обов`язки донкермана, як правило по шість місяців, та мав дохід у розмірі 10 000 дол. США, на свій розсуд. [PERSON] , забезпечував гідний матеріальних стан своєї родини, у тому числі надавалась матеріальна допомога щодо забезпечення придбання нерухомого майна для доньки відповідачки, та після переїзду доньки відповідачки на проживання до країни Австралії, матеріальна допомога не припинялась. Грошові кошти після відчуження квартири [ADDRESS] були передані відповідачкою своїй доньці. Також зазначає, що у вересні місяці 2020 року відповідачка вигнала [PERSON] зі спірної квартири, не віддаючи йому навіть його особисті речі, останній був вимушений звернутись до органів поліції із заявою щодо факту домашнього насильства, що підтверджується копіями матеріалів, які були зареєстровані у ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області до ЄО за № 21645 від 12 листопада 2020 року, № 21628 від 12 листопада 2020 року, № 21635 від 12 листопада 2020 року . Щодо доводів відповідача, про те, що спірна квартира була зареєстрована за відповідачем, 13 жовтня 2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, ніяким чином не впливає на режим спільної сумісної власності подружжя, оскільки саме придбання квартири було в період шлюбу. 26 січня 2022 року від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині орієнтованого розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 26 січня 2022 року від представника позивача до суду надійшли клопотання про долучення доказів до матеріалів справи та клопотання про виклик свідків. У судове засідання 26 січня 2022 року з`явились представник позивача та представник відповідача. Оголошено по справі перерву на 21 лютого 2022 року, за заявою представника відповідача з підстав ознайомлення із заявою про уточнення позовних вимог. 18 лютого 2022 року від представника відповідача надійшли заперечення у порядку ч. 1 ст. 180 ЦПК України, в яких зазначено, що позивачем не доведено, а ні в позовні заяві, а ні у відповіді на відзив, що грошові кошти, які були отримані позивачем від трудової діяльності були витрачені ним як спільна участь в придбанні разом з відповідачкою спірної квартири в інтересах сім`ї. Зазначення те, що позивач працював донкерманом не відповідає записам в трудовій книжці, оскільки позивач з 1982 року по 1992 рік працював старшим мотористом, 3-м та 4-м механіком. Позивачем не надано жодних доказів з приводу працевлаштування та отримання ним доходу після 1992 року та на час придбання спірної квартири. Також зазначено, що відповідачка мала достатньо коштів для придбання квартири [ADDRESS] , оскільки [PERSON] була опікуном, на той час неповнолітнього [PERSON] , якому за заповітом на праві власності належала кімната в приватному будинку із земельною ділянкою на [ADDRESS]. 03 серпня 1996 року позивачка відчужила зазначене майно та придбала разом із [PERSON] , однокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором від 03 серпня 1996 року. Враховуючи те, що [PERSON] , був неповнолітній, весь час він проживав разом зі своїм опікуном - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Весь період з серпня місяця 1996 року по 2008 рік, квартира [ADDRESS] здавалась в оренду у розмірі 2500,00 грн та отримані кошти за згодою [PERSON] відповідачкою також були покладені в придбання спірної квартири. Незважаючи на наявні особисті грошові кошти у [PERSON] у розмірі 22 500, 00 грн, відповідної суми не було достатньо для придбання квартири [ADDRESS] . У зв`язку з цим, близька подруга відповідачки, [PERSON] , запропонувала допомогти сплатити вартість бажаної квартири та позичила [PERSON] 2500, 00 доларів США. Зважаючи на те, що [PERSON] та [PERSON] мали дружні близькі стосунки та ставилися одна до одної як до рідної сестри, такі грошові кошти були передані без оформлення розписки або будь-яких інших документів. 21 жовтня 2013 року після смерті [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, квартиру [ADDRESS] , відповідачем було відчужено. Окрім зазначеного, відповідачка, 25 років займана посаду державного інспектора Управління Державної торгової інспекції в Одеській області, мала сталий дохід, отримувала премії та відзнаки. Також займалась підприємницькою діяльністю. Враховуючи зазначене відповідачка стверджує в запереченнях про те, що спірна квартира була придбана виключно за її особисті кошти джерелом походження яких були: особисті заощадження, накопичені за 25 років праці в Держторгінспекції; доходу від підприємницької діяльності; коштів від здавання в оренду квартири [ADDRESS] ; завдатку від продажу квартири [ADDRESS] ; матеріальної допомоги від брата - [PERSON] та отримання у борг від близької подруги відповідачки грошових коштів у розмірі 2500 дол. США. 18 лютого 2022 року від представника відповідача до суду надійшли заперечення на заяву про уточнення позовних вимог в яких представник відповідачки просив залишити без розгляду та повернути заяву про уточнення позовних вимог від 25 січня 2022 року, оскільки зазначена заява не відповідає вимогам ст. 183 ЦПК України. 18 лютого 2022 року від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи від 26 січня 2022 року. 18 лютого 2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення cудового засідання, яке призначене на 21 лютого 2022 року та визнання обов`язковою явку позивача [PERSON] . У судове засідання 21 лютого 2022 року з`явились представник позивача та представник відповідача. У ході судового розгляду протокольними ухвалами суду прийнято заяву про уточнення позовних вимог від 25 січня 2022 року, задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи від 26 січня 2022 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про визнання обов`язковою явку позивача [PERSON] . Оголошено перерву по справі на 10 березня 2022 року, з підстав заявленого клопотання представника відповідачки про надання можливості мирного врегулювання спору. 10 березня 2022 року судове засідання відкладено на 12 квітня 2022 року, з підстав знаходження головуючої судді Свяченої Ю.Б. у відпустці. У судове засідання 12 квітня 2022 року сторони не з`явилися. Про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідачки до суду надійшла заява про відкладення судового засідання. Розгляд справи відкладено на 31 травня 2022 року. У судове засідання 31 травня 2022 року сторони не з`явилися. Про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача та представника відповідачки до суду надійшла заява про відкладення судового засідання. Розгляд справи відкладено на 27 липня 2022 року. У судове засідання 27 липня 2022 року з`явився представник позивача та представник відповідачки. Оголошено перерву по справі на 29 серпня 2022 року, за заявою представника відповідачки з підстав ознайомлення із матеріалами справи. 26 серпня 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. 26 серпня 2022 року від представника відповідача надійшли додаткові пояснення по справі та клопотання про виклик свідків. 29 серпня 2022 року від представника позивача надійшли заперечення на додаткові пояснення. У судове засідання 29 серпня 2022 року з`явились представник позивача, представник відповідача та відповідач. У ході судового засідання протокольними ухвалами суду задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів до матеріалів справи, клопотання представника позивача про виклик свідків, клопотання представника позивача про витребування у відповідача оригіналів правовстановлюючих документів для їх огляду у судовому засіданні. Оголошено перерву по справі на 11 жовтня 2022 року. Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року витребувано від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області: інформацію (відомості) про джерела отримання доходів, а також суми нарахованих та/або отриманих доходів та сплачених податків [PERSON] за період з 20 лютого 1982 року по 23 червня 2021 року; інформацію (відомості) про джерела отримання доходів, а також суми нарахованих та/або отриманих доходів та сплачених податків, як фізичною особою, а також, як фізичною особою-підприємцем [PERSON] . 07 жовтня 2022 року від представника відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження по справі. 10 жовтня 2022 року від представника позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження по справі. 11 жовтня 2022 року, у зв`язку з оголошенням повітряної тривоги, розгляд справи відкладено на 21 листопада 2022 року. У судове засідання 21 листопада 2022 року з`явились представник позивача, представник відповідача та відповідач. У ході судового розгляду допит свідків не проводився з підстав їх неявки у судове засідання. Ухвалою суду від 21 листопада 2022 року зупинено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя до набрання законної сили судового рішення у цивільній справ №522/11198/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. 28 листопада 2022 року від Головного управління Державної податкової служби в Одеській області надійшли витребувана ухвалою суду від 29 серпня 2022 року інформація. Постановою Одеського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2022 року скасовано, направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. У судове засідання 30 травня 2023 року з`явились представник позивача, представник відповідача та відповідач. У ході судового розгляду протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача про виклик та допит свідків. Оголошено перерву по справі на 10 липня 2023 року. У судове засідання 10 липня 2023 року з`явились представник позивача, представник відповідача та відповідач. У ході судового розгляду допит свідків, не проводився з підстав їх неявки у судове засідання. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити в повному обсязі. Відповідачка та її представник заперечували проти позову, просили відмовити у такому у зв`язку з безпідставністю. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши доводи представника позивача, відповідача та її представника, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, [INFO] між [PERSON] та [PERSON] першим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зареєстрований шлюб, про що було складено відповідний актовий запис № 84, від 20 лютого 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого повторно 24 квітня 2021 року Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) серії [NUMBER] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Рішення суду набрало законної сили. 12 грудня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено на Одеській муніципальній біржі, договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-00184/97, а саме квартиру [ADDRESS] . Згідно п.5 договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] було придбано за 26 600 грн. Вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН»18.12.1997 року за № 166 стор. 2 кн. 247пр. На виконання ухвали суду про витребування доказів від 02 серпня 2021 року Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради надано інформацію про те, що станом на 31.12.2012 року, право власності на ім`я фізичної особи [PERSON] у період з 1982 року по 2013 роки, зареєстровано за п`ятьма фізичними особами на нерухоме майно за адресами: - [ADDRESS] ; - [ADDRESS] ; - [ADDRESS] ; - [ADDRESS] ; - [ADDRESS] . Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2012 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , за № Н -00184/97 від 12 грудня 1997 року, укладеного між [PERSON] , з однієї сторони та [PERSON] , з іншої. Рішення суду набрало законної сили. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 279472117 від 13 жовтня 2021 року право власності [PERSON] на спірну квартиру за вказаним рішенням суду було зареєстровано 11 жовтня 2021 року за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60929890 від 13.10.2021 року Як встановлено судом, спірне майно, а саме, квартира [ADDRESS] , було придбане подружжям [PERSON] , та [PERSON] , за час перебування в зареєстрованому шлюбі. У зв`язку із тим, що у досудовому порядку врегулювати спір щодо поділу зазначеної вище квартири не являється можливим, позивач змушений був звернуться до суду із вказаною позовною заявою. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ст. 13 ЦПК України, передбачено що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права особистої приватної власності на майно, яке набуте під час шлюбу, спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першоїстатті 57 СК Україниособистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Сімейне законодавство чітко розмежовує майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка та майно, що є об`єктом спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі № 6-1568цс16 та в постанові від 20 липня 2022 року у справі №703/2284/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18) зроблено висновок, що "устатті 60 СК Українизакріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить істаття 368 ЦК України. Частиною першоюстатті 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує". Позивач зазначає, що за період подружнього життя з відповідачем за їх спільні кошти було придбано квартиру [ADDRESS] та вказує на те, що грошові кошти на покупку спірної квартири надавались ним, оскільки позивач з 30 серпня 1977 року працював у Дунайському пароплавстві на транспортних судах, на посадах моторист, механік. З 1984 року був переведений до державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» де працював на суховантажних судах далекого плавання до 1992 року. А у період з 1982 року по 2005 рік виконував обов`язки донкермана, як правило по шість місяців, та мав дохід у розмірі 10 000 дол. США. Так, із наданих представником позивача копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що [PERSON] , 30 серпня 1977 року працював у Дунайському пароплавстві на посадах моторист, механік. З 1984 року був переведений до державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» де працював на посадах машиніста, старшого моториста, механіка до вересня місяця 1992 року. Зазначене також підтверджується довідкою виданою директором департаменту кадрової роботи ВАТ «Українське дунайське пароплавство» від 05 травня 2003 року та довідкою державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» від 21 квітня 2003 року № А-426. Інших відомостей щодо трудової діяльності позивача матеріали справи не містять. Як вище зазначалось квартира [ADDRESS] була придбана 12 грудня 1997 року шляхом укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] на Одеській муніципальній біржі, договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-00184/97. Вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] в КП «ОМБТІ та РОН»18.12.1997 року за № 166 стор. 2 кн. 247пр. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 24 березня 2021 року у справі N 161/17237/19, провадження N 61-15св21. Суд не приймає до уваги твердження представника позивача про те, що [PERSON] , з 1982 року по 2005 рік виконував обов`язки донкермана, та мав дохід у розмірі 10 000 дол. США, оскільки зазначене спростовується копією трудової книжки [PERSON] , з якої вбачається, що з 30 серпня 1977 року по 1984 рік [PERSON] працював на посадах моторист, механік у Дунайському пароплавстві на посадах моторист, механік, а з 1984 року по вересень місяць 1992 року працював на посадах машиніста, старшого моториста, механіка у державній судноплавній компанії «Чорноморське морське пароплавство» та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми/платежів виплачених доходів та утримання податків [PERSON] , які надані ГУ ДПС в Одеській області на виконання ухвали суду від 29 серпня 2022 року про витребування доказів. Відомостей щодо подальшого працевлаштування [PERSON] , а саме з 1992 року по 2005 рік матеріали справи не містять. Суд критично відноситься до наданих представником позивача фотокарток, на підтвердження факту працевлаштування [PERSON] , за трудовими контрактами моряком за межами України після 1992 року, оскільки встановити місце та за який період були здійсненні дані фотокартки не вдається можливим. Принцип змагальності сторін покладає на кожну із них обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках. Так, у порушення вимог ст.60 СК України, позивачем не доведено факт отримання доходу у період здійснення купівлі спірної квартири, не доведено факт витрачання його особистих або спільних коштів подружжя, які позивач отримував до 1992 року на придбання спільної квартири під час перебування у шлюбі із відповідачкою. В той же час, на переконання суду відповідачка, її представник довели той факт, що придбання вищевказаної квартири були здійсненні за рахунок особистих коштів [PERSON] , отриманих внаслідок праці та здійснення підприємницької діяльності, продажу та здачу в оренду іншого нерухомого майна яке належало на праві власності відповідачки. Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна є недоведеними, відтак позов є безпідставним, необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed