Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

У травні 2023 року позивач звернувся з позовом до районного суду про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Свої вимоги мотивувало тим, що 25 травня 2020 року о 13 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz Sprinter», державний номерний знак [NUMBER] , при виїзді на вул. Володимирська в с.\~Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, допустив самовільний рух транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota\~RAV4», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.07.2020 року, ДТП сталося внаслідок порушення відповідачем ПДР. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП не була застрахована за договором обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів. За заявою потерплоі сторони ними було сплачено страхове відшкодування в розмірі 25 046, грн. та понесені витрати на огляд транспортного засобу і збір документів в розмірі 1340 грн. Тому, просив суд стягнути з [PERSON] на користь МТСБ України витрати у розмірі 26\~386,00 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн.. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15 травня 2023 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У встановлений судом строк сторони не надіслали заперечень щодо такого розгляду справи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками [PERSON] направлено за місцем реєстрації фізичної особи. Ухвалу про відкриття, позовну заяву з додатками [PERSON] отримав 30 травня 2023 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. Відзиву, пояснень, будь-яких клопотань чи заяві від відповідача до суду не надходило на час прийняття рішення. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При розгляді\~справи встановлено,\~що 25.05.2020 року о 13 год. 00 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mersedes-Benz Sprinter», державний номерний знак [NUMBER] , при виїзді на вул. Володимирська в с.\~Білогородка Києво-Святошинського району Київської області, допустив самовільний рух транспортного засобу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota\~RAV4», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20\~липня\~2020 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.\~124 КУпАП. При оформленні ДТП, відповідач надав поліс ОСЦПВВНТЗ - №\~АО/0064071 укладений з ПрАТ «УПСК». ПрАТ «УПСК» своїм листом від 26 червня 2020 року повідомило МТСБУ про те, що бланк договору ОСЦПВВНТЗ за №\~АО/0064071 обліковується страховиком як «зіпсований», а автомобіль «Mersedes», державний номерний знак [NUMBER] , - не застрахований. 25 травня 2020 року до МТСБ України надійшла заява від [PERSON] про відшкодування їй завданої шкоди особою, яка не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність. Згідно звіту №7793/06/20 від 01 липня 2020 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, завданого власникові автомобіля «Toyota\~RAV4», державний номерний знак [NUMBER] , в результаті пошкодження при ДТП складала 25\~046,00 грн. [PERSON] було виплачено страхове відшкодування відповідно до наказу МТСБ України №\~3.1/2648 від 28 квітня 2021 року, що підтверджується платіжним дорученням №\~1029926 від 29 квітня 2021 року. Також МТСБУ було сплачено ТОВ «Сател Груп» за послуги аварійного комісара у розмірі 1 340,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №\~1480726 від 29 липня 2020 року. За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб визначених у ст. 13.1 Закону. У ст. 1.6 вищевказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власники або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. На підставі поданих сторонами доказів та встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження вимог про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, а саме на виплата страхового відшкодування в розмірі 25\~046,00\~грн. та витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 1 340,00 грн., що разом становить 26\~386,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2684,00 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved