Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду з позовом до Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на наступне. Так [INFO] у віці 63 років в м. Одеса помер [PERSON] чоловік позивачки. За життя покійному належав житловий будинок з надвірними господарчими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , та 1/2 частина житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . З приводу прийняття спадщини, що залишилась після смерті чоловіка позивач [PERSON] звернулась до державної нотаріальної контори та за її заявою заведено спадкову справу №274/2016. Проте через відсутність правовстановлюючих документів на будинок позивач позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальному порядку. Представник позивача адвокат Поновчовна Т.Б. надала до суду заяву якою просила проводити слухання справи без її участі в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити. Представник Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області надав до суду заяву якою просив проводити слухання справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] у віці 63 років в м. Одеса помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області. Позивач [PERSON] перебувала з померлим у зареєстрованому шлюбі з 31 грудня 1975 року, що підтверджується надано до суду копією свідоцтва про укладення шлюбу від 31.грудня 1975 року серії [NUMBER] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] звернувшись у встановлений законом строк до Комінтернівської районної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується копією спадкової справи 274/2016, проте не отримала свідоцтво про право на спадщину на визначене у позові нерухоме майно. Згідно дослідженої судом копії спадкової справи інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] , які є дітьми позивача та спадкодавця відмовились від прийняття спадщини на користь матері (позивача). Згідно до виписки з погосподарської книги Кремидівського старостинського округу Доброславської селищної ради Одеського району Одеської області №03.02-12/43 від 17.03.2023, згідно з запису в погосподарській книзі №8, особовий рахунок № [NUMBER] , Доброславської селищної ради району Одеської області, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , значиться за нині померлим [PERSON] . Рік забудови - 1978 р., присадибна земельна ділянка складає 0,074 га, не приватизована. 05.07.2011 року Комінтернівським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії ВКР №500738 , виданого 14.02.1996 р. [PERSON] , державним нотаріусом Комінтернівської районної державної нотаріальної контори на частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в розташований [ADDRESS] . При вирішенні даного спору суд керується у тому числі законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самого спадкодавця на момент закінчення будівництва будинку. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» від 04.10.1991 року №7, з наступними змінами і доповненнями, у п.9 зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянином на відведеної йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до Цивільного кодексу УРСР 1963 року та інших нормативно-правових актів, що регулювали правовідносини по державній реєстрації права власності на нерухоме майно до набуття чинності новим Цивільним кодексом України, а саме до 01.01.2004 року, та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №195-ІУ, виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Діючим на той час законодавством передбачалася тільки державна реєстрація будівель споруд, реєстрація права власності на нерухоме майно, доказом чому, відносно будинків і будівель, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради, записи у погосподарських книгах сільських рад. Статтею 3 Закону №195-ІУ визначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Крім того, за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, суд дійшов висновку, що за життя [PERSON] набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] і це право підлягає успадкуванню в загальному порядку. Право власності спадкодавця [PERSON] на частину житлового будинку з надвірними господарчими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] підтверджується дослідженим судом витягом про державну реєстрацію права власності №30513581 від 05.07.2011 року. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк та будучи спадкоємцем першої черги як переживший з подружжя [PERSON] фактично прийняла спадщину проте позбавлена можливості в оформленні своїх спадкових прав. Статтею 55\~Конституції України гарантований судовий захист прав і свобод людини та громадянина. Відповідно до статті 15\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 2 статті 16\~Цивільного кодексу\~України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Стаття 1268\~ЦК України передбачає, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Частина 1 ст.\~1297\~ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.\~1296\~ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст.\~1299\~ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно ч.2 ст. 1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Згідно ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ст.ст. 386, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1233, 1261, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved