Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, мотивуючи тим, що заявник користувався паспортом старого зразка, не змінюючи його на новий, який було втрачено. На звернення заявника у жовтні 2020 року до Солом`янського районного відділу в м. Києві ГУ ДМС України з приводу проходження процедури оформлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України, йому було відмовлено та запропоновано звернутись до суду для встановлення факту постійного проживання заявника на території України, що є підставою звернення з даною заявою до суду. Факт постійного проживання на території України заявнику потрібен для прийняття заінтересованою особою рішення про встановлення належності заявника до громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України та справу призначено до судового розгляду. Представник заявника [PERSON] надала до суду заяву, відповідно до якої заяву про встановлення факту підтримала в повному обсязі, просила провести розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] народився [INFO] в с. Кирдани, Таращанського району, Київської області, Україна, що підтверджено повторним свідоцтвом про народження, виданим Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.06.2023 року, актовий запис № 20. (а.с. 7) У період з 1978 року по 1981 рік [PERSON] навчався в Міському професійно-технічному училищі № 23 м. Києва, що підтверджено дипломом серії [NUMBER] від 18.07.1981 року. (а.с. 11) За даними повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану [PERSON] , [INFO] , 03.07.1981 року отримав паспорт [NUMBER] , виданий відділом внутрішніх справ залізничного райвиконкому м. Києва. (а.с. 14) У період з 1981 року по 1983 року [PERSON] був призваний на військову службу, що підтверджено військовим квитком серії [NUMBER] , виданим 11.11.1984 року Залізничним районним військовим комісаріатом м. Києва. (а.с. 26-29) За даними свідоцтва про одруження, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Хмільницького районного управління юстиції Вінницької області від 12.03.2001 року, актовий запис № 16, 16 червня 1984 року [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] ; від зареєстрованого шлюбу подружжя мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які народились в м. Києві, що підтверджено відповідними свідоцтвами про народження. (а.с. 9, 10, 12) За даними Інформації про зареєстроване місце проживання, виданої Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією від 28.06.2023 року, дружина заявника [PERSON] з 27.04.1989 року по 22.04.1997 року та з 13.05.1997 року по 26.10.2010 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У період з 15.03.1984 року по 19.05.1986 року [PERSON] працював в Середньому професійно-технічному училищі № 23 м. Києва, що підтверджено Архівною довідкою Державного навчального закладу «Київське регіональне вище професійне училище будівництва» від 08.05.2023 року № 10. (а.с. 22, 24) У період з 30.05.1986 року по 17.04.1987 року [PERSON] працював в Міському професійно-технічному училищі № 27, що підтверджено Архівною довідкою Київського професійного будівельного ліцею від 18.04.2023 року № 19. (а.с. 23) У період з 15.03.1993 року по 18.01.2005 року [PERSON] працював в Київському середньому професійно-технічному училищі № 18, що підтверджено Архівною довідкою Державного навчального закладу «Київське регіональне вище професійне училище будівництва» від 08.05.2023 року № 10. (а.с. 22, 24) Проте, отримати інформацію про факт видачі [PERSON] паспорта з підрозділу Солом`янського районного відділу ДМС України не виявилось можливим, що підтверджено Листом Солом`янського районного відділу ДМС України від 20.11.2018 року № 10/1524. (а.с. 5) У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Пунктом 3 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України. Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20), від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 Цивільного процесуального кодексу України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для встановлення юридичного факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України», оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України, тому встановлення юридичного факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно заявнику для звернення до підрозділу Державної міграційної служби України або Центру надання адміністративних послуг за місцем фактичного проживання у м. Києві із заявою про видачу паспорта громадянина України замість втраченого або викраденого та подальшої перевірки даних про її особу вказаним органом. Оскільки метою встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є отримання заявником паспорта громадянина України, суд дійшов висновку про відсутність спору про право та наявність підстав для розгляду заяви в порядку окремого провадження. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 листопада 2020 року в справі № 521/21665/18 (провадження № 61-23379св19), у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 496/818/19. При цьому, встановлення одночасно факту постійного проживання заявника на території України станом 13 листопада 1991 року законом не передбачено. У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вищевикладене, заява [PERSON] , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області, про встановлення факту постійного проживання на території України є обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення. Враховуючи викладене та

Outcome: partial