Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що з 25 травня 2018 року по 29 січня 2021 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного проживання в них народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між ними розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2021 року в цивільній справі №343/4560/20, сина залишено проживати разом зі нею. Відповідач вихованням та утриманням малолітньої дитини не цікавився та не цікавиться на даний час, жодної участі в його утриманні та вихованні не приймає та весь тягар по утриманню сина [PERSON] ліг на її плечі. Всі питання щодо виховання малолітньої дитини вирішуються нею виключно самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Син [PERSON] знаходяться на її повному утриманні та забезпечені. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Однак, відповідач самоусунувся від утримання їхнього сина, його життям та здоров`ям не цікавиться, жодної участі у вихованні та утриманні не приймає, чим злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. З моменту народження їх син [PERSON] , [INFO] , постійно проживає спільно з нею. Таким чином, вона самостійно та одноосібно виховує малолітню дитину. Відповідач не турбується про дитину, не цікавиться її фізичним розвитком, здоров`ям та навчанням, а також підготовкою до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не надає жодної матеріальної допомоги. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання малолітньої дитини її батьком [PERSON] , свідомим нехтуванням останнім своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Названі дії та бездіяльність у відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно малолітньої сина [PERSON] . Представник позивачки адвокат Жовнір М.Й. подав до суду заяву, відповідно до якої позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити, а розгляд справи здійснювати за його та позивачки відсутності. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій вимоги позовної заяви визнає в повному обсязі, не заперечує щодо її задоволення. Просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. Представник Виконавчого комітету Новицької сільської ради подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує та просить задоволити, а справу просить слухати у відсутності представника. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 20.06.2023 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. 27.06.2023 відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій вимоги позовної заяви визнає в повному обсязі, не заперечує щодо її задоволення. Просить розгляд справи здійснювати за його відсутності. 04.07.2023 представник Виконавчого комітету Новицької сільської ради подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує та просить задоволити, а справу просить слухати у відсутності представника. Окрім цього, долучив висновок органу опіки та піклування. 05.07.2023 представник позивачки адвокат Жовнір М.Й. подав до суду заяву, відповідно до якої позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задоволити, а розгляд справи здійснювати за його та позивачки відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (ч. 4 ст. 200 ЦПК України). Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідача та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову. Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, про що складено відповідну довідку. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.12.2020 (а.с. 14). Сторони перебували у шлюбі, який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 29.01.2021 було розірвано, а сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією рішення по справі № 345/4560/20 (а.с. 16). Відповідно до характеристики учня 2 класу Новицького ліцею [PERSON] останній завжди відвідує школу, а пропускає лише по хворобі, до школи проходить вчасно, має охайний вигляд. Мама часто приводить його до школи та цікавиться навчанням. Батько за період навчання спілкувався з класним керівником у школі тільки два рази (а.с. 18). Згідно з довідкою № 35 від 01.05.2023, виданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Новицької сільської ради» [PERSON] соматично здоровий. Протягом останніх 4 років батько не звертався щодо здоров`я дитини (а.с. 19). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 10.05.2023 малолітній [PERSON] проживає разом матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Зі слів [PERSON] та малолітньої дитини, [PERSON] з ними не проживає, матеріально не допомагає, не цікавить навчанням (а.с. 20). Згідно з актом потреб сім`ї [PERSON] - заявниця, [PERSON] - син, [PERSON] - матір від 15.05.2023, зі слів матері дитини, останній шкідливих звичок не має, любить та поважає її та бабусю, має багато друзів. Зі слів заявниці вона самостійно виховує дитину, піклується про свого сина, про його стан здоров`я та створює всі умови для розвитку дитини. Батько дитини зі сином не спілкується, вихованням не займається. В їх будинку є три житлові кімнаті, дотримується санітарно-гігієнічних норм (а.с. 21-23). Окрім цього, відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї здоров`я дитини [PERSON] задовільний, мати здатна забезпечувати потреби дитини, а відомості про батька в даній категорії відсутні, вплив сім`ї та середовища позитивний (а.с. 24). Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від 31.03.2023 [PERSON] , [INFO] , дає згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 25). Згідно з висновком органу опіки та піклування Новицької сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Новицької сільської ради від 09.06.2023 № 38, орган опіки та піклування вважає за можливе позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 26-28). Таким чином, між сторонами виник спір з приводу позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у частині восьмій статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні спору про позбавлення батьківських прав одного з батьків, зокрема у цій справі, належить звертати особливу увагу на вік дитини, наявність іншого з батьків, а також близьких родичів, з`ясовувати відношення до дитини та емоційний зв`язок з батьком, наявність доходу у батька та реальну можливість батьком забезпечити належний рівень виховання дитині, виявлення турботи про дитину, а також поведінку батька. З урахуванням цих обставин, суд повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю. Безумовно, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , не приймає участі у його вихованні, не піклується про його розвиток та навчання, самостійно звернувся до нотаріуса для складення заяви щодо його згоди на позбавлення його батьківських прав щодо дитини. Належних та допустимих доказів на підтвердження своєї участі у житті та вихованні дитини відповідач у передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України порядку не надав, а навпаки визнав позовну заяву в повному обсязі. Судів, оцінивши всі наявні в справі письмові докази, дійшов висновку про доведеність в підготовчому судовому засіданні належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, яке виражається у тому, що він не спілкується з дитиною, що є необхідним для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування їх особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умови для отримання ним освіти. У цій справі наявні виняткові обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно здійснене "згідно зі законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України"). Таке втручання здійснюється для захисту емоційного здоров`я та моралі малолітньої дитини, тобто відповідає цілям, зазначеним у п. 2 ст. 8 Конвенції. Позбавлення [PERSON] батьківських прав також відповідає вимогам п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є втручанням у сімейне життя. Однак таке втручання в даному випадку є виправданим і пропорційним, оскільки цього нагально потребують інтереси дитини, батько якого не виявляє про нього піклування. Поведінка батька відносно свого сина дає підстави для обґрунтованих сумнівів у його спроможності та волевиявленні виконувати свої природні батьківські обов`язки і свідчить про ризик неналежного виховання дитини. З врахуванням усіх встановлених обставин справи суд, враховуючи визнання позову відповідачем, констатує, що рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] відповідатиме найкращим інтересам дитини, якими є забезпечення розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. При цьому суд звертає увагу, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з ним, як це передбачено законом, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 150-152, 154,-155, 164, 171 СК України, ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved