Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,11 га в межах Рокинівської селищної ради Луцького району Волинської області. Вказує, що у 2022 році з метою виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку, вона звернулась із заявою про проведення геодезичної зйомки і після проведення робіт з`ясувалося, що її земельна ділянка не може бути сформованою та зареєстрованою в Державному земельному реєстрі, оскільки на неї накладається земельна ділянка під кадастровим номером 0722855200:02:001:1466, яка належить відповідачу [PERSON] . Вважає, що таке накладення земельної ділянки відповідача на її приватну власність виникло внаслідок внесення неточних координат земельної ділянки останньої до Державного земельного кадастру і для усунення даної накладки достатньо, щоб у сітку координат Державного земельного кадастру було внесено виправлення на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Проте ці дії вчиняються лише за згодою власника земельної ділянки. Зазначає, що на її пропозиції вирішити дане питання в досудовому порядку та привести відповідачу зареєстровані в державному земельному кадастрі межі своєї ділянки до меж в натурі, остання відповіла відмовою. У зв`язку з чим, просить зобов`язати [PERSON] привести зареєстровані в державному земельному кадастрі межі земельної ділянки з кадастровим номером 0722855200:02:001:1466 до її меж в натурі (на місцевості). Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав, викладених в ній, просили суд її задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві, в тому числі і через пропуск позовної давності. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши представлені письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №098421 від 28.03.2006 року вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки, кадастровий номер 0722855200:02:001:0125, загальною площею 0,1100 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в межах Рокинівської селищної ради Луцького району Волинської області (а.с. 4). Також судом з`ясовано, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1300 га, кадастровий номер 0722855200:02:001:1466, що розташована в смт. Рокині Луцького району Волинської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №577611 (а.с. 33). Право власності на вказану земельну ділянку відповідач набула на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09.09.1998 року (а.с. 32). При цьому, зазначені земельні ділянки є суміжними і даний факт сторонами не оспорюється. З схеми меж земельної ділянки (а.с. 8) вбачається, що земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку [PERSON] . Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, які, зокрема, означають можливість належним чином використовувати річ для своїх потреб за її призначенням; при здійсненні права власності власник зобов`язаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства і не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Згідно до ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Пунктами «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. За загальними правилами добросусідства, закріпленими законом у статтях 103- 109 ЗК України, додержання правил добросусідства є обов`язком для власників та землекористувачів земельних ділянок, які мають обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам та землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдасться щонайменше незручностей. Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та фізичним особам рівні умови захисту права власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. За загальним правилом власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою; захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, у тому числі, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Згідно ст. ст. 386, 391 ЦК України власник, права якого порушені, має право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би вони й не були пов`язані з порушенням права володіння, та право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Відповідно до статті 11 вказаного Закону відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у разі, якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам; невідповідність площі земельної ділянки, вказаної у Державному реєстрі земель, її дійсній площі у зв`язку із зміною методів підрахунку (округлення); присвоєння декільком земельним ділянкам однакових кадастрових номерів), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Зміна меж земельної ділянки при виправленні вказаних помилок допускається за письмовим погодженням з особами, яким належить право власності (а щодо земель державної та комунальної власності - право користування) на суміжні земельні ділянки. Відсутність згоди власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на виправлення вказаних помилок не є підставою для відмови у перенесенні відомостей про відповідну земельну ділянку до Державного земельного кадастру, надання відомостей про земельну ділянку з Державного земельного кадастру. Про виявлені помилки центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, письмово безоплатно повідомляє власників (користувачів) земельних ділянок. Отже, зважаючи, що позивач набула у визначеному законом порядку і належним чином зареєструвала право власності на земельну ділянку 28.03.2006 року, про що свідчить державний акт, а відповідач набула та оформила таке ж право на свою земельну ділянку 18.05.2012 р. і відбулося накладення меж її земельної ділянки, про що свідчить технічна документація і схема меж ділянки, то приходить до висновку про підставність заявлених вимог. Щодо клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, то суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Стосовно обов`язковості застосування строків позовної давності, то у справі «Grafescolo S.R.L. проти Молдови» суд вказав, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов`язковим для країн, які підписали конвенцію. Суди не повинні ігнорувати заяви про застосування позовної давності, і належним чином обґрунтовувати причини її незастосування. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом з`ясовано, що позивач з метою виготовлення технічної документації із землеустрою звернулася в 2023 році, про що свідчить укладений договір №5 на виконання землевпорядних робіт від 13.03.2023 року та акт здачі-приймання виконаних землевпорядних робіт від 17.03.2023 року (а.с. 10-14), а отже нею не пропущені строки звернення до суду з-а захистом свого права. Крім цього, суд вважає, що накладення меж існує давно, тобто триваюче порушення, а тому заява про застосування строку позовної давності є безпідставна. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки межі земельної ділянки належної позивачу змінились внаслідок накладання меж земельної ділянки, належної відповідачу, то вони підлягають відновленню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1073,60 грн. судового збору, оскільки позивач була звільнена від його сплати при поданні позову.

Outcome: approved