Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Представник позивача [PERSON] у січні 2023 року звернулася до суду з указаним позовом в інтересах [PERSON] через систему «Електронний суд», який мотивувала тим, що 27.07.2019 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, згідно з яким позивач позичив відповідачу гроші у сумі 4700 доларів США на строк до 27.01.2020 року. Умовами договору позики встановлена плата за користування позикою у розмірі 20% річних (78,3 доларів США у місяць). Станом на дату подання позову позика не повернута, відсотки за користування не сплачені, на прохання відповідач не реагує, борг не повертає. За розрахунком представника позивача за перші шість місяців несплати боргу нараховується 20% річних, 3% річних розраховуються на прострочену суму боргу. 3% розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 4700 доларів США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 27.01.2020 року до дня ухвалення судового рішення. Станом на 27.01.2023 року основний борг складає 4700 доларів США, проценти за договором: 4700 доларів США х 184 дні х 20:100:365=4763,86 доларів США. Розрахунок 3% становить: 4700 доларів США х 1096 днів х 3: 100 : 365=423,39 доларів США. Всього 5597 доларів США. Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] кошти за договором позики у сумі 5597,25 доларів США, яка складається із 4700 доларів США основного боргу, 473,86 доларів США процентів за договором позики та 469,80 доларів США 3% річних та вирішити питання про розподіл судових витрат. Стислий виклад позиції відповідача Відповідач у судове засідання повторно не з`явися, повідомлявся належним чином про час і місце судового розгляду. Від відповідача не надійшло відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2023 року указану цивільну справу передано за підсудністю до Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31.03.2023 року указану цивільну справу передано за підсудністю до Тростянецького районного суду Сумської області. Ухвалою судді від 10.05.2023 року було відкрито провадження, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Протокольною ухвалою суду від 16.06.2023 року судове засідання було відкладено через неявку відповідача. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що [PERSON] , [INFO] , відповідно до його розписки, складеної російською мовою 27 липня 2019 року, взяв у [PERSON] 4700 доларів під проценти 20% річних, що складає 78,3 доларів США у місяць, кожного 30 числа місяця, на шість місяців (а. с. 28). Оригінал указаної розписки від 27 липня 2019 року знаходиться до цього часу у позивача, яким його було надано суду для приєднання до матеріалів справи. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, провадження, № 61-13172св19, а також зі змістом статті 545 ЦК України. З огляду на викладене, суд на підставі наданої [PERSON] оригіналу розписки від 27.07.2019 року дійшов висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання відповідачем від коштів в сумі 4700 доларів США. Відповідач не заперечував, що боргова розписка власноручно складена ним, а доказів того, що позивач неправомірно заволодів цією розпискою суду не надано. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного суду, який викладено у постанові 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц: «Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.» Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Розрахунок відсотків в сумі 473,86 доларів США та 3% річних в сумі 469,80 доларів США відповідає, який викладено у позовній заяві, відповідачем не спростований, в цілому відповідає умовам розписки та вимогам статті 625 ЦК України. Отже, суд дійшов, що позов представника позивача [PERSON] є обґрунтований і підлягає задоволенню. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено повністю, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2046,84 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved