Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

07 березня 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів за минулий час на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від отриманих доходів за останні три роки. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, відповідач визнає, що він є рідним батьком сина - [PERSON] , [INFO] , проте участі у виховання дитини не приймає, ухиляється від обов`язку утримувати дитину. За текстом позову, позивачка просить через податку інспекцію перевірити місце роботи відповідача, перевірити рух його коштів на банківських картках. Позивачка, посилаючись на положення ст.194 Сімейного Кодексу України, просить стягнути аліменти за минулий час, але не більше як за три роки. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с.15). Згідно повідомлення Відділу з питань реєстрації місця проживання задеклароване/зареєстроване фізичних осіб № 90237921 від 09 березня 2023, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.14). Сторони судом про розгляд справи повідомлялись належним чином, позивачкою повідомлення отримано 24 квітня 2023 року. Поштові відправлення на адресу відповідача двічі повертались до суду з відміткою «за закінчення терміну зберігання». Судом на офіційному сайті веб-порталі судової влади України 21 червня 2023 року розміщено оголошення про розгляд справи. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань відповідно до положення ст. 84 Цивільного процесуального Кодексу України не подавалось. З вимог ч.1 ст.84 ЦПК України вбачається, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Відповідно до ч.2 ст.84 ЦПК України у клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1)який доказ витребовується; 2)обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3)підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Тобто, така процесуальна дія, як витребування доказів, вчиняється судом за умови подання відповідного клопотання стороною у разі неможливості надання таких доказів та надання доказів неможливості їх отримання. Статтею 13 ЦПК України встановлений принцип диспозитивної цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з тим, позивачем не надано клопотання про витребування доказів, оформленого окремим документом або викладеним у прохальній частині позовної заяви із дотриманням наведених вимог цивільного процесуального законодавства. Висловлена позивачем у тексті позовної заяви думка про необхідність витребування доказів стосовно майнового станку відповідача, у тому числі без зазначення про періоди надання інформації, державні органи та банківські установи, з яких необхідно отримати інформацію, не може вважатись таким клопотанням. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження, актовий запис № 261, зареєстрований 18 січня 2018 року Печерським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, є батьками дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Як вказано у позовній заяви сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу (СК) України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положення ст.192 СК України розмір аліментів визначається за рішенням суду або домовленістю між батьками. За правилами ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надає суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися в тому, що зобов`язана особа - відповідач приховував своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), одержав вимогу про сплату аліментів, проте не виконав її та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти за минулий час, у межах визначеного законом строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Позивачка просить стягнути аліменти у розмірі частини від доходу відповідача за минулий час, за останні три роки. При цьому, посилається на положення ст.194 СК України. Відповідно до частин 1,2 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Якщо за виконавчим листом, пред`явленим до виконання, аліменти не стягувалися у зв`язку з розшуком платника аліментів або у зв`язку з його перебуванням за кордоном, вони мають бути сплачені за весь минулий час. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою як доказ надано лише копію свідоцтва про народження дитини та копії документів, якими підтверджено особи сторін. Натомість, позивачкою суду не надано жодних доказів на доведення правомірності стягнення аліментів за минулий період, за три роки, а саме, доказів того, що дитина перебуває на її утриманні, вона вживала заходи для одержання від відповідача аліментів, при цьому останній ухилявся від сплати коштів, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав у задоволенні позову. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: dismissed