Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

06.02.2023 року позивачка звернулася до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування, в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] ; визнати право власності [PERSON] на домогосподарство, розташоване за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що з 2003 р. проживала разом з [PERSON] як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу у домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом придбавали речі, продукти, облаштовували домогосподарство. [INFO] [PERSON] помер. Вона (позивачка) у шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , однак приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньківським І.М. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з ненаданням документів, які б підтверджували її право на спадкування, тому позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача - Чернеччинської сільської ради Охтирського району Сумської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в письмовій заяві просить розгляд справи проводити без участі представника Чернеччинської сільської ради. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.10.2021 р. (а.с. 7). Згідно довідок Хухрянського старостинського округу Чернеччинської сільської ради № 1119 від 26.10.2021 р., № 310 від 20.06.2023 р. [PERSON] , який помер [INFO] , на момент своєї смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживала без реєстрації співмешканка [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Хухрянського старостинського округу Чернеччинської сільської ради № 313 від 20.06.2023 р. [PERSON] та її співмешканець [PERSON] , який помер [INFO] , проживали разом з 2007 року по 12.10.2021 р. за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки Хухрянського старостинського округу Чернеччинської сільської ради № 1118 від 26.10.2021 р. [PERSON] , [INFO] , дійсно поховала свого співмешканця [PERSON] , який помер [INFO] , а/з № 156, свідоцтво про смерть [NUMBER] від 18.10.2021 р. (а.с. 12). Встановлено, що заявниця [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису про укладення шлюбу № 395 від 09.11.1974 р. та копією свідоцтва про смерть від 17.03.2011 р. Як вбачається з копії актового запису про одруження № 122 від 26.07.2000 р. шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 06.08.2002 р., актовий запис № 127. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] більше 10 років до його смерті у будинку по [ADDRESS] як чоловік та дружина однією сім`єю, вели спільне господарство, дбали разом город, тримали господарство, завжди разом їздили по справах. З ними разом проживав онук [PERSON] - [PERSON] , про якого вони вдвох піклувалися. Крім того, факт спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] підтверджується актами обстеження фактичного місця проживання від 14.06.2023 р. № 305/1, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом з 2007 р. по 12.10.2021 р. за адресою [ADDRESS] , та № 305/2, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не зареєстровані, але фактично проживають з 2011 року по теперішній час за адресою [ADDRESS] , спільними фотознімками [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Згідно п.21 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Спадкування за законом відбувається у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини. При вирішенні питання спадкування за законом, враховуються такі юридичні факти, як: родинні стосунки (кровна спорідненість), шлюбні відносини, усиновлення (удочеріння), перебування на утриманні спадкодавця. Центральним субінститутом спадкування за законом є інститут черговості, який полягає в тому, що за загальним правилом кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування за відсутності бодай одного спадкоємця попередньої черги, обумовленого різними причинами: фізичною відсутністю, усуненням від права на спадкування, неприйняттям спадщини або відмовою від прийняття спадщини. Згідно з частинами першою, третьою та п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи . Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки від нього залежить виникнення права на отримання спадщини, встановити цей факт в позасудовому порядку вона не має можливості, зазначений факт підтверджується наведеними доказами по справі, тому вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю підлягають задоволенню. Дослідивши надані в судовому засіданні докази, суд вважає за необхідне встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з 2007 року до моменту смерті [PERSON] , а саме до [INFO] . Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до правил статей 316, 328 ЦК України: правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємицею четвертої черги, так як більше п`яти років до часу відкриття спадщини проживала однією сім`єю з [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 25.10.1991 року, посвідченого 10.03.1998 року секретарем Хухрянської сільської ради Охтирського району Сумської області та зареєстрованому в реєстрі за №40, на праві приватної власності належав житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до матеріалів технічної інвентаризації КП Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт», проведеної 04.01.2022 року, за адресою: [ADDRESS] розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок «А» з прибудовою «а» та тамбуром «а1», загальною площею 71,6 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., гараж «Б», погреб «пг», баня «В», навісу «в», «в1», «в2», огорожа № 1, 2. При обстеженні домоволодіння побудованих будівель, споруд та перепланувань без дозвільних документів не виявлено. 25.10.2021 р. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Зіньковського І.М. із заявою про прийняття спадщини та нотаріусом було заведено спадкову справу № 119/2021 від 25.10.2021 р. після смерті [PERSON] . Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 119/2021, заведеної після померлого [INFO] [PERSON] , інформація про посвідчення заповіту від імені [PERSON] , [INFO] , відсутня. З заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] 25.10.2021 року. Інформація про наявність інших спадкоємців після смерті [PERSON] в матеріалах спадкової справи відсутня. (а.с. 31-36). Відповідно до постанови приватного нотаріуса Охтирського районного нотаріального округу Сумської області Зіньковського І.М. № 125/02-31 від 21.09.2022 р. [PERSON] , [INFO] , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з відсутністю прав на спадкування. В постанові зазначено, що з наявних в спадковій справі документів вбачається, що [PERSON] не підлягає ні під жодну з черг спадкування, так як не надала документів, які б підтверджували її право на спадкування. (а.с. 13). Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи, що нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого [INFO] [PERSON] , а також те, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в порядку спадкування за законом, право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] . На підставі викладеного, ст. ст. 3 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування»,

Outcome: approved