Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 04.04.2023, просить визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із собою, їх батьком - [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про народження дітей сторони по справі є батьками - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем, відповідачка [PERSON] не приймає ніякої участі у матеріальному забезпеченні дітей, у зв`язку з чим, він звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей (справа №336/22603/23). Оскільки діти знаходяться на одноособовому його утриманні та він самостійно їх виховує, постає питання щодо юридичної фіксації зазначеного факту для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дітей, переміщення його та дітей, зняття та реєстрація місця проживання. Донька [PERSON] наразі не має постійного місця реєстрації і без згоди матері це зробити неможливо. Мати дітей не цікавиться їх розвитком, станом здоров`я, їхніми успіхами в школі та досягненнями, при цьому створює позивачу перешкоди у вирішенні цивільно-правових питань пов`язаних, із захистом законних прав та інтересів дітей, наприклад, з реєстрацією місця проживання дітей з батьком, не даючи своєї письмової згоди, та не бажанням з`явитися особисто до реєстраційної служби, що підтверджується відмовою відділу реєстрації фізичних осіб в реєстрації місця проживання наших дітей. [PERSON] створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Діти мають необхідні меблі та побутову техніку, окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку, місце для приготування уроків. Вони забезпечені всім необхідним для належного розвитку. Саме ті обставини, що відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та створює позивачу перешкоди в захисті законних прав та інтересів дітей, він вимушений звернутися до суду з даним позовом про визначення місця проживання дітей. Ухвалою суду від 18.04.2023 по вказаній справі відкрито провадження, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 07.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача наполягала на позовних вимогах та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Позивач в судовому засіданні просив суд визначити місце проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , із собою, їх батьком. Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що наразі не має можливості утримувати дітей, оскільки не працює, не має стабільного доходу. Наголосила, що її колишній чоловік [PERSON] добре виконує батьківські обов`язки, діти хочуть проживати з ним, він є військовослужбовцем і має можливість піклуватися за ними. Від представника\~третьої особи Районної адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просять врахувати висновок щодо доцільності визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком. В судовому засіданні в якості свідка була допитана [PERSON] , яка пояснила суду, що є рідною матір`ю позивача. Онуки проживають разом з нею з 2019 року, вони не хочуть мешкати разом з мамою. У дітей є своя кімната, вони забезпечені всім необхідним. ЇЇ син [PERSON] піклується про них. Перешкод у спілкуванні [PERSON] з дітьми немає. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Частиною 1 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням суду від 21.01.2020 (справа №336/7582/19, провадження № 2/336/882/2020) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.14). Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.12,13). Згідно Акту підтвердження фактичного проживання від 24.03.2023 встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , постійно проживає [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який самостійно займається вихованням дітей. За вказаною адресою також проживає [PERSON] (мати [PERSON] ) (а.с. 17). Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладену 21.04.2022, законним представником неповнолітнього [PERSON] є батько [PERSON] (а.с.37). Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладену 21.04.2022, законним представником неповнолітньої [PERSON] є батько [PERSON] (а.с.38). Відповідно до довідки від 14.04.2023, наданої директором ВСП ЗГЕФК ЗНУ [PERSON] , [PERSON] навчається на другому курсі енергобудівельного відділення у Відокремленому структурному підрозділі «Запорізький гідроенергетичний фаховий коледж ЗНУ». [PERSON] постійно спілкується з класним керівником дочки, відвідує батьківські збори та приймає активну участь у її навчанні (а.с.36). Висновком Районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, від 21.06.2023 за №1734/01-34/22.01-1044 встановлено доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с. 66-68). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Враховуючи те, що умови проживання позивача є задовільними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, той факт, що відповідачка не заперечувала проти позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Крім того, суд зауважує, що матір дітей, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved