Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , треті особи виконавчий комітет Нікопольської міської ради та Виконавчий комітет Саксаганської районної ради м.Кривий Ріг, про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що 02 вересня 2015 року між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . 21 лютого 2019 року шлюб між ними було розірвано і після припинення спільного проживання дитина залишилась проживати з ним. При цьому, відповідачка як мати дитини покинула її і місце фактичного проживання відповідачки йому наразі не відоме, що позбавляє його врегулювати спір в позасудовому порядку. Відповідачка життям дитини не цікавиться, матеріально не забезпечує, в той час, коли він разом зі своєю дружиною забезпечують дитину усім необхідним та створюють належні умови для проживання і нормального розвитку дитини. Тому, з вищевикладених підстав змушений звернутись до суду та просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з ним та за адресою: [ADDRESS] . А також стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.82-83). Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, а 24 лютого 2023 року та 13 липня 2023 року на адресу суду надав заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за своєї відсутності (а.с.119). Крім цього, в судове засідання прибув його представник [PERSON] , яка викладені обставини в позові підтримала та просила суд вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не з`явилась, при цьому, своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, не скористалась, відзиву на позовну заяву не надала. 13 квітня 2023 року від її представника [PERSON] на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання строку для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки матеріалів для подання відзиву на позовну заяву (а.с.125). Судом, у відповідності до вимог чинного законодавства, розгляд справи було відкладено до 13 липня 2023 року. В призначене судове засідання ані відповідачка, ані її представник не прибули, відзив або заперечення ними також суду надані не були, натомість, представник відповідача на адресу суду надала клопотання про зобов`язання позивача по справі забезпечити явку в судове засідання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини та для з`ясування думки дитини щодо місця проживання (а.с.149-151). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року в задоволенні клопотання було відмовлено (а.с.152). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Буряк А.С. та представник Виконавчого комітету Саксаганської районної ради м.Кривий Ріг Крещук А. надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та просили ухвалити рішення, у відповідності до вимог чинного законодавства (а.с.120, 123). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 02 вересня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони по справі мають доньку [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис № 806, складений Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.10). Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 21 лютого 2019 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8). Як вбачається з довідок та характеристик, дитина [PERSON] , [INFO] , є ученицею третього класу (а.с.12-13). Фактично проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні (а.с.15). З акту обстеження матеріально - побутових умов проживання від 20 жовтня 2022 року, складеного комісією Служби у справах дітей Нікопольської міської ради вбачається, що за адресою: [ADDRESS] створені належні умови для проживання сім`ї та дитини в цілому (а.с.95). При цьому, у відповідності до матеріалів та вищевказаного акту, малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з воєнними діями, які склались на території м.Нікополя, з серпня 2022 року перебуває у родині дядька позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Крім цього, Службою у справах дітей Нікопольської міської ради 23 листопада 2022 року було прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] (а.с.91-93). В матеріалах справи міститься пояснення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , згідно якого дитина зазначає, що проживає та має бажання і надалі проживати разом з батьком та його дружиною [PERSON] , які про неї піклуються та забезпечують усім необхідним (а.с.97). При цьому, в даному поясненні міститься посилання на ту обставину, що вона на даний час тимчасово проживає у дядька [PERSON] з тієї причини, що її батько [PERSON] проходить службу у ЗСУ. З пояснень дитини вбачається, що мати її життям не цікавиться і вона з нею не спілкується (а.с.121). Службою Саксаганського району у м.Кривий Ріг 01 травня 2023 року було складено висновок про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком. Зі складеного висновку вбачається, що між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини, про яку піклується батько [PERSON] , в той час, коли мати дитини [PERSON] не приділяє дитині достатньої уваги, не виховує, не цікавиться її життям та перебуває за межами України - в Республіці Польща (а.с.135-136). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матір`ю. Декларація прав дитини від 20.11.1959 року, на принцип 6 якої останнім часом часто посилався в справах Верховний Суд України (зокрема, справі № 6-2445цс16), не є міжнародним договором. Декларація прав дитини прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року та не передбачає будь-яких інших умов надання згоди на її обов`язковість державами-членами ООН. Згідно зі статтею 9 Статуту ООН, Генеральна Асамблея складається з усіх членів Організації. У контексті міжнародного права такі документи як декларації міжнародних організацій відносяться до так званого «softlaw» і з формально-юридичної точки зору не є тим жорстким правом, яке зобов`язує державу діяти в певний спосіб. Відтак, принцип ст.6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі\~статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків. Відповідно до частин другої, восьмої та дев`ятої\~статті 7 СК України,\~сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі\~статтею 8 Закону України № 2402-III від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства»,\~ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі\~статтею 141 СК України,\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої\~статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частинами п`ятою та шостою\~ статті 19 СК України\~ визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком Органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Нікопольської міської ради та висновку Служби Саксаганського району у м.Кривий Ріг, затверджених рішенням виконавчого комітетів,

Outcome: approved