Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

У грудні 2022 року позивач [PERSON] , звернувсь до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовна заява обґрунтовувана тим, що 28.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № К280821-1, згідно умов якої позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 98969,20 грн., позичальник зобов`язується повернути позику не пізніше, ніж через 12 місяців з моменту укладення договору. 21.01.2022 між сторонами по справі було укладено додаткову угоду до договору позики № К280821-1 від 28.08.2021, згідно умов якого було внесено зміни в п. 1, 5, 6 та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 86306,65 грн., позику зобов`язується повернути не пізніше, ніж через 7 місяців. 21.01.2022 відповідач написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 86306,65 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 28.08.2022 включно. Проте, позичальник свої зобов`язання не виконав та не повернув платіж згідно з договором, а його заборгованість складає 108744,65 грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 108744,65 грн та судовий збір у розмірі 1087,45 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.12.2022 року у справі відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявив, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 28.08.2021 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики № К280821-1, згідно умов якої позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 98969,20 грн., позичальник зобов`язується повернути позику не пізніше, ніж через 12 місяців з моменту укладення договору, тобто до 28.08.2022. 21.01.2022 між сторонами по справі було укладено додаткову угоду до договору позики № К280821-1 від 28.08.2021, згідно умов якого було внесено зміни в п. 1, 5, 6 та зазначено, що позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти у сумі 86306,65 грн., позику зобов`язується повернути не пізніше, ніж через 7 місяців, тобто до 28.08.2022. Згідно п. 5 Додаткової угоди, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики, визначену в п. 1 додаткової угоди: 1456,05 грн. до 28.01.2022, 3368,90 грн. до 28.02.2022, 3368,90 грн. до 28.03.2022, 33678,90 грн. до 28.04.2022, 3368,90 грн. до 28.05.2022, 3368,90 грн. до 28.06.2022, 3368,90 грн. до 28.07.2022, 64637,20 грн. до 28.08.2022. 21.01.2022 відповідач написав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 86306,65 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 28.08.2022 включно. Згідно п. 9 договору позики № К280821-1 від 28.08.2021, позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Пунктом 10 вказаного договору, у разі прострочення виконання зобов`язання (несвоєчасність повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником за даним договором, позичальник зобов?язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від загальної суми заборгованості, за кожний календарний день існування простроченої заборгованості. Пунктом 15.3 договору передбачено, що позичальника зобов`язаний належним чином виконувати зобов`язання, покладені на нього положеннями договору, в тому числі щодо своєчасного повернення позики. Проте, як зазначає позивач, позичальник свої зобов`язання не виконав та не повернув платіж згідно з договором, а його заборгованість складає 108744,65 грн. Твердження позивача відповідачем не спростовано. Статтею 202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Положеннями статті 533 ЦК України визначено, що грошове зобов?язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов?язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов?язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно ч.2 ст. 1046 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд приходить до висновку, що між сторонами існують зобов`язання, що випливають з договору позики. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно правових висновків Верховного Суду України, висловлених в постановах від 18.09.2013 року по справі № 6063цс13, від 11.11.2015 року по справі № 6-1967цс15, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору/, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладання цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей цього ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладання, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Положеннями ст.ст. 525, 526 і 527 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статті 546, 549 ЦК України передбачають можливість забезпечення виконання зобов`язання неустойкою. Як вбачається з матеріалів справи, 28.08.2021 був підписаний між сторонами по справі договір позики № К280821-1 від 28.08.2021, згідно змін та доповнень від 12.01.2022 до 28.08.2022 на суму 86306,65 грн. За період з 21.01.2022 по 02.12.2022 позичальником було сплачено 0,00 грн., що не спростовано відповідачем. Відповідач, не здійснив повернення частини суми заборгованості, яке мав здійснити 28.01.2022, тим самим не виконав свого зобов`язання щодо повернення суми позики. З 29.01.2022 нарахована неустойка згідно п. 11 договору позики № К280821-1 від 28.08.2021, у розмірі 1% від загальної суми заборгованості за кожний календарний рік існування простроченої заборгованості (нарахованої з 29.01.2022 по 24.02.2022) - 86306,65 х 25 х 1% = 22438,00 грн. Таким чином, залишок боргу за договором становить 86306,65 грн. Загальна сума боргу з нарахованою неустойкою складає 86306,65 грн + 22438,00 грн. = 108774,65 грн. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги наведені вище вимоги закону та встановлені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved