Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Посилався на те, що 19.09.2005 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який було зареєстровано у Клішковецькій сільській раді Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом №45. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 07.05.2018 року Хотинським районним судом Чернівецької області було винесено судовий наказ №724/490/18, яким стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньок у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.04.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Вказував на те, що при винесенні судового наказу судом не взято до уваги обставини, які зазначені вимогами ст.182 СК України, що передбачають зменшення розміру аліментів. Зокрема, на даний час він не має постійної роботи у зв`язку з поганим станом здоров`я та являється інвалідом з дитинства 3 групи. Крім цього, судом не враховано перебування на його утриманні непрацездатних батьків, які є пенсіонерами за вислугою років, мають невеликий розмір пенсії та хворіють, у зв`язку з чим проходять стаціонарне лікування 2 рази на рік. Вважає, що для забезпечення потреб дітей доцільним є зменшення розміру аліментів до 1/6 частки від усіх його доходів, що становить 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Просив зменшити розмір стягнутих аліментів. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до 1/6 частки всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою суду від 04.05.2023 року провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження. 19.06.2023 року відповідачем подано відзив на позов. У відзиві [PERSON] позов не визнала. Зазначила, що незважаючи на інвалідність, позивач є працездатною особою та має можливість працювати за наявності відповідних умов. Відсутність у нього заробітку та доходу може свідчити лише про його небажання працевлаштуватися та нести витрати на утримання дітей. Основну частину витрат на утримання дітей вона несе особисто, а та мінімальна сума, яку сплачує щомісячно позивач на утримання дітей, не досягає навіть 3000 гривень на обох дітей. Усі додаткові витрати на лікування та розвиток дітей також несе вона. Зазначила, що в середньому вона щомісячно витрачає на утримання та виховання дітей біля 5000 гривень. Зважаючи на досить високі ціни на продукти харчування, ліки та одяг, розмір аліментів, які просить стягувати з нього [PERSON] , є надто мізерними та не зможе забезпечити елементарний рівень життя. Просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 29.06.2023 року розгляд справи було призначено за правилами загального позовного провадження. 06.07.2023 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено її до судового розгляду. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Зазначив, що не має можливості сплачувати аліменти на утримання дітей навіть у мінімальному розмірі, оскільки не працює. Просив позов задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та підтвердив, викладені в ньому обставини. Зазначив, що в майбутньому, коли позивач працевлаштується, розмір аліментів буде занадто великим, тому просив позов задовольнити. Відповідач позов не визнала. Зазначила, що на даний час розмір аліментів, який сплачує позивач, є меншим від мінімального. Вона практично самостійно утримує двох доньок, які на даний час є підлітками, у зв`язку з чим потреби на їх утримання зросли. Просила відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов необґрунтований та задоволенню не підлягає з наступних підстав. Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 01.02.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу у сторін є двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Їх батьками, згідно свідоцтв про народження, зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.20-21). Відповідач [PERSON] записаний як батько в свідоцтвах про народження дітей, запис про батьківство не оспорював. [PERSON] , згідно свідоцтва про зміну імені, змінила прізвище та ім`я на [PERSON] (а.с.32). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами першою та другою\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою\~статті 150 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою \~статті 181 СК України\~ визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо\~від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються\~у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша\~статті 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. При цьому, згідно із частиною другою\~статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У частині першій\~статті 192 СК України\~встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа №415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Як було встановлено судом, судовим наказом Хотинського районного суду Чернівецької області від 07.05.2018 року у справі №724/490/18 стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь стягувача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 11.04.2018 року до досягнення дітьми повноліття (а.с.22). Стаття 192 СК України\~вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав,\~\~ а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та за наявності правових підстав. При цьому право застосування норми закону належить суду. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Гарантоване\~статтею 55 Конституції України\~право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення. Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення, а саме право конкретизоване у законах України. Відповідно до\~статті 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). У якості підстави звернення до суду з позовною вимогою про зменшення розміру аліментів позивач посилався на те, що є інвалідом ІІІ групи, не має постійного місця роботи та доходу. Також вказував на те, що у нього непрацездатні батьки, які є пенсіонерами за вислугою років, та потребують його матеріальної допомоги. На підтвердження вказаних обставин [PERSON] надав копію своєї трудової книжки, довідку Управління соціального захисту населення Дністровської районної військової адміністрації від 28.02.2023 року, відповідно до якої [PERSON] перебуває на обліку в Управління та одержує державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства ІІІ групи, копії пенсійних посвідчень батьків. (а.с.15-19). Даючи оцінку зазначеним аргументам позивача, суд зауважує, що вказані обставини, зокрема факт наявності інвалідності ІІІ групи з дитинства у позивача та наявність батьків пенсійного віку існували на час винесення судового наказу від 07.05.2018 року у справі №724/490/18, а тому не можуть бути прийняті до уваги судом в якості підстав для зміни розміру аліментів. Та обставина, що [PERSON] не працює не свідчать про наявність підстав для зміни розміру аліментів, оскільки позивач є повнолітньою працездатною особою та зобов`язаний матеріально утримувати власних дітей. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із\~ст.\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень\~статті 89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Однак, позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність підстав відповідно до\~ст.192 СК України\~для зменшення розміру аліментів, що стягнуті з нього за вищевказаним судовим наказом. Доказів щодо погіршення стану здоров`я позивачем суду не надано. Наявність заборгованості зі сплати аліментів, що підтвердили сторони у судовому засіданні, не свідчить про погіршення майнового стану боржника та не є підставою для зміни розміру аліментів. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи те, що на даний час позивач сплачує аліменти на утримання дітей в мінімальному розмірі, визначеному Законом (біля 1400 гривень), суд приходить до висновку, що позов [PERSON] необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed