Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У лютому 2023 року позивачі звернулися до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» про відшкодування шкоди. У своїй позовній заяві просили суд стягнути з Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» на користь [PERSON] майнової шкоди в розмірі 44 791,00грн., завданої внаслідок залиття, на користь [PERSON] майнової шкоди у розмірі 22 395,75грн., завданої внаслідок залиття на користь [PERSON] майнової шкоди у розмірі 22 395,75грн., завданої внаслідок залиття. Судові витрати просила покласти на відповідача. Свою позовну заяву обґрунтовували тим, що [PERSON] є власником 1/2 квартири номер [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] є членами її сім`ї та власниками 1/4 частини цієї квартири кожен. 09 серпня 2022 року в будинку [ADDRESS] ( будинок 1975 року забудови, на 3 під`їзди,9 поверхів), трапилося залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок пошкодження системи внутрішньо будинкового трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Причиною залиття є: в квартирі [ADDRESS] самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний. Співвласниками не виконано встановленого законодавством України( Про житлово- комунальні послуги») обов`язку, щодо забезпечення виконання капітального ремонту по заміні трубопроводу ГВП і ХВП( гарячого та холодного водопостачання). Також актом № 1286 від 16.08.2022р. встановлено, що внаслідок залиття ушкоджено коридор площею 12,50м.кв. - підлога( паркет)-12,50м.кв., стіни( водоемульсійне покриття) -2,00 м. кв., кімната площею - 10,30 м. кв.- стіни( водоемульсійне покриття)-0,20 м.кв., кімната площею - 12,00 м. кв.- стіни( водоемульсійне покриття)-2,00 м. кв., кімната площею - 18,70 м. кв.- стіни( водоемульсійне покриття)-2350 м.кв., підлога ( паркет)-2,00м.кв. Ймовірною причиною залиття є порушення мешканцями квартири [ADDRESS] «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08 вересня1992 року № 572. Позивачі не погоджуються з причиною залиття та вважають, що причиною є неналежне обслуговування, утримання та ремонт будинку зі сторони КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району». Відповідно до висновку експерта № 113/22 за результатами проведеного будівельно-технічного експертного дослідження від 26 вересня 2022 року розмір матеріального збитку, завданого їй залиттям у загальному розмірі становить 89 583 гривень 00 копійок. Зазначили, що не зважаючи на встановлену актом про залиття вину, відповідач відмовляється усунути завдані збитки та сплатити компенсацію, тому позивач вимушений звернутись до суду. 30.03.2023 року на адресу суду від Комунального підприємства « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» надійшов відзив із викладенням заперечень. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що він просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що 16 серпня 2022 року працівниками ЖЕД № 501 складено акт, в якому зафіксовано причину та наслідки залиття, яке відбулось 09 серпня 2022 року. Відповідно до цього акту причиною залиття є самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний у зв`язку з порушенням співвласниками будинку Правил користування приміщеннями житлових будинків. Відповідачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території надавалися належної якості із встановленою періодичністю. Таким чином, залиття сталося у зв`язку з недотриманням споживачем правил, що виключає вину відповідача у залитті. Квартира [ADDRESS] , в які сталося залиття, перебуває у власності позивачів. Таким чином, саме вони несе відповідальність за технічний стан внутрішньобудинкових мереж, які знаходяться у їхній квартирі та негативні наслідки, які настали у зв`язку з його пошкодженням. Представник позивачів до судового засідання надав заяву про розгляд справи без участі позивачів та їхнього представника, позовні вимоги підтримують, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві, просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» до судового засідання надала заяву про розгляд справи без її участі проти задоволення позовних вимог заперечувала. Суд, дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд по суті встановив. За змістом ч.ч.1, 2, 3,4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Дослідивши матеріали справи, перевіривши матеріали справи доказами, суд встановив, що [PERSON] є власником 1/2 квартири номер [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] є членами її сім`ї та власниками 1/4 частини цієї квартири кожен, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 20.10.1998 року(.а.с.11). 09 серпня 2022 року в будинку [ADDRESS] ( будинок 1975 року забудови, на 3 під`їзди,9 поверхів), трапилося залиття квартири [ADDRESS] , внаслідок пошкодження системи внутрішньо будинкового трубопроводу гарячого водопостачання в квартирі [ADDRESS] . Причиною залиття є: в квартирі [ADDRESS] самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний. Співвласниками не виконано встановленого законодавством України( Про житлово- комунальні послуги») обов`язку, щодо забезпечення виконання капітального ремонту по заміні трубопроводу ГВП і ХВП( гарячого та холодного водопостачання). Також актом № 1286 від 16.08.2022р. встановлено, що внаслідок залиття ушкоджено коридор площею 12,50м.кв. - підлога( паркет)-12,50м.кв., стіни( водоемульсійне покриття) -2,00 м. кв., кімната площею - 10,30 м. кв.- стіни( водоемульсійне покриття)-0,20 м.кв., кімната площею - 12,00 м. кв.- стіни( водоемульсійне покриття)-2,00 м. кв., кімната площею - 18,70 м. кв.- стіни( водоемульсійне покриття)-2350 м.кв., підлога ( паркет)-2,00м.кв. Ймовірною причиною залиття є порушення мешканцями квартири [ADDRESS] «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених постановою КМУ від 08 вересня1992 року № 572. Будинок [ADDRESS] знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Києва та переданий у господарське відання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району». Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Розглядаючи спір про відшкодування заподіяної шкоди, суд повинен з`ясувати наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що включає неправомірність поведінки, наявність матеріальних втрат та їх розміру (збитків), причинного зв`язку між неправомірною поведінкою та заподіяними збитками. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а відповідач має спростувати наявність своєї вини. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Позивач вказує, що шкоду заподіяно відповідачем, тому відсутність вини у заподіянні шкоди повинен доводити саме відповідач. Дійсно, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги. Пунктом 1.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17 травня 2005 року, визначено, що повноваження органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; регулювання відносин у сфері житлово-комунальних послуг; порядок доступу до житла та іншого володіння для ліквідації аварій, проведення оглядів технічного стану, перевірки показів засобів обліку; права та обов`язки споживачів, виконавців, виробників; оформлення претензій споживачів до виконавців; порядок укладання договорів у сфері житлово-комунальних послуг визначаються згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п.2.3.6. Правил, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (додаток 4). Відповідно до додатку 4 до п.2.3.6 Правил, акт про залиття, аварію, складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилось (чітко зазначивши причину залиття); акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують. В абз. 2 п.2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджений наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 за №76, передбачено, що у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт (Додаток 4). Між тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач є заподіювачами шкоди. Суд доходить до такого висновку, оскільки відповідно до матеріалів справи вбачається, що актом про залиття № 1286 від 16.08.2022 встановлено причину залиття в квартирі [ADDRESS] самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний. У позовній заяві зазначено, що позивачі не погоджуються з тим, що причиною залиття стало порушення мешканцями правил утримання житлових будинків і гуртожитків. Вважає, що причиною залиття є неналежне обслуговування, утримання та ремонт будинку за адресою: [ADDRESS] зі сторони КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району». На підтвердження вини відповідача у залитті стороною позивачів не надано будь-яких доказів. Посилання позивачів ґрунтуються лише на припущеннях. КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району» не порушувало прав позивачів, оскільки актом про залиття встановлено, що причиною аварії є самовільно зашита комунікаційна шахта фанерою та гіпсокартоном. В результаті виникла місцева, точкова корозія металу, орієнтовний термін експлуатації трубопроводу вичерпаний, внаслідок порушення мешканцями правил утримання жилих будинків. Таким чином, вимоги позивачів про зобов`язання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району» відшкодувати їм завдану залиттям шкоду задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). За правилами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відсутній також причинний зв`язок між пожежею та виною відповідача, та жоден з наданих письмових доказів на обґрунтування позову не містить в собі висновків про те, що саме відповідач будь-яким чином причетний до виникнення пожежі, що його поведінка є чи була неправомірною, що і в кінцевому випадку привела до спричинення шкоди позивачу. Інших належних письмових доказів про дійсні причини виникнення пожежі, з визначенням винних осіб, суду не надано, а дослідженими письмовими доказами спростовано презумпцію вини відповідача. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Таким чином, суд оцінивши докази в їх сукупності, встановивши відсутність у матеріалах справи належних доказів доведеності вини саме відповідачів у вчиненні дій, наслідком яких завдано шкоду позивачу, прийшов до висновку про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідачів, передбаченої ст. 1166, 1167 ЦК України. У зв`язку з наведеним позовні вимоги не підлягають задоволенню. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 15, 16, 22, 23, 321, 1166, 1167 ЦК України,

Outcome: dismissed