Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

28 квітня 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовував тим, що 14 жовтня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 392. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі сторонам не вдалося створити міцну сім`ю. Під час їх спільного проживання виявилося, що вони несумісні характерами, психологічно не підходять один одному, мають зовсім різні погляди на одні і ті ж речі, в тому числі, на шлюбний союз, сімейне життя та питання виховання дітей. У зв`язку з цим, а також через постійні побутові суперечки, між ними виникали сварки та конфлікти, які віддалили сторін один від одного і вони остаточно втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Через наведені вище причини, сторони мешкають окремо один від одного, не проживають спільно однією сім`єю, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. 02 травня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 06 липня 2023 року. Позивач в судовому засіданні, позов підтримав та просив задовольнити, пояснення надав аналогічно викладеним у позовній заяві. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Суд, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 жовтня 2006 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 392. Від шлюбу мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторонам не вдалося створити міцну сім`ю. Під час їх спільного проживання виявилося, що вони несумісні характерами, психологічно не підходять один одному, мають зовсім різні погляди на одні і ті ж речі, в тому числі, на шлюбний союз, сімейне життя та питання виховання дітей. У зв`язку з цим, а також через постійні побутові суперечки, між ними виникали сварки та конфлікти, які віддалили сторін один від одного і вони остаточно втратили почуття взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Через наведені вище причини, сторони мешкають окремо один від одного, не проживають спільно однією сім`єю, не підтримують подружніх стосунків та не ведуть спільного господарства. За таких умов подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечувала, подавши також відзив про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved