Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

У липні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати дійсним Договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 3223151000:04:065:0067, для ведення садівництва від 30.06.2021 року, укладений між сторонами, визнати за ним право власності на земельну ділянку за вказаним договором, та стягнути із відповідача судові витрати. Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27.05.2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про визнання правочину дійсним, визнання права власності - задоволено частково. Визнано дійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223151000:04:065:0067, площею 0,06 га, для ведення садівництва, від 30.06.2021 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 908 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. 19.12.2022 року [PERSON] , 1950 р. н., подано заяву про перегляд заочного рішення. 12.01.2023 року ухвалою суду заяву задоволено, скасовано заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 27.05.2022 року, призначено у справі підготовче судове засідання. 27.01.2023 року [PERSON] , 1950 р. н., подано до суд пояснення, в яких останній зазначив, що спірний договір він не укладав, Обухівським РУП проводиться досудове розслідування за ч. 4 ст. 190 КК України, в ході якого встановлено, що невідома особа з таким же прізвищем, ім`ям та по батькові як і в нього, але з іншою датою народження та іншим реєстраційним номером облікової картки платника податків, шахрайським шляхом заволоділа копією належного йому Акту на право приватної власності на земельну ділянку. Таким чином, його право власності на земельну ділянку та дачний будинок, розташований на ній, не могло бути припиненим через укладення будь-яких угод без його волі та відома. Укладений 30.06.2021 року договір купівлі-продажу земельної ділянки вчинено особою, яка не є власником майна, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 658 ЦК України, така особа не мала права його відчужувати. На підставі викладеного просив відмовити в позові. 29.05.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник третьої особи [PERSON].. 1950 р. н., - [PERSON] щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити. Інші учасники в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що 30.06.2021 року між [PERSON] (надалі позивач) та [PERSON] , 1953 р. н., (надалі відповідач) було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки з наміром його подальшого нотаріального посвідчення (а.с.10). Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідач продає, а позивач купує земельну ділянку, загальною площею 0,06 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий № 3223151000:04:065:0067, для ведення садівництва та сплачує за неї ціну визначену цим Договором. Згідно п. 2.1. Договору, ціна нерухомого майна визначеного Сторонами складає 162 000,00 (сто шістдесят дві тисячі) гривень, які сплачені Покупцем Продавцю в повному обсязі до підписання цього Договору. П. 2.2 Договору Сторони ствердили факт повного розрахунку за цим Договором до його підписання. П. 3.2. Договору Сторони домовились 02.07.2021 року зустрітися за адресою: [ADDRESS] , з метою нотаріального посвідчення та державної реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у приватного нотаріуса Щур Надії Романівни. 30.06.2021 року Сторони проставили свій підпис під зазначеним Договором. Згідно розписки від 30.06.2021 року, складеної відповідачем, він на виконання Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.06.2021 року отримав від позивача грошові кошти у розмірі 162 000,00 (сто шістдесят дві) тисячі гривень (а.с.11). Цією ж розпискою відповідач зобов`язався прибути 02.07.2021 року за адресою: Київська обл., м. Обухів, вул. Київська 115 оф. 111, за якою знаходиться приватний нотаріус Щур Надія Романівна, з метою нотаріального посвідчення та подальшої реєстрації прав на нерухоме майно, а саме земельну ділянку площею 0,06 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3223151000:04:065:0067 на користь Позивача. Відповідач даною розпискою зазначив, що вона є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.06.2021 року, укладеного між відповідачем та позивачем. Під текстом зазначеної розписки відповідач власноручно проставив свій підпис. На виконання умов п. 3.2. Договору, позивач 02.07.2021 року прибув до місця розташування приватного нотаріуса у погоджений з відповідачем час, однак у зв`язку з неявкою відповідача нотаріально посвідчити Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 30.06.2021 року не вдалося та у подальшому вчинити таку нотаріальну дію також не виявилося можливим у зв`язку з ухиленням відповідача від вчинення правочину, а саме його нотаріального посвідчення. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Правовою гарантією на судовий захист особистого немайнового або майнового права та інтересу особи являється ст. 16 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Як встановлено у судовому засіданні, Обухівською окружною прокуратурою Київської області здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні від 16.09.2022 № 42022112340000167 за ч. 4 ст. 190 КК України, розпочатому за заявою третьої особи [PERSON] , 1950 р. н., щодо шахрайського заволодіння його земельною ділянкою. У ході розслідування кримінального провадження встановлено, що згідно відомостей Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами Державної міграційної служби України паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 29.08.2001 Шевченківським РВ ГУМВС України у місті Києві, документовано [PERSON] ( [INFO] ). Саме вказаний паспорт було використано особою, який назвався [PERSON] , [INFO] , відповідачем у справі, для перереєстрації права власності на належну третій особі земельну ділянку 0,06 га під номером [ADDRESS] шляхом укладення договору купівлі-продажу. Таким чином, паспортні дані [PERSON] , [INFO] , який є відповідачем у вказаній справі, належать іншій людині, яка жодного відношення до спірних правовідносин не має, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки (кадастровий номер 3223151000:04:065:0067) від 30.06.2021 № 54, укладено на підставі сфальсифікованих документів з фактично неіснуючою особою. Крім того, для укладення спірного договору використано копії належних третій особі документів, згоду на використання яких він, як дійсний власник спірної земельної ділянки, не давав. Під час досудового розслідування встановлено також, що копія Державного акту про право приватної власності на земельну ділянку від 28.03.1997 року, яка використана відповідачем під час укладення договору купівлі-продажу в простій письмовій формі, Української міською радою будь-якій особі не видавалася, оригінал цього документу не вибув із володіння третьої особи - [PERSON] , 1950 р. н. З огляду на викладене, вказане підтверджує безпідставність позовних вимог позивача у справі. У зв`язку із чим, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки позовні вимоги позивача залишені без задоволення.

Outcome: dismissed