Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивачка 01.03.2023 засобами поштового листування звернулася до суду із вказаною позовною заявою, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з 28.02.2023 (від досягнення повноліття) і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років. Крім того, позивачка просить рішення в частині стягнення з відповідача аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. За змістом позову сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1998 до 09.11.2015 (дата ухвалення рішення про розірвання шлюбу), мають спільних дітей - синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На утримання дітей в судовому порядку стягнуто аліменти до досягнення дітьми повноліття. Рішення звернуто до примусового виконання (ВП [NUMBER]). Крім того, 30.10.2020 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя у справі №336/6775/19 відповідача позбавлено батьківських прав відносно обох дітей, що не звільняє його від обов`язку щодо їх утримання. Старший син [PERSON] , [INFO] , який [INFO] досягнув повноліття, наразі навчається у ДВНЗ «Ужгородський національний університет», є студентом першого курсу денного відділення географічного факультету, термін закінчення навчання - 30.06.2026, відповідно, самостійного заробітку не має. Враховуючи наявну заборгованість зі сплати аліментів, перебуває на повному утриманні позивачки, яка забезпечує дитину всім необхідним, сплачує вартість проживання у гуртожитку (800 гривень на місяць), проїзд до м.Запоріжжя. Із посиланням на ст.199-201 СК України, оскільки відповідач є працездатним, може сплачувати аліменти на повнолітню дитину, яка потребує матеріальної допомоги, проте, в позасудовому порядку не надає допомоги сину, позивачка просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 08.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Крім того, судом постановлено виклик відповідача у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Позивачка неодноразово скеровувала до суду клопотання відповідно до ст.211 ЦПК України про розгляд справи за відсутності сторони позивача, востаннє - 23.06.2023, позовні вимоги про стягнення аліментів підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову, проти заочного порядку розгляду справи у разі відсутності відповідача не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду повідомлявся належним чином засобами поштового листування за останньою відомою адресою, судові повістки не отримував. Поштові конверти повертаються без вручення відповідачу за закінченням часу зберігання. Крім того, на виконання приписів ч.10 ст.187 ЦПК України відповідач викликався до суду через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Так, відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, ч.1 ст.278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подав. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань. Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, як кожного доказу окремо, та і у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку із таким. Судом за даними Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.10.1998 по 20.11.2015 (рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/6968/15-ц, пр.№2/336/3386/2015 від 09.11.2015, яке набрало законної сили 20.11.2015 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/53286227). Згідно з мотивувальною частиною рішення суду від даного шлюбу сторони мають спільних дітей - синів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] На час звернення до суду [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції) досягнув повноліття, перебуває на утриманні позивачки, з якою він зареєстрований за однією адресою. Відповідно до довідки №27 від 27.09.2022, виданої деканом географічного факультету ДВНЗ «Ужгородський національний університет», [PERSON] є студентом І курсу денної форми навчання, термін закінчення навчання - 30.06.2026. На підтвердження вказаної обставини судом також досліджено надану засвідчену копію договору про навчання від 01.09.2022, укладеного між вказаним державним вищим навчальним закладом в особі ректора [PERSON] та [PERSON] . Спеціальність навчання відповідно до умов договору (п.2.2 - лісове господарство), ступінь вищої освіти, яку отримує дитина - бакалавр. Згідно з п. 12 договору фінансування навчання здійснюється за рахунок видатків з державного бюджету. Суд не бере до уваги докази, подані стороною позивача щодо витрат на сплату гуртожитку, адже наданий платіжний документ від 16.09.2022 не містить періоду сплати, відповідно, розмір щомісячного внеску суду не доведений. Крім того, відвідування м.Запоріжжя у зв`язку із навчанням у іншому місці не відноситься до складу обов`язкових витрат. Суд також враховує, що їх періодичність та цільове призначення наявними доказами не обґрунтовані. Відомостей щодо щомісячного розміру доходу позивачки та її сина суду не надано. Відповідно до довідки начальника Шевченківського ВДВС у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) В.Логвіна №10543 від 15.02.2023, згідно з матеріалами виконавчого провадження [NUMBER], відкритого 21.03.2018, про виконання виконавчого листа №336/10739/13-ц від 11.02.2014 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з 05.12.2013 до досягнення повноліття дітей, що пред`явлено до примусового виконання, станом на 31.01.2023 наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір - 319 781,05 гривень. Судом для встановлення фактичних обставин справи також досліджено дані з Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/Review/92534593). Так, заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі № 336/6775/19, пр. 2/336/646/2020 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, задоволено. Позбавлено [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили 01.12.2020. Інші докази у справі відсутні, зокрема, не доведено й розміру щомісячних обов`язкових витрат на утримання позивачки, відповідача та повнолітньої дитини. Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких нормативних положень чинного законодавства. За загальним правилом ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Способи захисту сімейних прав та інтересів визначені у ч.2 ст.18 СК України. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ч.1,5,6,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Як врегульовано ч.1 ст.213, ч.2 ст.229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Правила оцінки доказів чітко передбачені у ст.89 ЦПК України. Відповідно до приписів ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з положеннями ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При цьому, згідно з нормою ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1,2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Із врахуванням наведених норм та встановлених фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , який досягнув повноліття, потребує матеріальної допомоги, оскільки навчається на денній формі навчання у вищому навчальному закладі, має право отримувати аліменти на своє утримання на час навчання для задоволення потреб та достатнього життєвого рівня, але не пізніше граничного віку, визначеного положеннями сімейного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, що враховує суд при ухваленні рішення у даній справі. Доказів непрацездатності відповідача, а також наявності інших осіб на утриманні, крім сплати аліментів на утримання молодшого сина, суду не надано. Крім того, суд враховує, що й зі сплати аліментів до досягнення обома дітьми повноліття відповідач має значну суму заборгованості. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, судом, перш за все, враховується його законодавчо передбачений обов`язок по утриманню дитини та прожитковий мінімум для працездатних осіб, закріплений ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», який становить 2 684 гривні. Відповідно до положень ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховані відповідні правові висновки, висловлені у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №635/1139/17, провадження № 61-350св17, від 13.04.2021 у справі №308/4214/18, провадження № 61-16005св20. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Так, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох сторін з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. З урахуванням наявних доказів, встановлених фактичних обставин справи, рівного обов`язку батьків з утримання дитини, суд, визначаючи частку аліментів, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивачки на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини від доходу (заробітку) відповідача до досягнення сином двадцяти трьох років за умови продовження навчання, щомісячно. За змістом ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми, зокрема, ст. 191 цього Кодексу. Так, відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому вони підлягають стягненню саме з 01.03.2023 (дата подання позовної заяви до суду засобами поштового листування). Тому позов підлягає частковому задоволенню. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. За змістом ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 073,60 гривень, від сплати яких позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ст. Закону України «Про судовий збір» була звільнена при пред`явленні позову до суду.

Outcome: partial