Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом (уточнена позовна заява на а.с.28-32) та просила стягнути з [PERSON] на її користь за незаконне звільнення, образи і приниження, за побиття на нараді 130000 гривень як компенсацію моральної шкоди; із [PERSON] на її користь за образи і приниження та неприйняття заходів щодо припинення агресії [PERSON] 25000 гривень як компенсацію моральної шкоди; із [PERSON] на її користь за неприйняття заходів щодо припинення агресії [PERSON] , за сприяння його діям 25000 гривень як компенсацію моральної шкоди; із [PERSON] за пошкодження її майна та за її побиття 15000 гривень в рахунок компенсації матеріальної шкоди; із [PERSON] за знищення файлів на її мобільному телефоні 5000 гривень гривень в рахунок компенсації матеріальної шкоди. Заявлені позовні вимоги вмотивовані тим, що [PERSON] організував цькування її як вчителя, викликав батьків та учнів і вимагав від них писати заяви про неї вчителя математики. Вона зверталась із листами до Міністерства освіти і науки, яке переадресовувало її звернення до обласного відділу освіти, тобто керівнику такого відділу Конопацькому М.А. , який не захистив її права, давав відписки, що все добре, порушень нема. Начальник відділу освіти Городнянської міської ради Смоляр Г.Л. не вживав заходів, щоб не образити [PERSON] . [PERSON] відбирав у неї години. У розмові [PERSON] висміяв її сімю та батьків. На черговій нараді 28.08.2020 [PERSON] назвав [PERSON] „білою та пухнастою і вдарив її купою ділових паперів по голові, після чого [PERSON] вдарила [PERSON] по голові і вихопила з її рук мобільник, а далі [PERSON] стукала мобільником об стіл, після чого телефон впав і розпався на частини. Позивач стверджує, що [PERSON] [PERSON] вказала на напрямок у психіатричний заклад та перекинула мобільний телефон [PERSON] . [PERSON] , який витер із пам'яті телефону всі файли. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала і просила позов задовольнити повністю. Пояснила, що вираз [PERSON] , що вона „біла і пухнаста вона сприйняла як порівняння її з твариною. Вказала, що її ділову репутацію принижував директор [PERSON] , вимагаючи від дітей та їх батьків писати заяви на неї як вчителя, тому замість годин математики їй віддавали години образотворчого мистецтва, астрономії тощо. Від постійних криків [PERSON] вона втратила слух. Після того як її поновили на посаді вчителя внаслідок попереднього незаконного звільнення, [PERSON] розпускав про неї плітки, внаслідок чого діти не приходили на її уроки математики. Себе вважає досвідченим педагогом, має понад 50 років стажу, а перед призначенням [PERSON] на посаду директора вона проходила курси керівних кадрів і саме її готували для заміщення посади директора школи. Зараз її звільнено за закінченням строку трудового договору. За час дії трудового договору після попереднього поновлення на роботі, стверджує, що зазнавала від відповідачів постійних образ. Обставини, викладені у позові, в тому числі і ті, які відбулись на нараді 28.08.2020, стали підставою для її звернення до суду. Не може надати запис із телефону про те, що відповідачі принижували її, посилається на те, що файли звукозапису були знищені [PERSON] . Щодо [PERSON] вважає, що він має відповідати за неприйняття заходів щодо припинення агресії [PERSON] , чим сприяв його діям. Вказує, що телефон, про який йдеться у позові, купив їй син, тому вона не знає дійсної його вартості, але за пошкодження телефону і файлів в ньому відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають віддати їй 20000 гривень (15000 грн слід стягнути з [PERSON] та 5000 гривень слід стягнути із [PERSON] ). Відповідачі позов не визнали повністю. У відзиві на позов [PERSON] (а.с.47) зазначила, що дій з приводу побиття нею позивача ніколи не вчиняла, навіть образливих слів на адресу позивача не вимовляла. Не чинила вона і дій, які б завдали [PERSON] матеріальної шкоди на суму 15000 гривень. Припускає, що заявлений позов є спробою пенсіонера заробити гроші. У відзиві на позов [PERSON] (а.с.48-51, 52-55) зазначив, що поза закладом освіти він ніколи не спілкувався з позивачем, крім судових засідань, які постійно ініціює позивач. При виконанні своїх посадових повноважень, як директор школи, він вивчав і ситуацію в школі, і всі аспекти освітнього процесу, а видаючи накази з різноманітних питань роботи закладу освіти він керувався законодавством. Позивач мала тривалу особисту неприязнь до нього, як директора, і 16 років з метою дискредитувати його як керівника писала у різні інстанції, організації та установи. У цих зверненнях вона не добирала висловів і відверто принижувала його честь і гідність. Після поновлення позивача на посаді вчителя математики на виконання судового рішення від 17.01.2020 батьками та учнями 29.01.2020 були ініційовані збори, де батьки та діти вимагали замінити вчителя математики [PERSON] в 9-му та 11-му класах на іншого вчителя. Йому як директору школи були передані заяви про те, що діти відмовляються відвідувати уроки математики, які викладала позивач. Наведене повністю відповідало правам, які гарантовані статтями 53,54,55,28,70 Закону України „Про освіту. Вказує, що проблеми позивача із слухом не перебувають у прямому звязку із діями директора. Під час розмови із позивачем він ніколи не вживав образливих висловів, а порівняння „біла та пухнаста є гіперболою, тобто стилістичним прийомом,\~який додавав\~відповідне забарвлення,\~був гіперболічним\~порівнянням,\~необразливою метафорою. Однак, позивач сприйняла цей безвинний вислів як такий, що принижує її честь і гідність. Інші відповідачі правом на відзив не скористались. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , приймаючи особисту участь у судовому засіданні, вказували на необгрунтованість позовних вимог, а тому у задоволенні позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, участі у судовому засіданні не прийняв, своїми правами розпорядився на власний розсуд. Згідно ст. 49 ЦПК України право брати участь у судовому засіданні це право сторони, а не обов'язок. У своїх поясненнях на позов, відповідач [PERSON] заперечував проти позову і в судовому засіданні зазначав, що позивач безпідставно пов'язує смерть свого чоловіка з діями відповідача як керівника закладу освіти. Згадуючи про утиск її в правах при визначенні кількості годин, позивач не врахувала, що у невеликій сільській школі працювало кілька вчителів математики і кожному з них, в тому числі і [PERSON] , було розподілено години порівну, на кожного віддано по два класи на викладання математики. [PERSON] дійсно додатково викладала німецьку мову, однак з 2006 року на державному рівні було прийнято рішення про вивчення в навчальних закладах англійської мови, тому з об'єктивних причин години німецької мови для позивача [PERSON] були скасовані. Інспекція з праці відвідувала їх школу після чергового звернення позивача, однак тоді було встановлено надлишок годин, відведених директором саме їй, а не навпаки. Як директор він мав розглянути звернення дітей і батьків, тож виконував свої повноваження, ввірені йому Законом України «Про освіту». Діти та їх батьки відмовлялись відвідувати заняття з математики у викладача [PERSON] , пояснюючи це тим, що вона розповідає на уроках про будь-що, а не про математику. [PERSON] негативно реагувала на критику, нікого не хотіла слухати, кричала. На зборах 28.08.2020 ніхто її не бив. Це також підтверджено її зверненням до поліції, в якому після зборів 28.08.2020 вона скаржилась виключно на те, що у неї незаконно відбирають години викладання, про факти насилля поліцію позивач не повідомляла. У своїх поясненнях на позов відповідач [PERSON] заперечував проти позову та у судовому засіданні зазначав, що за зверненням позивача він, як начальник відділу освіти Городнянської міської ради, здійснив виїзд до Мощенської ЗОШ 1-111 ступенів, щоб поспілкуватися з педагогічним колективом. Тоді було встановлено, що позивач конфліктувала з директором та з усіма іншими, в тому числі щодо розподілу годин. Хоча у сільській школі, де кількість учнів така ж як один клас у міській школі, виділити зайві години було складно. [PERSON] у своєму позові вжила принизливі висловлювання в бік відповідача, а сам він ніколи не вживав будь-яких висловлювань ні щодо поивача, ні щодо її батьків. Припускає, що позов, заявлений до нього, є наслідком її образи за те, що відповідач не покарав [PERSON] . У своїх поясненнях на позов відповідач [PERSON] заперечувала проти позову і в судовому засіданні зазначила, що після зборів, які відбулися в їх школі 28.08.2020 пройшло майже три роки, Із позивачем вони спілкувалися, віталися і ніколи вона не зверталася до [PERSON] з тим, що відповідач має відшкодувати їй вартість ремонту телефону. Перед припиненням для позивача строку трудового договору саме [PERSON] поступилася позивачу своїми годинами, коли діти відмовились від уроків математики, які викладала позивач. Зі слів відповідача, вона розуміла, що [PERSON] тоді перед виходом на пенсію потребувала таких годин викладання для подальшого обчислення середнього заробітку для гідного розміру пенсії. Про завдання [PERSON] матеріальних збитків, зі слів відповідача, вона дізналась тільки із судового позову. Ніколи відповідач [PERSON] не била та її телефон не розбивала. Дійсно, у позивача була звичка все, що відбувалось на нарадах і зборах у школі, записувати на мобільний телефон. У той день, про який згадує позивач, [PERSON] тримала два телефони і вони постійно падали з її рук, зі столу та на підлогу. Будь-яких образливих висловів в бік [PERSON] ніколи не висловлювала. Тоді, зі слів відповідача [PERSON] , вона тільки зауважила, що діти не люблять старих вчителів, а тягнуться до молодих вчителів таких як [PERSON] . Саме молоді вчителі серед підлітків мають авторитет. [PERSON] мала на увазі вчителів, яким за 50 років і вказувала на себе. У своїх поясненнях на позов відповідач [PERSON] заперечував проти позову і в судовому засіданні зазначив, що [PERSON] мала звичку записувати все, що відбувалось на нарадах і зборах у школі, на мобільний телефон. У той день, про який згадує позивач, таких телефонів [PERSON] тримала два, і вони у неї постійно падали, то з рук, то зі столу на підлогу. Будь-яких активних дій щодо розбиття будь-якого її телефону ні він ( [PERSON] ), ні [PERSON] не вчиняли. [PERSON] підтвердив, що дійсно [PERSON] , зауважила на зборах 28.08.2020, що діти не люблять старих вчителів, а тягнуться до молодих вчителів таких як [PERSON] . Відповідач [PERSON] мала на увазі всіх вчителів, яким за 50 років, вона вказувала на себе. Щодо висловів директора, то він завжди розмовляє голосно, однак коректно, не принижуючи будь-кого. Заслухавши учасників, з'ясувавши їх вимоги і заперечення, визначившись із правовідносинами між сторонами, допитавши свідків та вивчивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що позивач ініціювала позови неодноразово. Зокрема, на розгляді Городнянського районного суду Чернігівської області перебував позов від 23.09.2019 про визнання незаконним та скасування наказу № 13 від 03.09.2019 про її звільнення за пунктом 3 статті 41 КЗпП України та її поновлення на роботі із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 17.01.2020 її вимоги були задоволені, окрім вимог про стягнення середнього заробітку (суддя Березовський О.Д.). У подальшому Чернігівський апеляційний суд постановою від 28.04.2020 скасував в частині відмови рішення суду першої інстанції та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 37342,80 грн за вирахуванням податків, зборів та обовязкових платежів. 26.06.2020 виконавче провадження завершено внаслідок повного виконання. 19.06.2020 позивач ініціювала позов про стягнення з Мощенської ЗОШ 1-111 ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області, фінансування якої здійснює Відділ освіти Городнянської міської ради, на її користь 50000 гривень в рахунок завданої моральної шкоди за незаконне звільнення з посади вчителя на підставі п.3 ст. 41 КЗпП України. Не погодившись з рішенням місцевого суду про відмову у задоволенні її вимог, позивач скористалсь правом на апеляційне оскарження. 15 лютого 2021 року, розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою [PERSON] , апеляційний суд рішення суду 1-шої інстанції скасував, а її позов задовольнив частково, стягнувши з роботодавця Мощенської ЗОШ 1-111 ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області 1500 гривень моральної шкоди. Суд керувався нормою статті 237-1 КЗпП України. У подальшому покладення матеріальної\~відповідальності на\~службову особу,\~винну в\~незаконному звільненні\~або переведенні\~працівника згідно\~статті 237\~КЗпП України\~відбувається шляхом\~ініціативи закладу\~(його\~уповноваженої особи),\~який поніс\~фактичні витрати,\~а не\~з ініціативи\~позивача,\~яка фактично\~вже захистила\~свої права\~та стягнула\~еквівалент моральної\~шкоди із\~роботодавця,\~а тому\~її вимоги\~в цій\~частині до\~ [PERSON] \~заявлені без\~врахування згаданого\~положення Закону. Судом враховується, що після поновлення на посаді вчителя позивач пропрацювала у Мощенській ЗОШ 1-111 ступенів Городнянської міської ради Чернігівської області до завершення строку дії укладеного з нею договору. Останнє звільнення у строк, встановлений Кодексом Законів про працю України, не було предметом розгляду судових інстанцій. \~ \~ \~ \~У дифамаційному спорі (від лат. diffamatio обмова, ганьблення) об`єктами судового захисту виступають честь, гідність і ділова репутація особи, котрі є морально-етичними категоріями. У постанові від 18 червня 2020 р. у справі №522/18103/14-ц Верховним Судом було зазначено, що \~«під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків». Слід зазначити, що відповідно до сталоі? практики Верховного Суду всі справи зазначеноі? категоріі? підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки характер спірних правовідносин є цивільно-правовим (незалежно від суб`єктного складу). Позови про захист гідності, честі чи діловоі? репутаціі? вправі пред`явити фізична особа в разі поширення про неі? недостовірноі? інформаціі?, яка порушує і?і? особисті немаи?нові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема члени і?і? сім`і?, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує і?хні особисті немаи?нові права (постанова КЦС ВС від 20.03.2019 р. у справі № 522/16923/16-ц). Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та\~моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Фактично позивачем наводиться, що обмова її директором відбулась 28.08.2020 на загальних зборах колективу. Як встановлено в судовому засіданні на зборах колективу 28.08.2020 у бік позивача керівником було висловлено критику та надано оцінку попереднім діям позивача. Дослівно директор застосував вислів «Ви, [PERSON] , вважаєте тільки себе білою і пухнастою, а всі інші вже в лайні». Європеи?ськии? суд з прав людини 2 червня 2016 року ухвалив\~рішення у справі № 61561/08 "Інститут економічних реформ" проти Украі?ни", де вказує відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями та зауважує, що для того щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальнии? тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільнии? інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Тож,\~будь-яка\~критика та\~оцінка вчинків,\~вираження власних\~думок не\~є підставою\~для захисту\~права на\~повагу честі,\~гідності та\~діловоі? репутаціі?,\~тому відсутнє\~ порушення,\~від якого\~належало б\~захищати позивача\~в обраний\~нею спосіб\~шляхом компенсації\~моральної шкоди. \~З огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири у словах директора [PERSON] , його судження не підлягають ні спростуванню, ні доведенню їх правдивості, а тому і не можуть бути підставою для висновку щодо спричинення таким висловлюванням моральної шкоди позивачу, складові і підстави відшкодування якої визначені у статтях 23,1167 ЦК України. На підтвердження відсутності утиску під час заміни годин математики на інші предмети відповідачем [PERSON] в суді надано копію заяви написаної особисто [PERSON] від 11.02.2020 про те, що вона висловлює згоду про таку заміну. Те, що недовіра [PERSON] у викладанні предмету математики була висловлена батьками і дітьми відповідач [PERSON] доводить їх заявами, які долучив під час судового розгляду та які надійшли до нього як директора у лютому 2020. Тільки на підставі особистої заяви [PERSON] , а також враховуючи заяви учнів та їх батьків директором [PERSON] був підписаний наказ № 14 від 11.02.2020, яким були внесені зміни до Тарифікації. Тому у стягненні із [PERSON] на користь позивача 130000 гривень компенсації моральної шкоди слід відмовити Щодо стягнення на користь позивача моральної шкоди із відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивач мала надати докази незаконності рішень, дій чи бездіяльністю органу представленої ними влади або їх (як посадових осіб) рішень, дій чи бездіяльності при здійсненні ними повноважень у межах передбаченої компетанції. Преюдиційні факти не навела ні в позові, ні в поясненнях у суді. Їх дії чи бездіяльність актами влади, в тому числі і судової не встановлювались. Від обовязку доказування позивач не звільнена. Посягання [PERSON] та [PERSON] на честь, гідність та ділову репутацію позивача шляхом будь-яких особистих висловів в образливій формі хоча б одній особі під час судового розгляду не доведено і про такі випадки позивачем достовірно не повідомлено. Вона сама не навела твердження, які [PERSON] поширив про неї чи її батьків та які має спростувати чи компенсувати еквівалентом моральної шкоди внаслідок такого поширення, що посягало б на її честь, гідність чи ділову репутацію. Щодо [PERSON] особистого спілкування позивач не пригадала, як і розмов, в яких [PERSON] поширив хоча б одній особі чутки негативного характеру, які б вплинули на ділову репутацію. Запрощений відповідачем [PERSON] свідок [PERSON] (головний спеціаліст відділу освіти Городнянської міської ради) повідомила, що із [PERSON] вони виїздили до Мощенської ЗОШ, щоб поспілкуватися з колективом і розібратися у ситуаціях, які описані у зверненнях про конфлікт у колективі. У кабінеті інформатики проходили збори, на яких були присутні вчителі, директор, батьки та діти. Такі збори відбувалися після випускного. Батьки виступали проти того, щоб [PERSON] викладала математику. Батьки виступали емоційно, посилались на те, що уроки викладаються неналежно. Тоді вчитель [PERSON] залишила збори і пішла з них до завершення самих зборів. Щодо звернень, які надходили від громадянки [PERSON] адресовані безпосередньо відділу освіти, такі звернення в основному стосувалися поділу годин між вчителями в школі, що перебувало поза межами компетенції їх відділу. Свідком того, що у розмові [PERSON] принижував [PERSON] чи її батьків, [PERSON] не була. До уваги суд приймає те, що сама позивач в офіційному документі, тобто у позовній заяві застосовує вислови у принизливій формі на адресу кожного відповідача, про що слушно зауважили відповідачі під час розгляду справи в судовому засіданні. Відповідач [PERSON] зазначав, що за вжиті [PERSON] в його бік більш образливі висловлювання судом відмовлено у задоволенні його позову до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації (рішення від 24.07.2020 справа № 732/241/20 суддя Лиманська М.В.). Щодо вимог, майнового характеру, тобто про стягнення матеріальної шкоди, які заявлені [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , судом враховується, що матеріальна шкода відшкодовується в порядку цивільного судочинства \~шляхом звернення до суду з відповідним позовом до винної особи. При цьому позивач зобов`язана надати докази, що підтверджують факт заподіяння шкоди та її розмір, а також винуватість конкретної особи у її вчинені (стаття 1166 ЦК України). Факт побиття позивача не доводиться зверненнями до правоохоронних органів, прийнятими ними рішеннями та висновками медичних експертиз про заподіяні ушкодження від винних дій відповідачів. Двобічна сенсорна втрата слуху 1 ступеня, про яку йдеться у виписці від 06.12.2019 (а.с.3), виданій КНП „Чернігівська обласна лікарня Чернігівської обласної ради, діагностована у [PERSON] в період її лікування з 28.11.2019 по 06.12.2019, тобто існувала до 28 серпня 2020 року та до обставин, які описує у своєму позові позивач. Факт розбиття телефону визначеними позивачем відповідачами у законний спосіб не фіксувався. Будь-яких очевидців позивачем не залучено. Актів, заяв, повідомлень про пошкодження майна позивач 28.08.2020 не складала. «Щелчок», який почув в телефонній розмові свідок [PERSON] (син) не може бути доказом беззаперечного факту пошкодження телефону від взаємоповязаних умисних дій відповідача [PERSON] та відповідача [PERSON] . Очевидцем цього свідок [PERSON] не був, а його умовивід з цього приводу є припущенням, яке грунтується на поясненнях позивача. Свідок [PERSON] в суді дав свідчення про те, що мати подзвонила йому 28.08.2020 під час зборів, на які її викликали, таким чином транслювала йому те, що відбувалось на зборах онлайн і записували розмову. Тоді він почув, що [PERSON] вказують на напрямок у психіатричний заклад і голосно кричать. Образливих висловлювань, які тоді почув, свідок не навів. Розповів, що дзвінок від матері перервався, коли він почув характерний «щелчок», тоді мати пояснювала, що в неї вихопили телефон, розбили його і знищили файли із телефону, в тому числі ті, які становлять для нього цінність фото його сина, які він пересилав матері. Судом враховується, що здійснення звукового запису голосу особи без її згоди порушує право на охорону інтересів особи. Голос фізичної особи належить до проявів особистого характеру, що охороняється законом, його звуковий запис можна здійснювати або використовувати тільки з відома фізичної особи. [PERSON] та [PERSON] здійснювали голосовий запис присутніх на зборах осіб у протиправний спосіб, а тому отримані у такий спосіб докази є недопустимими і незаконними. Відповідно до\~ч. 1 ст. 78 ЦПК України\~суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Присутні на зборах 28.08.2020 [PERSON] та [PERSON] , допитані в судовому засіданні під присягою як свідки надали показання про те що під час зборів 28.08.2020 та після їх завершення у приміщенні школи ніхто з відповідачів не бив позивача [PERSON] та не розбивав її телефон, образливих висловлювань не застосовувалось. [PERSON] не вміє сприймати критику, а тому будь-які вислови в свій бік сприймає як особисту образу. У неї була звичка, всі збори та наради фіксувати на мобільний телефон, їй робили про це зауваження, однак мобільний телефон ніколи не розбивали. За повідомленням Городнянського відділення поліції № 1 Чернігівського РУП ГУНП від 10.09.2020 вбачається, що на розгляді перебували звернення [PERSON] № 2439 від 28.08.2020, № 2445 від 29.08.2020, № 2576 від 09.09.2020 про те, що вона зазнає утиску за фактом розподілу робочих годин. Як вбачається із відповіді на такі звернення за підписом [PERSON] заявника [PERSON] повідомлено, що оскільки відсутні в повідомленнях відомості про кримінально-правові дії або про склади адміністративних правопорушень, рекомендовано вирішувати цивільно-правовий спір у судовому порядку. Дізнання (досудове розслідування) за скаргою приватного обвинувачення не було ініційоване та потерпілою у встановленому порядку [PERSON] визнана не була. Свідок [PERSON] у своїх показаннях повідомив суд, що через три тижні після 28.08.2020 приїхав до матері і забрав її телефон чорного кольору, який його брат купив матері за 2000 гривень, виявив у телефоні певні пошкодження та у подальшому відвіз цей телефон в м. Київ, де заплатив майстру 500 гривень за заміну скла екрану та деяких деталей телефону. Питанням відновлення файлів не займався. У відповідності до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи,\~які за\~законом мають\~бути підтверджені\~певними засобами\~доказування,\~не можуть\~підтверджуватися іншими\~засобами доказування. Так, матеріальна шкода, зокрема її розмір не може доводитися показаннями свідків. Суд щодо доведення розміру матеріальної шкоди має прийняти акти виконаних робіт, квитанції, платіжні доручення (розрахункові документи), експертні висновки, які б підтверджували причину і суть пощкодження, а також понесені витрати на ремонт. Таких доказів у судовому засіданні позивачем не надано. Позивач не звільнена від доведення позову та мала доводити загальні підстави цивільно-правової відповідальності: наявність такої шкоди (її розмір); протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вину відповідачів в її заподіянні. Свого обов'язку щодо доведення підстав позову позивач не виконала, а тому у позові, заявленому до [PERSON] , [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди також слід відмовити. Стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), виходячи із змісту статей 12, 81 ЦПК України полягає в тому, що доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав. Достатніми, належними та допустимими доказами не доводяться протиправні винні дії відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які б перебували у прямому причинно-наслідковому зв'язку із\~наслідком у\~виді пошкодження\~телефону [PERSON] . Із положень Цивільного процесуального кодексу України про доказування випливає, що той хто стверджує, той і доводить. Тобто саме для позивача [PERSON] існував тягар доказування, у свою чергу відповідачі [PERSON] та [PERSON] мали право обрати варіант захисту від активного заперечення до повного мовчання. З урахуванням того, що в позові відмовлено повністю, процесуальні витрати у виді судового збору відшкодуванню не підлягають і покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed