Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020 з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 2000 грн щомісячно. Всі ці роки відповідач, окрім аліментів, іншої матеріальної допомоги не надає, не бере участі у витратах, викликаних потребами дитини, цих коштів не вистачає. Відповідач працює у Республіці Польща, є досить забезпеченою людиною. Матеріальне становище позивача на даний час складне, вона ніде не працює, здійснює догляд за своїм братом, який є інвалідом I групи та потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку із чим вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі частини усіх видів його заробітку. Також просила стягнути з відповідача витрати на правову допомогу. Відповідач подав до суду відзив на позовну заву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає, оскільки позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які вказують на наявність у відповідача регулярного середньомісячного доходу, з якого можна було б визначити розмір стягуваних аліментів. Окрім того, зміна способу стягнення аліментів передбачатиме також і зміну їх розміру, оскільки буде вираховуватися виходячи з середнього заробітку у відповідній місцевості. Збільшення розміру аліментів можливе лише у випадку наявності відповідних підстав, передбачених ст. 192 СК України, однак їх існування позивачем не зазначено та не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами. Просив у задоволенні позову відмовити. Позивач в судове засідання не з`явилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні викладеному в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився. Представник відповідача в судовому завданні позовні вимоги позивача не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Додав, що відповідач проживає за межами України, офіційно не працевлаштований, проживає за рахунок своїх друзів та заробляє тимчасовими заробітками, а тому не може сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж вже сплачує. При можливості перераховує аліменти в більшому розмірі та купує дитині одяг. Чому відповідач не працевлаштований офіційно, пояснити не може. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріли справи, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб розірваний рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11.08.2020. Після розірвання шлюбу [PERSON] змінити на дошлюбне прізвище [PERSON] (а.с.10-11). Від вказаного шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2020 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн на дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів розпочати з 15.05.2020 (а.с.12-13) Дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеної депутатом Делятинської селищної ради. Зі слів [PERSON] , яка фактично зареєстрована і проживає за даною адресою, свого будинку не має, проживає у будинку батьків, виховує сама неповнолітню дитину, ніде не працює, здійснює догляд за [PERSON] інвалідом I групи. [PERSON] сама виховує неповнолітню дитину, допомогу в утриманні і вихованні дитини батько участі не бере (а.с.14). Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу № 23 хворий [PERSON] , 1987 року народження, інвалід I групи, проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , потребує постійного стороннього догляду (а.с.15). Відповідач [PERSON] з 09.01.2022 перебуває за межами України (а.с.55). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Положеннями частин другої та третьої статті 181 СК України визначено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини першої\~статті 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - 2833 гривні. Відповідно, 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час розгляду справи становить 1416,50 грн. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, №31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У підпункті 1 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У правовій позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі за №6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до положень частини третьої статті 12, статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно позовних вимог позивач просила суд змінити спосіб присудження аліментів, зокрема з твердої грошової суми на стягнення у частці від заробітку (доходу) батька дитини. При цьому право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених\~статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою в постановах Верховного Суду від 06.06.2018 року у справі № 383/160/17-ц та від 15 квітня 2020 року у справі № 583/5413/18 (провадження № 61-13942св19). Зі змісту вказаних норм права вбачається, що спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) встановлюється рішенням суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів і спосіб їх стягнення може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом, та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.06.2014 року). Вибір способу стягнення аліментів відповідно до Сімейного кодексу України покладається на позивача, а посилання відповідача на те, що він офіційно не працює, не суперечить призначенню аліментів у частці від усіх видів його заробітку (доходу), оскільки закон не пов`язує вибір способу стягнення аліментів з наявністю чи відсутністю у відповідача офіційного місця праці. При вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів суд враховує, що з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини і мінімальний розмір аліментів, а також те, що відповідач, окрім сина [PERSON] , інших утриманців не має, проживає за межами України та вважає слушним зауваження представника позивача про наявність доходу у відповідача, оскільки для проживання за кордоном необхідні певні кошти. На підтвердження надання іншої допомоги дитині, окрім аліментів, відповідач ніяких доказів не надав. При цьому суд вважає слушним заперечення представника відповідача щодо неможливості позивача влаштуватись на роботу, оскільки вона здійснює догляд за своїм братом, який є інвалідом I групи та потребує постійного стороннього догляду, з огляду на те, що позивачем не надано щодо цього належних та допустимих доказів. Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї, за адресою: [ADDRESS] проживають\~лише позивач\~та її\~син.\~Проте,\~у висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом I чи II групи внаслідок психічного розладу № 23 зазначено, що хворий [PERSON] , 1987 року народження, інвалід I групи, проживає разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначені суперечності представник позивача в судовому засіданні пояснила тим, що акт складає депутат і чому він не зазначив цю обставину, вона не знає. При цьому суд зауважує, що позивач офіційно не оформила у відповідних органах уход за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, який за висновком лікарської комісії медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, довідки щодо проживаючих за адресою: [ADDRESS] осіб не надала, а також не надала доказів, що, окрім неї, такий догляд іншими особами неможливий, у зв`язку із чим суд даний аргумент позивача до уваги не приймає. Норми національного та міжнародного права вказують на те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, їхні найкращі інтереси повинні стояти понад усе, дитині має забезпечується такий захист, який є необхідним для її благополуччя. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими щодо зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів відповідача в розмірі 1/4 частки, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. \~ \~ \~ \~ Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1073,60 грн. Щодо судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу в сумі 5000 грн, суд зауважує наступне. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано:\~ договір № 0912/22 про надання правової допомоги від 09.12.2022 (а.с.16), квитанцію № 206 від 06.02.2023 про сплату витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн (а.с.57), розрахунок витрат на правову допомогу (а.с.5) та акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги № 0912/22 від 09.12.2022 (а.с.58). Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. \~ \~ \~ \~ Як вбачається з ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. \~ \~ \~ \~ Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. \~ \~ \~ \~ Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~ У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. \~ \~ \~ \~ Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. \~ \~ \~ \~ Представник відповідача ані у відзиві на позовну заяву, ані в судовому засіданні не оспорював розмір витрат на правову допомогу, у зв`язку із чим їх слід стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved