Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У вересні 2021 року [PERSON] (далі то тексту - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про поділ майна пожружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 27 серпня 2005 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу сторонами спільно придбано майно: автомобіль «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Більша частина коштів за вказану квартиру було внесено позивачем, і вони були його особистою приватною власністю, оскільки отримані ним на підставі продажу майна, набутого до шлюбу, що було у його власності. Так, у його власності перебувала квартира [ADDRESS] , загальною площею 38,2 кв.м. Вказана квартира належала позивачу до укладення з відповідачем шлюбу на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого виконкомом Вишневої міської ради 03 липня 2002 року, на підставі рішення виконкому Вишневої міської ради від 02 липня 2002 року за № 51/7, зареєстрованим Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації Київської області 03 липня 2002 року в реєстрову книгу № 23, за реєстровим номером 215/215. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 07 листопада 2011 року позивач від продажу даної квартири отримав 100 000,00 грн. Позивач був співвласником квартири [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Державним комунальним управлінням житлового господарства Мінського району м. Києва від 15 грудня 1998 року за № [NUMBER], зареєстрованого Київським МБТІ 21 грудня 1998 року та записано в реєстрову книгу за реєстровим № 1362. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 04 вересня 2006 року вказана вартира була продана за 469 700,00 грн. Позивач від продажу даної квартири відповідно до своєї частки у розмірі 1/4 отримав 117 425, 00 грн. Таким чином, загальна сума коштів, які були внесені позивачем на придбання вартири [ADDRESS] , і які є його особистою приватною власністю складає 217 425, 00 грн., що становить 66,9 % від загальної вартості квартири. А тому, позивач просить визнати вказану частину квартири [ADDRESS] його особистою приватною власністю, тобто такою що не підлягає поділу між подружжям. Отже, загальний розмір частки квартири [ADDRESS] , який підлягає поділу між подружжям становить 33,1 %, відповідно кожному з подружжю по 16,55 %. В пропозиції про досудове врегулювання спору, яку відповідач надіслала на адресу позивача, вона висловила бажання отримати компенсацію вартості автомобіля «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а також те, що вказаний автомобіль знаходиться в користуванні позивача, останній погоджується на виплату відповідачу грошової компенсації частки у розмірі 12 500,00 доларів США. Більшу частину коштів на його придбання у розмірі 20 000,00 доларів США позивачем було взято в борг у [PERSON] , що підтверджується відповідною розпискою. В квітні 2021 року з метою часткового погашення боргу перед [PERSON] за вищевказаною розпискою позивачем отримано в борг від своєї сестри - [PERSON] кошти і розмірі 11 000,00 доларів США, що підтверджується випискою про міжнародний переказ коштів. Після продажу автомобіля марки «Skoda Superb» 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартістю 12 000,00 доларів США ці кошти були направлені на погашення боргу по вищезазначеній розписці. На підставі вищевикладеного позивач просить виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості її частки у розмірі 16,55 % у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] у розмірі 11 916 доларів США еквівалентно 317 561,4 грн.; виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] різницю вартості її частки у розмірі 1/2 на автомобіль «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у розмірі 12 500,00 доларів США, що еквівалентно 333 125,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частину коштів отриманих в борг від сестри [PERSON] в розмірі 5 500,00 доларів США, що еквівалентно 146 575, 00 грн. або врахувати їх в зменшення розміру компенсації різниці вартості її частки у розмірі 1/2 на автомобіль «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Відповідач [PERSON] у червні 2022 року подала зустрічну позовну заяву в обґрунтування позовних вимог зазначила, що подружжя перебувало у зареєстрованому шлюбі у період з 27 серпня 2005 року по липень 2021 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти набуте у власність наступне майно: квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована за відповідачем; транспортний засіб «Skoda Superb», д.н.з. [NUMBER] , придбаний 03 жовтня 2010 року, який зареєстрований за відповідачем; транспортний засіб «AUDI» д.н.з. [NUMBER] , придбаний у липні 2019 року, який зареєстрований за відповідачем; грошові кошти у сумі 24 000,00 доларів США. Позивач за зустрічним позовом вважає, що квартира [ADDRESS] , транспортний засіб «AUDI» д.н.з. [NUMBER] , придбаний у липні 2019 року та грошові кошти у сумі 24 000,00 доларів США підлягають поділу між подружжям в рівних частинах по 1/2 кожному. Враховуючи той факт, що зазначений вище автомобіль перебуває в користуванні відповідача за зустрічним позовом та є неподільною річчю, позивач за зустрічним позовом згодна на визнання права власності на нього, за позивачем за первісним позовом, з припиненням своєї частки у вказаному рухомому майні з отриманням відповідної компенсації даної частки у розмірі 12 500,00 доларів США. Що стосується поділу іншого транспортного засобу «Skoda Superb», д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , то 24 липня 2021 року вказаний автомобіль, який належав сторонам на праві спільної сумісної власності, було відчужено позивачем за первісним позовом за 12 000,00 доларів США. [PERSON] зазначає, що відчуження автомобіля було вчинено поза її волевиявленням, не в інтересах сім`ї, при цьому, позивач за зустрічним позовом дозволу на його продаж не надавала, кошти від продажу вказаного автомобіля не отримувала. Таким чином, оскільки відповідачем за зустрічним позовом автомобіль «Skoda Superb», д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , який є спільним майном подружжя, був відчужений за 325 000,00 грн., то вказана сума грошових коштів підлягає поділу порівну між сторонами і з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом в даному випадку підлягає стягненню 6 000,00 доларів США грошової компенсації, що становить 1/2 частину вартості відчуженого позивачем за первісним позовом без її згоди автомобіля. На підставі наведеного позивач за зустрічним позовом просить визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/2 частки за кожним, на квартиру [ADDRESS] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості її частки у розмірі 1/2 на автомобіль «Audi», д.н.з. [NUMBER] , у сумі 12 500,00 доларів США з припиненням права власності останньої на вказану частку; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості частки відчуженого автомобіля «Skoda Superb», д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , у розмірі 6 000,00 доларів США; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину від спільно набутих коштів у розмірі 12 000,00 доларів США. Ухвалою суду від 22.10.2021 позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 12.11.2021 у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 13.06.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 13.06.2022 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява. 30.06.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив. Ухвалою суду від 05.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відзив на позовну заяву, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 05.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено відповідь на відзив, відповідно до ст. 179 ЦПК України. Ухвалою суду від 05.07.2022, яка занесена до протоколу судового засідання, прийнято зустрічну позовну заяву відповідача відповідно до ст. 193 ЦПК України. 05.07.2022 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 05.07.2022 задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 11.07.2022 надійшли відомості з Міністрества юстиції України на виконання вимог ухвали суду від 05.07.2022. 14.07.2022 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 20.07.2022 надійшов відзив від представника позивача [PERSON] на зустрічну позовну заяву. Ухвалою суду від 02.03.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено заперечення на відповідь на відзив від відповідача, відповідно до ст. 180 ЦПК України. Ухвалою суду від 02.03.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Ухвалою суду від 02.03.2023 задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. Ухвалою суду від 02.03.2023 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. 17.03.2022 на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2023 надійшли відомості з Державної податкової служби України про джерела та суми доходів [PERSON] 17.03.2023 на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2023 надійшов лист з ДП «Національні інформаційні системи». 27.04.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про виклик та допит свідків. Ухвалою суду від 27.04.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, частково задоволено заяву представника відповідача про виклик та допит свідків, відповідно до ст.ст. 90-91 ЦПК України. 13.06.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 13.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено в задоволенні клопотання представника відповдіачапро витребування доказів. 13.06.2023 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення доказів. Ухвалою суду від 13.06.2023, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про долучення доказів. Свідки у судове засідання не з`явилися, представник відповідача [PERSON] , просив продовжити розгляд справи без допиту свідків, яких він заявляв. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав пояснення, позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі з викладених в ньому підстав, просив суд їх задовольнити, у задоволенні вимог зустрічного позову просив відмовити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] надав пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні первісного позову з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зустрічний позов задовольнити повністю. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, та зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Судом встановлено, що з 27.08.2005 сторони перебували в зареєстрованому у шлюбі. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва 10.01.2022 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Постановою Київського апеляційного суду від 22.02.2023 апеляційну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10.01.2022 без змін. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . У період шлюбу подружжям було набуто у спільну сумісну власність наступне майно: - автомобіль «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ; - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири від 20.12.2011 року та Витягом про державну реєстрацію прав № 33090753 від 06.02.2012. Надаючи оцінку встановленим в судовому засіданні обставинам справи, суд виходить з наступного. Згідно ст. 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Згідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63 України, ч. 1 ст. 65 СК України. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірне майно придбано під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена (ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України). Відповідно до матеріалів справи, вартість майна становить: - автомобіль «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , вартість 666 250,00 грн.; - двокімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 66,10 кв.м., житловою площею 35,50 кв.м. Ринкова вартість вказаної квартири складає 2 000 000,00 грн., що підтверджується Звітом про оцінку майна, виконаного ТОВ «ВЕНС ФІН КАПІТАЛ» від 14.07.2022. Загальна вартість майна, що є спільною сумісною власністю позивача та відповідача становить 2 666 250,00 гривень. Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири від 20.12.2011 посвідченого приватним нотаріусом Парфеньонок Т.Є. зареєстрованого в реєстрі № 3257, покупцем квартири [ADDRESS] є [PERSON] , квартира була придбана за 325 000, 00 грн. в період перебування сторін шлюбі, а тому підлягає поділу між сторонами в частині 1/2. Доводи позивача [PERSON] , щодо відступлення від засад рівності часток, суд оцінює критично, підстав для застосування приписів частини 2 статті 70 СК України в матеріалах справі відсутні. Посилання позивача [PERSON] , що більша частина коштів за вказану квартиру було внесено позивачем, і вони були його особистою приватною власністю, оскільки отримані ним на підставі продажу майна, набутого до шлюбу, що було у його власності, суд оцінює критично, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що саме ці кошти були витрачені на придбавання спірної квартири. Здійснюючи поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, суд насамперед керується принципом рівності часток подружжя у спільному майні. При розгляді справи не було встановлено істотних обставин, за яких суд може відійти від цієї засади та збільшити частку одного з подружжя. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуто сторонами за час шлюбу, воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні. До аналогічного висновку в своїй постанові від 27.12.2019 дійшов Верховий Суд у справі № 297/2837/17, аналогічна правова позиція сформульована у постанові Верховного Суду: від 02.03.2020 у справі № 448/1722/16-ц. Автомобіль «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , придбаний подружжям у шлюбі. Суд приймає запропонований позивачем та відповідачем порядок поділу автомобіля «AUDI», 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Отже, позовна вимога щодо поділу автомобіля підлягає задоволенню наступним чином: виділити [PERSON] автомобіль марки «AUDI», д.н.з. [NUMBER] , 2015 року випуску, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки у праві власності на автомобіль марки «AUDI», д.н.з. [NUMBER] , 2015 року випуску, у сумі 12 500,00 доларів США, що за курсом НБУ становить 333 125,00 грн. Позовна вимога позивача щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] частину коштів отриманих в борг від сестри [PERSON] в розмірі 5 500, 00 доларів США, що еквівалентно 146 575, 00 грн. або врахувати їх в зменшення розміру компенсації різниці вартості її частки у розмірі 1/2 на автомобіль «AUDI» 2015 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , задоволенню не підлягає, оскільки матеріали справи не місться належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Посилання позивача [PERSON] на розписку від 23.04.2021 та міжнародний переказ коштів в розмірі 11 000,00 доларів США, суд оцінює критично оскільки в матеріалах справи відстуні докази, що кошти бралися у борг саме в інтересах сім`ї. Позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] щодо компенсації вартості частки відчуженого автомобіля «Skoda Superb», д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 6 000,00 доларів США та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частину від спільно набутих коштів у розмірі 12 000,00 доларів США, не підлягають задоволенню. Посилання [PERSON] , що відчуження автомобіля було вчинено поза її волевиявленням, не в інтересах сім`ї, при цьому, дозволу на його продаж не надавала, кошти від продажу вказаного автомобіля не отримувала, під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження в розумінні приписів ст.ст. 80, 81 ЦПК України. Посилання [PERSON] на ту обставину, що в родині були кошти в розмірі 24 000,00 доларів США, оскільки мали номір придбати земельну ділянку в Київській області, Переяслав-Хмельницький район, с. Ковалин та було укладено проект договору купівлі-продажу земельної ділянки, суд оцінює критично, оскільки даний договір не підписаний та не посвідчений у встановленому Законом порядку. Отже, доводи [PERSON] про наявність у подружжя грошових коштів в розмірі 24 000,00 доларів США, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді в розумінні приписів ст.ст. 80, 81 ЦПК України. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Стаття 78 ЦПК України визначає, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов до висновку про часткове задоволення первісної позовної заяви та часткове задоволення зустрічної позовної заяви. Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на наведену норму, враховуючи розмір сплаченого позивачем та відповідачем судового збору пропорційно до розміру задоволених вимог слід стягнути судовий збір з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 3 330, 95 грн., стягнути судовий збір з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 9 689,54 грн.

Outcome: partial