Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

07 березня 2023 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що малолітня [PERSON] у зв`язку із ухиленням її матір`ю [PERSON] від виконання батьківських обов`язків перебуває в службі у справах дітей Білоцерківської міської ради на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах. Фактично догляд за дитиною здійснюють бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] , які створили для внучки належні умови для розвитку та життєдіяльності. За інформацією бабусі дитини, її дочка [PERSON] більше року не бере участі у вихованні [PERSON] та не надає матеріальної допомоги. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. За таких обставин, служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області звернулася до суду та просить суд: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітньої [PERSON] , [INFO] , відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття; звільнити від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст. З Закону України «Про судовий збір». Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Кошель Б.І. Ухвалою суду від 31 березня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 травня 2023 року підготовче провадження по цивільній справі за позовом Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області до [PERSON] , третя особа [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів було закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання представника не направив, про час та місце розгляду справи повідомлені належно. 12.07.2023 року судом отримано заяву, за під підписом представника позивача Махаринського Г.В., який діє на підставі довіреності, в якій просив розгляд справи проводити у відсутності представника позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. 12.07.2023 року судом отримано заяву, в якій відповідач просила розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належно. 12.07.2023 року судом отримано заяву, в якій третя особа просила проводити розгляд справи у її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 5). [PERSON] 05.10.2022 року зверталася до служби у справах дітей Білоцерківської міської ради з заявою, в якій просила вплинути на її дочку, [PERSON] , [INFO] , яка більше року не виконує своїх батьківські обов`язки по вихованню дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Відповідно до інформації, наданої адміністрацією Білоцерківської гімназії-початкової школи І-ІІІ ступенів № 5 Білоцерківської міської ради, де навчається у 6-В класі малолітня [PERSON] , мати дитини у 2022/2023 навчальному році припинила будь-яке спілкування з класним керівником, не відповідає на телефонні дзвінки, видалилася з Вайбер групи батьків і класного керівника, не відвідує батьківських зборів, навчанням та вихованням дитини займається бабуся (а.с. 11, 12). Згідно відповіді від 22.02.2023 року № 151 служби у справах дітей виконавчого комітету Вишнівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області [PERSON] із своїм співмешканцем проживає в покинутому будинку за адресою: [ADDRESS] . Вони не працевлаштовані, постійно вживають спиртні напої. Обстежити умови проживання не дозволили, а в розмові [PERSON] повідомила, що залишила свою доньку на своїх батьків і не бажає її виховувати, позбавлення її батьківських прав її не лякає. Згідно наказу Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 01.03.2023 року № 35/03-03 малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, з підстави ухилення батьків, осіб, які їх замінюють, від виконання своїх обов`язків.(а.с. 6). Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 03.03.2023 року за адресою [ADDRESS] зареєстровано 5 осіб: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області № 344 від 25 квітня 2023 року складено висновок про те, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дочки, що є правовою підставою для позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.35). При вирішенні позовних вимог щодо позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить з наступного. Статтею 164 Сімейного кодексу України (надалі СК України) зазначено підстави позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, відповідно до статті 165 СК України, мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 166 СК України описано правові наслідки позбавлення батьківських прав. Так, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено права, обов`язки та відповідальність батьків за виховання та розвиток дитини. Так, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Порядок і розміри відшкодування витрат на перебування дитини в прийомній сім`ї, сім`ї патронатного вихователя, дитячому будинку сімейного типу, будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, школі-інтернаті чи іншому закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлюються законодавством. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Статтею 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст.9 Конвенції). Згідно роз`яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про те, що відповідач [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток малолітньої дочки [PERSON] , не цікавиться її навчанням, не забезпечує за нею необхідного догляду: харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дочки, тому суд дійшов висновку, що в інтересах дитини, є доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Правові висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав у подібних правовідносинах висловлено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 520/8264/19 ВС та від 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд, згідно з частиною першою статті 182 СК України, враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі - ч.1 ст. 184 СК України. Приймаючи до уваги те, що позивач просить стягнути з відповідача на користь неповнолітньої дитини аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає за доцільне вказану позовну вимогу задоволити та зобов`язати службу у справах дітей Білоцерківської міської ради відкрити особовий рахунок малолітньої [PERSON] , [INFO] , у банківській установі. Судове рішення в частині сплати аліментів за один місяць, відповдіно до статті 430 ЦПК України підлягає до негайного виконання. Судові витрати у справі, пов`язані із позовною вимогою про стягнення аліментів, за які позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», в розмірі 1073,60 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави, згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved