Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

У березні 2023 року заявник звернулась до суду із вказаною заявою, у якій просить встановити факт її постійного спільного проживання разом з її померлим чоловіком [PERSON] із 2003 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 10.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, свідоцтво серії [NUMBER] . Із 2003 року [PERSON] проживала із [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 21.02.2023 року заявник звернулася до Київської нотаріальної контори №6 і нотаріусом (Чиркіною Т. Д.) була відкрита спадкова справа за №67/2023 від 21.02.2023 року. Згідно Витягу із протоколу №96 рішенням Комісії по розгляду питань встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною при Київській міській державній адміністрації від 31.12.2003 року моєму чоловіку [PERSON] було встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною в розмірі 23% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Заявник зазначає, що у березні 2023 року, зібравши всі необхідні документи, вона звернулася до Управління пенсійного фонду України Шевченківського району міста Києва з проханням призначити їй пенсію в зв?язку з втратою годувальника. Але, їй в усній формі було відмовлено, мотивуючи відсутністю її реєстрації в квартирі чоловіка за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що в зв?язку з тим, що заявник хоч і проживала в квартирі разом зі своїм чоловіком, але зареєстрована за іншою адресою, то таке призначення пенсії можливе лише за наявності рішення суду про встановлення факту спільного сумісного проживання з [PERSON] , що стало підставою для звернення до суду із вказаною заявою. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.03.2023 року вказану заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177, 318 ЦПК України та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 15.06.2023 року відкрито провадження у даній справі та, з урахуванням ст. 19 ЦПК України, суд вирішив розглянути її за правилами окремого провадження. Заявник [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заяву підтримала та просила задовольнити. Заінтересована особа у судове засідання не з`явилась. Тому суд розглянув справу у відсутність учасників процесу. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10.09.2003 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, свідоцтво серії [NUMBER] . Із 2003 року [PERSON] проживала із [PERSON] в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [PERSON] з [PERSON] , копією Пенсійного посвідчення [PERSON] , копією декларації [PERSON] з сімейним лікарем за місцем фактичного проживання, копією довідки МСЕК [PERSON] по інвалідності від 31.01.2022 року; копією заяви з показаннями свідків, копією Свідоцтва про смерть [PERSON] ; копії документів по похованню. [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 21.02.2023 року [PERSON] звернулася до Київської нотаріальної контори №6 і нотаріусом (Чиркіною Т. Д.) була відкрита спадкова справа за №67/2023 від 21.02.2023 року. Згідно Витягу із протоколу №96 рішенням Комісії по розгляду питань встановлення пенсії за особливі заслуги перед Україною при Київській міській державній адміністрації від 31.12.2003 року [PERSON] було встановлено пенсію за особливі заслуги перед Україною в розмірі 23% від прожиткового мінімуму, визначеного для осіб, які втратили працездатність. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до змісту ч. 1-2 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 85 у поєднанні із п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України виключно законами визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, заходи регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства. Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає принципи, засади й механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку та виплати пенсії, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно із положеннями абз. 22 ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні пенсійні виплати в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» одним із видів пенсійних виплат є пенсія у зв`язку із втратою годувальника. Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Згідно з ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім`ї вважаються: 1) чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли віку 65 років, або пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону; 2) діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років, та діти-сироти - до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні; 3) чоловік (дружина), а в разі їх відсутності - один з батьків або брат чи сестра, дідусь чи бабуся померлого годувальника незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) не працюють і зайняті доглядом за дитиною (дітьми) померлого годувальника до досягнення нею (ними) 8 років. У цій статті визначені умови, за яких членам сім`ї, зазначеним у її другій частині, призначається пенсія у зв`язку із втратою годувальника, а також закріплено право та умови отримання цієї виплати усиновленими дітьми, пасинками та падчерками, неповнолітніми дітьми, які мають право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, в разі їх усиновлення. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, в розумінні частини третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відносяться особи, якщо вони: були на повному утриманні померлого годувальника, одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. В Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» поняття «чоловік» та «дружина» позначають одного з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 27 СК України визначено, що державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. При вирішенні питання щодо встановлення факту перебування заявника на утриманні померлого, суд приймає до уваги п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Згідно із роз`ясненнями, які містяться в п.8 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК України), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Ані отримання непрацездатною особою пенсії, ані її окреме проживання від годувальника не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування на утриманні. Так, встановлення факту постійного спільного проживання [PERSON] разом з її померлим чоловіком [PERSON] із 2003 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] , має для заявника юридичне значення. На підставі викладеного, при дослідженні вищенаведених доказів судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала із її чоловіком [PERSON] із 2003 року, за адресою: [ADDRESS] , тому оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд знаходить достатньо підстав для встановлення цього факту і задоволення заяви. На підставі викладеного та

Outcome: approved