Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

20 лютого 2023 року [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до Держави Україна в особі Броварської окружної прокуратури, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, в якому, посилаючись на статтю 56 Конституції України, статті 16, 23, 1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», просив стягнути з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 1 000 000 гривень компенсації на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги\~обґрунтував тим,\~що 19\~серпня 2016\~року начальник\~Славутицького відділу\~Броварської місцевої\~прокуратури Київської\~області Столярчук\~Д.А.\~повідомив йому\~про підозру\~у вчиненні\~кримінальних правопорушень,\~передбачених частиною\~4\~статті 191,\~частиною 1\~статті 366\~Кримінального кодексу\~України,\~у кримінальному\~провадженні №4201611110000079\~від 25.05.2016.\~28\~листопада 2016\~року керівник\~Броварської місцевої\~прокуратури Київської\~області Котяш\~А.І.\~склав та\~затвердив обвинувальний\~акт,\~який направив\~до Славутицького\~міського суду\~Київської області.\~26\~листопада 2020\~року прокурор\~Славутицького відділу\~Броварської окружної\~прокуратури Младаневич\~З.О.\~склала змінений\~обвинувальний акт\~у вказаному\~кримінальному провадженні,\~погоджений 19\~січня 2021\~року заступником\~керівника Київської\~обласної прокуратури\~Грабцем І.Н. 27 квітня 2021 року Славутицький міський суд Київської області ухвалив вирок у кримінальному провадженні №4201611110000079, яким визнав його невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 366, частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальні правопорушення вчинені ним, та виправдав його. Вирок суду набрав законної сили 10 червня 2021 року. Внаслідок незаконного притягнення його органами прокуратури до кримінальної відповідальності, йому заподіяна моральна шкода, що полягає у приниженні честі та гідності, а також ділової репутації, душевних стражданнях. Так, з 19.08.2016 по 10.06.2016 ( 4 роки 9 місяців 22 дні) він перебував під слідством і судом. Під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на його автомобіль був накладений арешт, що обмежував його права як власника цього майна. Арешт був скасований тільки з набранням законної сили виправдовувального вироку. Також щодо нього здійснювалися негласні слідчі (розшукові) дії. Крім того, прокуратура зверталася до слідчого судді з клопотанням про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Факт притягнення його до кримінальної відповідальності знизив його ділову репутацію як керівника підприємства, адже він обвинувачувався у вчиненні тяжкого корупційного злочину, а також службовому підробленні документів, перебуваючи на посаді директора КП «Управління з розвитку фізичної культури, спорту і туризму» Славутицької міської ради». Тривалий розгляд кримінального провадження змінив його звичайний спосіб життя, адже він працював на підприємстві у м. Новгород Сіверський Чернігівської області та був зобов`язаний з`являтися до прокуратури, а потім до суду, що відривало його від роботи та забирало багато часу, оскільки в кожне судове засідання він повинен був їхати із вказаного населеного пункту до м. Славутич. Тривале кримінальне переслідування у вчиненні тяжкого злочину викликало в нього переживання, стривоженість, спричинило руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, погіршило відносини з близькими та друзями, працівниками КП «Управління з розвитку фізичної культури, спорту і туризму» Славутицької міської ради, адже про факт притягнення його до відповідальності було повідомлено по телебаченню. Після ухвалення та набрання законної сили виправдовувального вироку він був змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя до того рівня, який був до притягнення його до кримінальної відповідальності. Унаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності йому заподіяна моральна шкода, розмір якої він оцінює в 1000 000 гривень. Деснянський районний суд м.Чернігова ухвалою від 21 лютого 2023 року передав матеріали цивільної справи №750/2289/23 за позовом [PERSON] до Держави Україна в особі Броварської окружної прокуратури, Київської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями та діями прокуратури, на розгляд за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області. 14 квітня 2023 року вказані матеріали цивільної справи надійшли до канцелярії Славутицького міського суду Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2023 року для розгляду даної справи визначено суддю Бабич Н.С. Ухвалою судді від 19 квітня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17 травня 2023 року. 17 травня 2023 року підготовче засідання було відкладено на 31 травня 2023 року за клопотанням представника відповідача в особі Київської обласної прокуратури на підставі пункту 3 частини 2 статті 198 ЦПК України. 10 травня 2023 року до суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив від Державної казначейської служби України, підписаний її представником Жиліним Олександром Федоровичем, в якому він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що Державна казначейська служба є неналежним відповідачем, оскільки не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Крім того, зазначив, що позивач не довів факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, погіршенні стану здоров`я, та його причинно-наслідковий зв`язок ( а.с. 96-111, 123-144). 22 травня 2023 року до суду від Броварської окружної прокуратури надійшов відзив на позов, підписаний її керівником Пономаренком Володимиром Володимировичем, в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що позивач не надав доказів визнання незаконною процесуальної діяльності прокурора у кримінальному провадженні, щодо якого заявлені позовні вимоги, відповідно до порядку оскарження, встановленого главою 26 КПК України. Позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому шкоди відповідачами, не доведено наявність жодного з елементів складу цивільно правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди, як і самого факту моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів. Суб`єктом відповідальності є саме держава, а не конкретний орган досудового розслідування, прокуратури чи суду, що міг заподіяти шкоду, а також не Державна казначейська служба України. Броварська окружна прокуратура не має статусу юридичної особи, а є структурним підрозділом Київської обласної прокуратури, тому не може бути стороною в цивільному процесі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову ( а.с. 145-162). 22 травня 2023 року до суду від Київської обласної прокуратури надійшов відзив на позов, підписаний заступником керівника Київської обласної прокуратури Грабцем І.Н., в якому він просив відмовити в задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, не доведено наявність елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди. Здійснення процесуальних дій органом досудового розслідування й суду в межах та порядку, передбаченому КПК України, з чітким та безумовним дотриманням засад кримінального провадження, передбачених статтею 7 КПК України, не може саме по собі заподіювати моральні страждання особі, стосовно якої вони здійснюються, без доведення такою особою складу заподіяного правопорушення та всіх його елементів. Ухвалення виправдувального вироку у кримінальному провадженні не може безумовно свідчити про незаконність дій органів прокуратури. Загальний строк перебування [PERSON] під слідством та судом слід обраховувати з 19.08.2016 ( повідомлення про підозру) по 27.04.2021 ( винесення вироку Славутицьким міським судом Київської області) ( а.с.164-179). Ухвалою суду від 31 травня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21 червня 2023 року. 21 червня 2023 року в судовому засіданні оголошено перерву до 10 липня 2023 року. Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково пояснив, що кримінальне провадження забрало у нього майже сім років життя, хоча у позові він зазначив 4 роки 9 місяців і 22 дні. Увесь цей час дані про нього були внесені до Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні, або пов`язані з корупцією, правопорушення, через що він не міг знайти собі гідну роботу. Повідомлення у пресі та інтернеті про обвинувачення його у вчиненні кримінальних правопорушень нашкодили його репутації. Тривалість розгляду справи є складовою його моральних страждань. Йому могли обрати міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він міг перебувати під вартою не зрозуміло з яких підстав. Він тривалий час перебував на лікуванні. Компенсацію моральної шкоди в розмірі 1000 000 гривень він визначив, виходячи з існуючої судової практики. Вказана сума, на його думку, є незначною, оскільки він перебував у такому стані, коли його життя повністю змінилося. З роботи в м.Славутич він звільнився за закінченням контракту, який з ним не продовжили, оскільки кримінальне провадження було резонансним. Потім він не мав права обіймати певні посади та вимушений був декілька разів змінити роботу, подавати резюме для працевлаштування. До цього він займав виключно керівні посади: головний енергетик, головний інженер, заступник директора, директор, а потім йому було необхідно докорінно змінювати своє життя, працевлаштовуватися та він був вимушений змінити місце проживання і виїхати з міста Славутича. У діях прокуратури вбачалася повна незаконна бездіяльність, оскільки у матеріалах кримінального провадження були відсутні докази його винуватості. Уся надумана справа мала вплив на його життя, він не мав можливості належним чином організувати своє життя. Хотів почати своє життя за кордоном, але у зв`язку з тим, що повинен був постійно з`являтися до суду, він цього зробити не міг. Хоча орган прокуратури міг закрити провадження, не доводячи до виправдувального вироку суду. Представник відповідача в особі Київської обласної прокуратури позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов. Державна казначейська служба України та Броварська окружна прокуратура своїх представників у призначене судове засідання не направили, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Заяви про розгляд справи за відсутності їх представників та клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Вислухавши вступне слово позивача та представника відповідача в особі Київської обласної прокуратури, дослідивши матеріали цієї справи та матеріали кримінального провадження (справа № 377/519/16-к, провадження № 1-кп/377/2/21), суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 19 серпня 2016 року Славутицьким відділом Броварської місцевої прокуратури Київської області Волкову І.О. було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 191, частиною 2 статті 366 КК України у кримінальному провадженні № 4201611110000079 від 25.05.2016 (а.с.8 14, а.с. 16-17). Згідно з ухвалою слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 09 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про обрання [PERSON] запобіжного заходу у виді тримання під вартою ( а.с.15; т.1 а.к.п. 226). Відповідно до ухвали слідчого судді Славутицького міського суду Київської області від 23 вересня 2016 року накладено арешт на належний [PERSON] автомобіль марки «MITSUBISHI LANCER», чорного кольору 2007 року випуску ( свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] ) ( т.3 а.к.п.81-86). 28 листопада 2016 року керівником Броварської місцевої прокуратури Київської області Котяшем А.І. був складений та затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 4201611110000079 від 25.05.2016, який 29 листопада 2016 року був направлений до Славутицького міського суду Київської області (т.1 а.к.п. 3-49 ). 26 листопада 2020 року прокурором Броварської місцевої прокуратури Київської області було складено змінений обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 4201611110000079 від 25.05.2016, який був погоджений 19 січня 2021 року заступником керівника Київської обласної прокуратури Грабцем І.Н. (т.8 а.к.п. 175-232). За результатами розгляду кримінального провадження Славутицьким міським судом Київської області 27 квітня 2021 року ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 136, частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальні правопорушення вчинені [PERSON] , та виправдано ( а.с. 18-61; т. 9 а.к.п. 158-199). Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 червня 2021 року повернуто керівнику Вишгородської окружної прокуратури Київської області Василенку М.О. апеляційну скаргу з додатками на вирок Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2021 року (а.с. 60-61; т. 9 а.к.п. 243-245). Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні Василенка М.О., про поновлення строку на апеляційне оскарження вироку Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2021 року ( а.с. 62,63; т. 10 а.к.п. 66-69 ). Таким чином вирок Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2021 року, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 136, частиною 4 статті 191 Кримінального кодексу України у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальні правопорушення вчинені [PERSON] , та виправдано, набрав законної сили 10 червня 2021 року. Як убачається із записів трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] , копії сторінок якої додані до позовної заяви, 01.12.2016 [PERSON] був прийнятий на посаду заступника директора ДП «Новгород Сіверськрайагролісгосп», 03.01.2018 звільнений з роботи за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України; 21.02.2018 прийнятий на роботу на посаду заступника директора ТОВ «Сівер», 28.02.2018 звільнений з посади за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України; 24.07.2018 за рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Селвіс» від 23.07.2018 призначений на посаду директора ТОВ «Селвіс», 24.01.2019 звільнений за згодою сторін на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України ( а.с.64-66). Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями чи діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до частин першої, другої\~статті 16\~Цивільного кодексу\~України ( далі ЦК України)\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадку вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома\~статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України « Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» №266/94 ВР від 01 грудня 1994 року ( далі -Закон №266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду ( пункт 1 частини першої статті 2 Закону №266/94 ВР). Положеннями статті 3 Закону №266/94 ВР передбачено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1)заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2)майно (в тому числі грошові гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди у випадках, передбачених\~пунктами 1,\~3,\~4\~і\~5\~статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету ( частина 1 статті 4 Закону №266/94 ВР). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто вказаним\~Законом\~передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений\~законом\~розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Такий висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20), від 20 червня 2023 року у справі №180/1074/20 ( провадження №61-2674св23). Згідно з частинами першою, п`ятою статті 23 ЦК України \~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи ( частина друга статті 23 ЦК України). Частинами п`ятою, шостою статті статті 4 Закону №266/94-ВР визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Між тим, у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Славутицького міського суду Київської області від 27 квітня 2021, який набрав законної сили 10 червня 2021 року. [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом в період з 19 серпня 2016 року (дата вручення підозри) до 10 червня 2021 року (дата набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 4 роки 9 місяців 22 дні або 57 місяців 22 дні. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6 700 гривень. Таким чином, розмір відшкодування позивачу моральної шкоди не може бути меншим ніж 386\~733 гривень, виходячи з такого розрахунку: 6700 гривень х 57 місяців + ((6700 гривень: (30 днів +31 день):2)) х 22 дні). При визначенні позивачу розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяної йому шкоди, глибину і тривалість моральних страждань, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, пов`язаних з перебуванням позивача під слідством і судом, застосуванням до нього заходів забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на належний йому автомобіль, які в своїй сукупності безумовно свідчать про наявність душевних хвилювань, що зумовили порушення, в тому числі звичного способу життя, призвели до погіршення життєвих зв`язків та ділової репутації, стосунків з соціальним оточенням. При цьому, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що вказаний розмір відшкодування моральної шкоди є достатнім для розумного задоволення потреб позивача. Водночас доказів, які б давали підстави для відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі позивачем не надано. За таких обставин стягненню з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] підлягає моральна шкода в розмірі 386\~733 гривні у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню. В іншій частині позовні вимоги є недоведеними і доказами не підтверджені, тому задоволенню не підлягають. Ураховуючи норми чинного законодавства щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку суду незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду,\~суд не приймає до уваги доводи відповідачів в особі Броварської окружної прокуратури та Київської обласної прокуратури про те, що позивач не довів всіх елементів складу цивільно-правової відповідальності щодо заподіяння моральної шкоди. Доводи відповідача в особі Київської обласної прокуратури про те, що загальний строк перебування [PERSON] під слідством та судом слід обраховувати з 19.08.2016, тобто з дня повідомлення про підозру, та до 27.04.2021, тобто дня винесення вироку Славутицьким міським судом Київської області, не спростовують висновків суду, оскільки такі доводи є довільним тлумаченням правових норм. Доводи представника Державної казначейської служби України про те , що Державна казначейська служба України чи її територіальний орган не може виступати належним відповідачем у даній справі не впливають на правильність визначення належного відповідача, яким є Держава Україна, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19). Інші доводи відповідача в особі Київської обласної прокуратури, Броварської окружної прокуратури та Державної казначейської служби, зазначені у відзивах на позовну заяву, не спростовують висновків суду. Відповідно до пункту 13 частини другої статті 2 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання, зокрема, позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Позивач при поданні позову не сплачував судовий збір, посилаючись на пункт 13 частини другої статті 2 Закону України «Про судовий збір», тому за вказаних обставин судові витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial