Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що їй на праві особистої приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу 4/5 частини будинку від 15 березня 2016 року, реєстраційний № 224, та договору купівлі-продажу 1/5 частини будинку від 15 березня 2016 року, реєстраційний № 227, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковим І.М., належить будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21 серпня 2018 року вона в належному їй житловому будинку зареєструвала відповідача [PERSON] та його неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , які не є членами її сім`ї. При цьому, [PERSON] ніколи не проживала в її будинку, оскільки постійно проживає за межами України у своєї старшої сестри - в Італії. Відповідач з 01 березня 2020 року не проживає в будинку та будь-які особисті речі в будинку відсутні, спілкування між ними припинено. Відповідач не вчиняє дій щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку, хоча має житло, мешкає в будинку своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не є членом її сім`ї, його проживання в будинку на час реєстрацій носило тимчасовий характер. Вважає, що через бездіяльність відповідача, яка полягає в невчиненні ніяких дій по зняттю з реєстрації в будинку, що належить їй на праві власності, порушується її право власника на безперешкодне володіння, користування та розпорядження своєю власністю. У зв`язку з цим вимушена звернутись до суду та просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні особистою приватною власністю - житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2020 року головуючою - суддею було обрано [PERSON] (а.с.15). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів (а.с.18-19). Згідно рішення Вищої Ради правосуддя № 860/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, суддю Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області [PERSON] було звільнено з посади (а.с.61). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2023 року головуючою - суддею було обрано Кобеляцьку - Шаховал І.О. (а.с.62). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року суддею дану справу було прийнято до розгляду (а.с.63). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.47) та 12 лютого 2021 року скористався своїм правом, визначеним ст.178 ЦПК України, подавши відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає наступне. Заявлені позовні вимоги не визнає та не погоджується з викладеними обставинами, оскільки в період з 01 вересня 2015 року по 06 червня 2020 року він разом з позивачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У період сумісного проживання 15 березня 2016 року вони придбати житловий будинок [ADDRESS] , договір про що було посвідчено у приватного нотаріуса Новікова І.П. та оформлено на ім`я [PERSON] . У червні 2020 року позивачка, нічого не пояснюючи, не впустила його у будинок, забрала у ключі від вхідних дверей будинку та стала перешкоджати у користуванні спільною власністю. На прохання впустити його до будинку позивачка не реагує. Тому звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без шлюбу, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та вселення. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги не визнає та проти задоволення позову заперечує (а.с.28-30). Позивачка своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, також скористалась та 24 лютого 2021 року на адресу суду подала відповідь на відзив, згідно якої послалась на обставини, викладені в позовні заяві, та додатково зазначила наступне. Так, відповідач у відзиві приховує від суду, що протягом більше 6-ти місяців, з 01 березня 2020 року, він не проживає у даному будинку з власної ініціативи, не є членом сім`ї позивача, не утримує будинок за власні кошти, а отже, відсутні підстави для збереження за ним права користування будинком. Тому, враховуючи вищевикладені обставини, на задоволені позовних вимог наполягає та просить суд їх задовольнити (а.с.42-43). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Судом встановлено, що 24 вересня 2020 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , підставою для якого стали обставини непроживання останнього за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 01 березня 2020 року. Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 236265613 від 10 грудня 2020 року, житловий будинок [ADDRESS] , на праві особистої приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу 4/5 частини будинку від 15 березня 2016 року, реєстраційний № 224, та договору купівлі-продажу 1/5 частини будинку від 15 березня 2016 року, реєстраційний № 227, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Новіковим І.М., належить [PERSON] (а.с.7-11, 20-23). Відповідно до довідки, виданої 17 вересня 2020 року Квартальним комітетом № 23 в житловому будинку [ADDRESS] , крім позивачки, зареєстрований відповідач по справі (а.с.13). Однак, [PERSON] за адресою своєї реєстрації не проживає з 01 березня 2020 року. Факт його непроживання підтверджується актом від 17 вересня 2020 року, складеного головою квартального комітету № 23 (а.с.14). Як вбачається з матеріалів справи, в ході розгляду даної справи, ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року було зупинено провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 182/5012/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання, поділ спільного сумісного майна, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку та вселення (а.с.33). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року в задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено повністю (а.с.51-55). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 січня 2022 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2021 року залишено без змін (а.с.56-60). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких\~обставин,\~суд приходить\~до висновку,\~що [PERSON] \~з 01\~березня 2020\~року за\~адресою своєї\~реєстрації не проживає, не сплачує кошти за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по\~\~утриманню житлового будинку та\~\~добровільно не усуває ці порушення, а тому, виходячи із вимог\~ст.71 ЖК України,\~позовні вимоги\~про усунення [PERSON] перешкод у користуванні та розпорядженні особистою приватною власністю - житловим будинком [ADDRESS] , шляхом визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] , обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved