Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

03.05.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Танірвердієв Асим Довлат-огли звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Ухвалою від 10.05.2023 року провадження по даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Балтського районного суду Одеської області від 01.06.2023 року закрито підготовче провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. На обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначив, що 22.05.2020 року [PERSON] позичила відповідачу грошові кошти в сумі 53887,43 грн., про що останній власноруч написав розписку та зобов`язався повернути борг до 31.12.2020 року. Свої зобов`язання за борговою розпискою позивач виконала належним чином, а саме надала зазначені у розписці грошові кошти відповідачеві, але [PERSON] в строки, визначені в розписці грошові кошти не повернув. 03.03.2023 року позивач надіслала відповідачу письмову вимогу, однак відповідач кошти так і не повернув, тому позивач змушена звернутись до суду з даним позовом про стягнення коштів. А саме: за договором позики від 22.05.2020 року станом на 01.05.2023 року - основну суму позики в розмірі 53887,43 грн., проценти від суми позики в розмірі 2028,87 грн., 3 % річних у розмірі 3769,16 грн. та інфляційні збитки у розмірі 23441,42 грн., а всього: 83126,88 грн. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, позов підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 01.06.2023 року не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки. 02.06.2023 року на адресу суду повернулося рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження та призначення до підготовчого судового засідання відповідач отримав 26.05.2023 року, про що свідчить його підпис. Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 20.06.2023 року не з`явився, однак надіслав телефонограму про відкладення судового засідання, оскільки він не має змоги з`явитись в засідання, так як перебуває на службі та просив повідомити його завчасно про наступну дату судового засідання, щоб він міг вирішити питання з вихідними. В судове засідання, яке було призначено на 06.07.2023 року відповідач не з`явився, не повідомивши суд про причини своєї неявки, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку SMS. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано відповідно до ст. 280 ЦПК України заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Ч. 2 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання грошей. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. ст. 12, 81 ч. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] 22.05.2020 року отримав кошти від [PERSON] в сумі 53887,43 грн., що підтверджується копією розписки від 22.05.2020 року. Зі змісту вказаної розписки вбачається, що [PERSON] саме позичив у [PERSON] кошти та зобов`язався повернути до 31.12.2020 року, отже розписка містить умови отримання позичальником боргу із зобов`язанням повернути до визначеної дати, тому судом встановлено, що між сторонами було укладено договір позики. Однак [PERSON] свої зобов`язання не виконав, грошові кошти [PERSON] у визначений в розписці термін не повернув, тому вона має право вимагати від відповідача боргового зобов`язання. Таким чином, суд, встановивши характер правовідносин між сторонами, вважає встановленим той факт, що позичальник не виконав належним чином взяті на себе за договором позики від 22.05.2020 року зобов`язання, тому на вимогу позикодавця повинен сплатити за договором позики борг у розмірі 53887,43 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже враховуючи, що інше не встановлено договором або законом, відповідач має сплатити позивачеві проценти від суми позики на рівні облікової ставки НБУ. Такі проценти мають нараховуватися протягом строку дії договору, а після його закінчення кредитор має право вимагати нарахування платежів згідно з ст. 625 ЦК України, тобто, 3 % річних та інфляційні, що відповідає висновку, зазначеному у постанові Касаційного цивільного суду № 756/3128/16-ц від 09.08.2019 року . Тому позикодавець має право вимагати стягнення процентів за користування коштами у межах погодженого сторонами строку позики, тобто за договором позики від 22.05.2020 року з 23.05.2020 до 31.12.2020 року. Таким чином належить стягнути з відповідача проценти за користування грошовими коштами за договором позики від 22.05.2020 року в розмірі 235,57 грн., де сума заборгованості становить 53887,43 грн., облікова ставка НБУ - 8 %, дата початку нарахування - 23.05.2020 року, дата закінчення нарахування - 11.06.2020 року, тобто 20 днів (53887,43 грн. х 8 : 100 : 366 х 20 = 235,57 грн.) та в розмірі 1793,30 грн., де сума заборгованості становить 53887,43 грн., облікова ставка НБУ - 6 %, дата початку нарахування - 11.06.2020 року, дата закінчення нарахування - 31.12.2020 року, тобто 203 дні (53887,43 грн. х 6 : 100 : 366 х 203 = 1793,30 грн.), а всього в сумі 2028,87 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання за договором позики від 22.05.2020 року настав 31.12.2020 року, і воно не виконане у визначений строк, з 01.01.2021 року зобов`язання є простроченим, тому з цього часу у позивача виникло право на отримання боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. За період з січня 2021 року до березня 2023 року розмір індексації заборгованості становитиме 23441,42 грн., де сума заборгованості становить 53887,43 грн., сукупний індекс інфляції - 143,5 (53887,43 грн. х 143,5 : 100 - 53887,43 = 23441,42 грн.). Сума 3 % річних складатиме 3769,16 грн., де сума заборгованості становить 53887,43 грн., дата початку нарахування - 01.01.2021 року, дата закінчення нарахування - 01.05.2023 року, тобто 851 днів, відсоткова ставка - 3% річних (53887,43 грн. х 3 : 100 : 365 х 851 = 3769,16 грн.). Отже в загальній сумі за договором позики від 22.05.2020 року з відповідача підлягає стягненню 83126,88 грн., які складаються з наступного: сума боргу - 53887,43 грн., відсотки - 2028,87 грн., 3% річних - 3769,16 грн., інфляційні втрати - 23441,42 грн. Позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн., який вона просить стягнути з відповідача на свою користь. За правилами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: договір про надання професійної правничої допомоги № 01/03/23 від 01.03.2023 року та додаткову угоду № 03/23-3 від 01.03.2023 року до договору про надання правової допомоги № 01/03/23 від 01.03.2023 року. Загальний розмір витрат на правничу допомогу становить 30000 грн. З огляду на викладене суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме судовий збір у сумі 1073,60 грн. та витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 30000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved