Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з вказаним позовом про усунення перешкод в користуванні майном і просить суд звільнити з-під арешту майно [PERSON] , накладеного в межах виконавчого провадження №11534205 (реєстраційний номер обтяження 8528822). Позивач та представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явились, але надали суду заяву, в якій просять розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Представник відповідача - Нікопольський відділ ДВС у Нікопольському\~районі Дніпропетровської\~області Південного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Одеса)в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їхньою відсутності, при винесення рішення покладаються на розсуд суду. \~ \~ \~ \~ Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №320358148 від 17.01.2023 у державному реєстрі містить запис про обтяження (арешт) майна позивача. Накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] за таким записом: тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8528822, зареєстровано 10.03.2009, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 972329 від 10.03.2009, ВДВС Орджонікідзевського МУЮ, об`єкт обтяження: квартира, частина, кв. [ADDRESS] . На час звернення до суду з позовом, Покровський відділ державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) реорганізовано шляхом злиття з Нікопольським відділом державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 17.04.2023 року позивач звернувся до відповідача з заявою про надання інформації щодо накладення арешту на майно. З отриманої відповіді №28.25-64/2865 від 28.04.2023р. вбачається, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №11534205 з примусового виконання виконавчого листа №1/13/2008, виданого 13.08.2008р. Апеляційним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 156400,00 грн. В межах даного виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 972329 від 10.03.2009р., якою накладено арешт на частину квартири [ADDRESS] , що належить на праві власності [PERSON] , номер запису обтяження 8528822. В ході проведення виконавчих дій також було встановлено, що боржник [PERSON] відбуває покарання в Єнакіївській ВК-52 за адресою: Донецька обл., м. Єнакієве. 25.05.2009 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з передачею виконавчого документа для подальшого виконання до Відділу державної виконавчої служби Єнакіївського міського управління юстиції. Надати більш детальну інформацію відділ не має можливості, оскільки архівні виконавчі провадження знищені у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відділ також повідомляє, що знаття арешту неможливо, оскільки по завершеним виконавчим провадженням виконавчі дії не проводяться, рекомендовано звернутися до суду. Судом встановлено, що позивач відбував покарання у Єнакіївській ВК-52. Після окупації м. Єнакієве Донецької області у 2014 році терористичними угрупуваннями так званої донецької народної республіки, був переведений до Житомирської установи виконання покарань, був звільнення у зв`язку з відбуттям строку покарання 27.08.2021 року, що підтверджується довідкою установи від 29.08.2021р. На теперішній час зобов`язання у позивача відсутні, про що свідчить інформація з Реєстру боржників України. Як вбачається з відповіді відділу ДВС, виконавче провадження завершено і матеріали знищені. Право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України, в якій установлено форми власності (ст.ст.13, 41, 142, 143), закріплено рівність усіх суб`єктів права власності (ст.1, 13), гарантії права власності та обов`язки власників (ст. 13, 41). Право на захист права власності на певне нерухоме майно в особи виникає на підставі ст.ст. 15, 16, 392 ЦК України. Згідно ст. 317, ч.ч.1, 2 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. В той же час, відповідно до ст. 319 ч.ч.1, 2 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Як встановлює ст. 321 ч.ч.1, 2 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому в силу ст. 328 ч.1 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу №1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. В силу ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначено в п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конституції України - в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років (ч. 1 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення (ч. 5 ст. 21 Закону України «Про виконавче провадження»). Існування зареєстрованого обтяження відносно майна є незаконним і недоцільним, порушує право позивача на мирне володіння майном, а відтак, обтяження підлягають припиненню. Згідно з ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна може бути знятий тільки за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 59 Закону України «Про \~ \~ \~ \~виконавче провадження», у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо державним виконавцем встановлений ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у ч. 6 ст. 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вчинення будь-яких дій безпосередньо державним виконавцем по завершеним виконавчим \~ \~ \~ \~провадженням законодавством не передбачено. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 зазначив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. У відповідності до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту у позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Тому суд вважає можливим позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном - задовольнити.

Outcome: approved