Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

У березні 2023 року представник позивача звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування\~позову зазначає, що Дніпровська міська рада є представницьким органом місцевого самоврядування,\~відповідно до\~ст.\~1\~Закону України\~«Про місцеве самоврядування в Україні». Так, у провадженні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська перебувала кримінальна справа № 205/6393/22 за обвинуваченням [PERSON] за ч. 1 ст. 246 КК України за фактом незаконної порубки дерев у лісових насадженнях. Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України. При цьому, як встановлено вироком суду, діями засудженого, що виразилися у незаконній порубці дерев у лісових насадженнях на території Новокодацького лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», заподіяно матеріальну шкоду лісовим запасам України на загальну суму 29 581,47 грн. Розмір завданої шкоди підтверджується висновком судової економічної експертизи № СЕ-19/104-22/28274-ЕК від 28.09.2022 року. Таким чином, незаконна порубка лісу та не відшкодування в подальшому збитків, завдає істотної шкоди місцевим бюджетам та регіональному розвитку, підриває матеріальну основу місцевого самоврядування, що у свою чергу негативно впливає на економічну незалежність та безпеку держави. Враховуючи викладене, представник позивача змушена звернутися до суду та просити стягнути із відповідача [PERSON] на користь позивача майнову шкоду у розмірі 29 581,47 грн., судові витрати по справі покласти на відповідача. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача Недосвітна С.М. надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи проводити без застосування засобів технічної фіксації, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~а саме\~засобами поштового\~зв`язку,\~однак конверти\~повернулися до\~суду з\~відміткою «за\~закінченням терміну\~зберігання» та\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою», крім того, виклик до суду відповідача було здійснено шляхом розміщення 20.06.2023 року оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 20.06.2023 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.11.2022 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік, на підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину (а.с. 11-13). Вказаним вироком також суду було встановлено, що діями [PERSON] , що виразилися у незаконній порубці дерев у лісових насадженнях на території Новокодацького лісництва ДП «Дніпровське лісове господарство», заподіяно матеріальну шкоду лісовим запасам України на загальну суму 29 581,47 грн. (а.с. 11-13). До правовідносин, що склалися між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми законодавства України. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» гарантується судовий захист прав місцевого самоврядування Положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» передбачено, що місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції. Відповідно до ч. 6 ст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ч. 7 ст.\~128\~КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Під час розгляду кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов заявлено не було (а.с. 11-13). Загальні положення відшкодування шкоди визначені ст.\~1166\~ЦК України відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу положень ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно із п. 1 ч. 2 ст.\~105\~Лісового кодексу\~України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, а також те, що діями відповідача [PERSON] спричинено навколишньому природному середовищу шкоду в сумі 29\~581,47 грн., яка на даний час відповідачем не відшкодована, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ДМР є законними та обґрунтованим, а отже підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, однак позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір у розмірі 2\~684,00 грн. підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved