Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до Чернівецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтований тим, що [INFO] померла тітка первісного позивача у справі [PERSON] - [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована в м. Чернівці. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Зазначено, що мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , крім [PERSON] інших дітей не мала. Тому [PERSON] , як племінник спадкодавця [PERSON] , має право на спадкування за правом представлення відповідно до частини третьої статті 1266 ЦК України тієї частини спадщини, яка належала б за законом його матері як сестрі спадкодавця, якби вона була живою на час відкриття спадщини. На момент смерті [PERSON] проживала в м. Чернівці, то для отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] повинен був звернутися до нотаріуса в місті Чернівці. Вказував, що на момент відкриття спадщини ( [INFO] ) на всій території України був запроваджений карантин відповідно до постанов КМУ від 11.03.2020 р. №211 та від 20.05.2020 р. №392, яким було встановлено обмеження у вільному пересуванні осіб. У зв?язку з цим [PERSON] телефоном зв`язався із нотаріусом у м. Чернівці, який роз`яснив йому, що листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадянта вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. Тому нотаріус порекомендував йому відкласти подання заяви на прийняття спадщини до послаблення карантинних обмежень, і вони з ним домовилися, що [PERSON] звернеться із заявою наприкінці встановленого законом шестимісячного строку, коли покращиться епідеміологічна ситуація. 01.09.2020 р. [PERSON] змушений був невідкладно поїхати у зв`язку з особистими обставинами у місто Варшава (Польща) та планував 05.09.2020 р. повернутися в Україну, щоб своєчасно подати заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Вказує, що під час перебування в Польщі, він захворів на гостру респіраторну хворобу COVID-19 і 05.09.2020 р. був госпіталізований. У період з 05.09.2020 р. по 02.03.2021 р. він знаходився на стаціонарному лікуванні в пульманологічному відділенні у Центральному Шпиталі Клінічному МСВіА в м. Варшава, Польща. Зазначає, що унього була тяжка двостороння пневмонія та ураження печінки. Викликана COVID-19 пневмонія дала ускладнення - пониження оксигенезу до 84%, яке трималося декілька місяців, тривалий час був у важкому стані, на апараті штучної вентиляції легень, лікування тривало до отримання негативного ПЛР тесту до 02.03.2021 р.. Під час стаціонарного лікування, усвідомлюючи, що він не має можливості особисто звернутися до нотаріуса чи до консульської установи України для подання заяви про прийняття спадщини, він шукав способи для відправлення такої заяви поштою. Проте його хвороба на COVID-19, стан здоров`я та карантинні обмеження в країні не дозволяли йому покинути лікувальний заклад. 07.09.2020 р. [PERSON] написав заяву про прийняття спадщини та передав її через родича його сусіда по лікарняній палаті, який повинен був їхати в м. Львів та попросив надіслати його заяву поштою до будь-якого нотаріуса міста Чернівці. Сусіда по палаті згодом виписали і він втратив з ним зв`язок, не знаючи до якого саме нотаріуса була відправлена його заява про прийняття спадщини. Після закінчення стаціонарного лікування і отримання першого негативного ПЛР тесту [PERSON] 02.03.2021 р. був виписаний з лікарні та повернувся в Україну, після чого у найкоротший строк звернувся до приватного нотаріуса Новосельської І.Л. для вирішення спадкового питання. Зазначає, що приватний нотаріус Новоселька І.Л. повідомила йому, що ним пропущено строки для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку із чим нотаріусом видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Коли він повідомив свого адвоката про обставини щодо написання ним заяви про прийняття спадщини та відправлення її до нотаріуса міста Чернівців, адвокат направив адвокатські запити у всі державні нотаріальні контори та багатьом приватним нотаріусам міста Чернівці. Вказує, що в результаті пошуків, з листа приватного нотаріуса Душинської Н.В. від 28.01.2022р. №8/01-16 стало відомо, що до цього нотаріуса 16.09.2020 р., тобто у встановленні законом строк, надійшла поштою заява [PERSON] про прийняття спадщини. Як вбачається з відповіді на адвокатський запит, спадкову справу нотаріусом не було заведено, оскільки заява [PERSON] про прийняття спадщини не була оформлена належним чином, в подальшому нотаріус надала копію заяви [PERSON] про прийняття спадщини від 07.09.2020 р. з її відміткою про одержання 16.09.2020 р.. Нотаріус [PERSON] усно пояснила, що заява про прийняття спадщини повинна надаватися особисто, а у випадкунаправлення такої заяви поштою справжність підпису на ній має бути нотаріальнозасвідченою. Тому вона не мала повноважень для здійснення нотаріальних дій на підставі неналежно оформленої заяви. Таким чином, [PERSON] вважав, що вчинив передбачену законом дію для прийняття спадщини після смерті його тітки [PERSON] , а саме - подав нотаріусу відповідну заяву про прийняття спадщини. Проте, через недотримання порядку оформлення заяви, тобто з формальних підстав, нотаріус не відкрив спадкову справу та не вчинив жодних дій за його заявою. За наведених вище обставин, первісний позивач вважає, що передана ним до нотаріуса своєчасно заява про прийняття спадщини свідчить про наявність у нього стійкого волевиявлення, спрямованого на прийняття спадщини після смерті його тітки [PERSON] .. Враховуючи положення, в якому він перебував, вважає, що ним вчинені всі можливі дії для прийняття спадщини, а тому ним пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом, що відкрилася після смерті його рідної тітки [PERSON] , яка померла [INFO] терміном на один місяць з часу моменту набрання рішенням суду законної сили. Ухвалою суду від 07.02.2022р. позовну заяву [PERSON] було залишено без руху у зв`язку із тим, що в тексті позову на виконання вимог п.10 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не підтверджено, що про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Представником позивача [PERSON] - адвокатом Байцар І.Б. були усунуті недоліки та ухвалою суду від 21.02.2022р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник відповідача Чернівецької міської ради подав до суду клопотання про закриття провадження у справі в порядку статті 255 ЦПК України, у зв`язку із тим, що Чернівецьким апеляційний судом у справі №725/3579/21 було ухвалено постанову від 01.02.2022р., якою відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Представником первісного позивача [PERSON] - адвокатом Байцар І.Б. були подані до суду письмові пояснення на клопотання про закриття провадження у справі, в яких він зазначає, що підставою позову [PERSON] у справі №725/3579/21 були перешкоди у зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у зв`язку із введеними карантинними обмеженнями на території України, перебуванням за кордоном та хворобою, а у справі, що розглядається підставами позову є бездіяльність нотаріуса у відкритті спадкової справи через неналежне оформлення заяви про прийняття спадщини, тобто підстави обох позовів є різними. Ухвалою суду від 31.05.2022 р. клопотання представника первісного позивача задоволено та підготовче провадження по цивільній справі №725/650/22 зупинено до залучення до участі у розгляді справи спадкоємця (правонаступника) померлого [PERSON] . Ухвалою суду від 02.02.2023 р. поновлено провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах якого звернувся адвокат Байцар Ігор Богданович до Чернівецької міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 22.02.2023 р. залучено до участі у розгляді справи №725/650/22 правонаступників померлого [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) як позивачів. Представник позивачів адвокат Пустовіт І.Я. подала до суду заяву про залучення співвідповідача у справі [PERSON] . Ухвалою суду від 22.03.2023р. залучено до участі у справі №725/650/22 в якості співвідповідача [PERSON] ( [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ). Представник позивачів адвокат Пустовіт І.Я. подала до суду заяву про збільшення позовних вимог щодо встановлення факту родинних відносин про те, що [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною тіткою по лінії матері [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 11.04.2023 р. прийнято збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представником відповідача Чернівецької міської ради подано до суду заяву про розгляд судової справи у відсутність представника міської ради та про ухвалення судом рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Вакарчуком Вячеславом Іллічем подано відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із тим, що первісний позивач [PERSON] вже звертався до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому йому було відмовлено. Вважає, що наведені первісним позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборним, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивачів до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Логінова Марія Дмитрівна в судове засідання не з`явився, хоча належним повідомлялася судом про дату, час та місце розгляду справи. Згідно із клопотанням яке надійшло до суду, просила розгляд справи провести без участі представника та відповідача. Представник відповідача Чернівецької міської ради, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник Чернівецької міської ради раніше подала заяву про розгляд справи без її участі та просила рішення ухвалити у відповідності до вимог чинного законодавства. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, заяви сторін по суті справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [INFO] померла тітка первісного позивача у справі [PERSON] - [PERSON] , яка проживала та була зареєстрована в м. Чернівці. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно: на квартиру [ADDRESS] та квартиру [ADDRESS] . Мати [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] , крім [PERSON] інших дітей не мала, тому [PERSON] , як племінник спадкодавця [PERSON] , має право на спадкування за правом представлення відповідно до ч. 3 ст. 1266 ЦК України тієї частини спадщини, яка належала б за законом його матері як сестрі спадкодавця, якби вона була живою на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що оскільки на момент смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в м. Чернівці, то для отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] повинен був звернутися до нотаріуса в місті Чернівці. На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] у березні 2020 року на всій території України був запроваджений карантин у зв`язку із COVID-19 відповідно до постанов КМУ від 11.03.2020р. №211 та від 20.05.2020р. №392, яким було встановлено обмеження у вільному пересуванні осіб та під час дії якого листом Міністерства юстиції України від 17 березня 2020 року №1534/19.5/32-20 «Щодо організації роботи державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів на час дії карантину» рекомендовано державним та приватним нотаріусам обмежити прийом громадян та вчиняти лише невідкладні нотаріальні дії. 01.09.2020р. первісний позивач [PERSON] виїхав у Польщу, що підтверджується відміткою про перетин кордону у його закордонному паспорті (а.с.15). Судом встановлено, що під час перебування в Польщі [PERSON] захворів на гостру респіраторну хворобу COVID-19 і 05.09.2020р. був госпіталізований. У період з 05.09.2020р. по 02.03.2021р. він знаходився на стаціонарному лікуванні в пульманологічному відділенні у Центральному Шпиталі Клінічному МСВіА в м. Варшава, Польща, що підтверджується медичною довідкою (а.с.17) та випискою із медичної карти стаціонарного хворого (а.с.18-19). 07.09.2020р. [PERSON] написав заяву про прийняття спадщини після смерті його тітки [PERSON] (а.с.21), яка 16.09.2020р. була отримана приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Душинською Н.В., що підтверджується її листом від 28.01.2022р. №8/01-16 (а.с.22), тобто в межах шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Після закінчення стаціонарного лікування 07.03.2021 р. [PERSON] повернувся в Україну що підтверджується відміткою у закордонному паспорті про перетин кордону (а.с.15) та звернувся до приватного нотаріуса Новоселької І.Л. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] приватним нотаріусом Новосельською І.Л. видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки [PERSON] пропущено шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду (а.с.20). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно із статтею 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч.3 статті 1266 ЦК України племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. У відповідності до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах -уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Порядок видачі свідоцтв про право на спадщину регламентовано Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (в редакції, яка діяла в період прийняття спадщини, далі - Порядок). Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядкуспадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку). Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу. Отже, первісний позивач [PERSON] у строк, передбачений законом, подав заяву про прийняття спадщини, отримавши яку, приватний нотаріус Душинська Н.В., повинна була завести спадкову справу, згідно глави 10 Порядку. Проте, приватний нотаріус Душинська Н.В. заяву [PERSON] про прийняття спадщини, подану у межах визначеного частиною 1 статті 1270 ЦК України строку, не прийняла, спадкову справу не завела і не повідомила заявника про необхідність особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Таким чином, первісний позивач з свого боку вжив всіх необхідних та передбачених законом заходів для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини, а відсутність інформації в Спадковому реєстрі про заведення спадкової справи не залежало від волі позивача. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. У постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 Верховний Суд України виклав правовий висновок, згідно з яким право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживає зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За змістом статті 1272 ЦК України поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 26 вересня 2012 року у справі №6-85цс12. Таким чином, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Вказана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними ним у постановах від 20.11.2019р. у справі №520/4608/17, від 25.02.2021р. у справі №751/8489/18, від 23.06.2022р. у справі №459/3604/14, від 26.10.2022р. у справі №175/3199/21. Європейський суд зазначає в своїх рішеннях, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення ст.6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Отже, як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини", правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положеньст.60 ЦПК Українидокази в їх сукупності, суд вважає, що первісний позивач [PERSON] відповідно до ст. 1270 ЦК України, тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, звернувся до нотаріусаіз заявою про прийняття спадщини за законом після померлої [INFO] [PERSON] , однак відповідна спадкова справа нотаріусом заведена не була, у зв`язку з чим, суд вважає можливим визначити додатковий строк для подання такої заяви. З приводу позовної вимоги щодо встановлення факту родинних відносин а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] була рідною тіткою по лінії матері [PERSON] , який помер [INFO] , судом встановлено наступне. Так, в документах, що були подані первісним позивачем [PERSON] до приватного нотаріуса Новоселької І.Л. із заявою про прийняття спадщини були виявлені розбіжності, які підтверджують наявність родинних відносин, а саме: у відомостях про народження матері [PERSON] її прізвище зазначено « [PERSON] з однією літерою «с», а в документах про її одруження з батьком [PERSON] її прізвище зазначено « [PERSON] з двома літерами «с», у зв`язку із чим нотаріусом неможливо встановити родинні відносини між спадкодавцем - [PERSON] та спадкоємцем [PERSON] .. Судом встановлено, що архівною довідкою, виданої 21.05.2021 р. Державним архівом Чернівецької області за №402 підтверджено народження [PERSON] , [INFO] , що є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.108). Проте, відповідно до Свідоцтва по народження [PERSON] від 02.06.1963 р. серії [NUMBER] її батьками буди [PERSON] та [PERSON] (а.с.109). Відповідно до Свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23.08.1960р. укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.112). Витягом з ДРАЦС громадян про шлюб №00031156063 від 10.06.2021 р. встановлено факт укладання шлюбу [PERSON] з [PERSON] . Також судом встановлено, що відповідно до архівної довідки, виданої 21.05.2021р. Державним архівом Чернівецької області за №416 підтверджено народження [PERSON] , [INFO] , що є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.110). Відповідно до Свідоцтва по народження [PERSON] виданого повторно 30.01.1991 серії [NUMBER] її батьками буди [PERSON] та [PERSON] (а.с.113). Причиною такої невідповідності стало те, що раніше записи органами РАГСу велися російською мовою та під час перекладу деякі прізвища [PERSON] записувалися із однією літерою «с», а деякі з двома літерами «с». Як встановлено судом, батьками [PERSON] були [PERSON] та [PERSON] . Як і в матері [PERSON] - [PERSON] так і у [PERSON] батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується архівними довідками. Згідно із роз`ясненнями п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] у, яка є його рідною тіткою по лінії матері. Суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що первісний позивач [PERSON] вже звертався до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, в якому йому було відмовлено (справа №725/3579/21), а наведені причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини не є об`єктивними, непереборним, які відповідно до положень ч.3 ст.1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини у зв`язку із наступним. Підстави позову у справі №725/3579/21 та у цій справі є різними. У справі №725/3579/21 підставою позову були зазначені перешкоди у звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, обумовлені карантинними обмеженнями, введеними через COVID-19, а у цій справі підставами позову є бездіяльність нотаріуса в реєстрації заяви про прийняття спадщини, яка надіслана через поштовий зв`язоку Спадковому реєстрі та вчинення відповідних дій щодо оформлення спадщини. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються позивачі, як учасники справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними судом, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Щодо судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, що включають в себе витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки судом задоволено позовні вимоги повністю то з відповідачів пропорційно підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1529,20 грн. в рівних частках по 764 грн. 60 коп.. На підставі вище викладеного так

Outcome: approved