Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Оноківська ОТГ Ужгородського району, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку значиться зареєстрованим [PERSON] , який доводиться позивачу колишнім чоловіком. Вказує, що відповідач не проживає у даному приміщенні більше двох років та добровільно не знявся з реєстраційного обліку. У зв`язку з тим, що відповідач не проживає за адресою [ADDRESS] , без поважних причин понад два роки, наявність реєстрації останнього обмежує право позивача як власника на користування майном, а тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вищевказаною адресою. В судове засідання позивач не з`явилася однак в матеріалах справи міститься заява її представника [PERSON] , в якій він просить розглянути справу у відсутності сторони позивача та задоволити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заперечень чи відзив на позов не подавав. Представник Оноківської ОТГ Ужгородського району у судове засідання не з`явився та сільський голова подала заяву, згідно якої не заперечує проти задоволення позову. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.02.2022 року розірвано. Згідно з наявним в матеріалах справи Договором дарування житлового будинку від 27.06.2018 року серії ННС №531413, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Право власності позивача на вищевказане житлове приміщення підтверджується також наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою з Деражвного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №269318795 від 06.08.2021. Згідно наданими відомостями з Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №439/03-38 від 15.03.2023 року [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . З дослідженого Акту обстеження дворогосподарства від 05.08.2021 року судом встановлено, що [PERSON] фактично не проживає за адресою [ADDRESS] , з грудня 2020 року. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Разом з тим, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 ЖК України). Доказів на спростування фактів щодо тривалого не проживання за вказаною адресою відповідач не надав, так само не надав доказів на підтвердження того факту, що залишив будинок і тривалий час був відсутній у ньому з поважних причин. Тому підстав, за якими б за відповідачем зберігалось право користування житловим приміщенням судом не встановлено. Як зазначено у п. 34, 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073.6 грн.

Outcome: approved