Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в обґрунтування якого вказала наступне. Відповідач злісно не виконує батьківські обов`язки щодо малолітньої доньки [PERSON] і його дії завдають шкоди інтересам дитини. Між сторонами не було укладено шлюб, позивачка та відповідач проживали в громадянському шлюбі. У позивачки та відповідача народилася спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка з відповідачем з кінця 2010 року проживали в с. Веприк. До моменту розірвання відносин у позивачки з відповідачем було багато скандалів через його п`янки і небажання шукати роботу. Особливий період, коли відповідач зловживав алкогольними напоями, був у 2011 році під час вагітності позивачки. Передувало розриву відносин те, що [PERSON] позичив кошти в її друзів, які не збирався повертати. Позивачка його постійно виправдовувала і повертала друзям боргові кошти. Нестача грошей змусила позивачку вийти з декретної відпустки на роботу, на той період дочці [PERSON] було 2 роки. В цей період позивачка дізналася, що у [PERSON] була умовна судимість за крадіжку грошей. Відносини остаточно припинилися восени 2014 року в той момент, коли позивачка дізналась, що відповідач живе у друга в Києві, натомість казав позивачці, що знайшов роботу і працює. Навіть за час перебування у відносинах та спільного проживання з донькою [PERSON] відповідач не переймався її вихованням та фінансовим забезпеченням. За період кінця 2014 року відповідач просив декілька зустрічей з донькою, але ніколи не з`являвся на зустрічі в обумовлений час. З боку відповідача, коли він перебував в стані алкогольного сп`яніння, були телефонні дзвінки до позивачки з погрозами, яка вона погана мати. До періоду 2016 року ще, мабуть, раз чи два хотів побачити [PERSON] , але так і не приїжджав. Після розірвання відносин неповнолітня донька проживає разом зі своєю матір`ю. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачкою, більше того, навіть був радий такому розвитку подій. Відповідач взагалі не цікавився за останні сім років справами доньки, її розвитком та станом здоров`я, не сплачував жодних коштів на утримання дитини. Донька позивачки професійно займається художньою гімнастикою вже сьомий рік, входить до юніорської збірної Канади та є золотою провінційною медалісткою. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача для надання дозволу для виїзду доньки за кордон, адже змагання доньки [PERSON] часто проходять в різних країнах. І тільки після довгих вмовлянь позивачки відповідач один раз надав дозвіл. Але найбільша проблема за всі роки, з боку відповідача, що в нього не було бажання надавати наступні дозволи для виїзду за кордон доньки [PERSON] , у зв`язку з чим дитина позбавлена у розвитку своїх здібностей і можливостей. Відповідач не зустрічався з донькою і не розмовляв з нею вже майже дев`ять років, тільки з постійними погрозами звертався до позивачки. Відповідач не спілкується з донькою, не приймає участі в її вихованні та не надає матеріальної допомоги. З моменту розірвання відносин з відповідачем і до 2016 року позивачка з донькою проживала в Україні, потім за згодою батька [PERSON] мати з донькою переїхали на постійне проживання до Канади. Фактично весь час після переїзду до Канади відповідач життям дитини не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною, не приймав участь у її вихованні, не цікавився ні фізичним ні моральним станом дитини. Натомість позивачка постійно піклується про безпеку, здоров`я, стабільний психологічний стан та якість навчання в школі дочки. Позивачка утримує дитину за свій рахунок, вона офіційно працевлаштована, а також фінансову підтримку забезпечує чоловік позивачки [PERSON] . З огляду на зазначене вище, позивачка просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про судове засідання належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подавав, тому суд ухвалив проводити розгляд справи без його участі. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Гецко В.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду надала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Зазначила, що відповідач злісно не виконує свої батьківські обов`язки стосовно своєї доньки. Тому найкращим рішенням для дитини буде позбавити відповідача батьківських прав. Відповідач двічі надавав дозвіл на виїзд доньки за кордон. Крім цього є переписка з погрозами відповідача на адресу позивачки. До того, як позивачка з донькою в 2017 році виїхали проживати за кордон, відповідач також не спілкувався зі своєю донькою. Представник позивачки вважає позбавлення батьківських прав відповідача належним способом захисту прав дитини. Представник третьої особи Грицай І.І. зазначила, що у відділу відсутні матеріали, на підставі яких вони могли би підготувати свій висновок. Адже відповідач не проживає за місцем реєстрації, вказаний позивачкою телефон відповідає, але не належить відповідачу по справі. Працівники відділу не можуть зустрітися з позивачкою та відповідачем по справі, з`ясувати обставини, обстежити умови проживання та отримати пояснення, тому підготувати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача не є можливим. Також зауважила, що жодна сторона не зверталася до них з будь-якими заявами. Вважає, що позивачкою надано недостатньо доказів для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, пояснення представника третьої особи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши надані по справі докази, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про шлюб [PERSON] 08 січня 2016 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . Прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.15). Відповідно до перекладу з англійської мови довідки Шкільного округу № 38 (Річмонд) від 19.04.2023 [PERSON] працює в Шкільному окрузі № 38 (Річмонд) як асистент з виховної роботи на заміні (а.с.17). Згідно копії заяви [PERSON] від 29.07.2019, яка засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бурмакою І.П., він надав згоду своїй донці на багаторазові тимчасові виїзди за кордон у період з 29.07.2019 до 29.07.2022 (а.с.29). Відповідно до письмових пояснень заступника міського голови з питань виконавчих органів виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області за вих. № Д-02-55/203 від 07.07.2023, згідно довідки старости Великокручанського старостинського округу [PERSON] , [INFO] ,зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але постійно не проживає за місцем реєстрації. Працівники відділу (служби) у справах дітей не мають можливості зустрітися з відповідачем та з`ясувати ситуацію у сім`ї. Вказаний відповідачем телефон відповідає, але не належить відповідачу по справі. Оскільки працівники відділу не можуть зустрітися з позивачем та відповідачем по справі, з`ясувати обставини, обстежити умови проживання та отримати відповідні пояснення, тому підготувати висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] не є можливим (а.с.41). Згідно зі ст.12, 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачка надала на підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, роздруківку скріншотів її переписки з відповідачем у мобільному додатку «Вайбер» за 2018 рік. Проте вказане не є належним доказом того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки з даної переписки вбачаються лише неприязні відносини між позивачкою та відповідачем. Зі ст. 141, 142 СК України слідує, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Діти мають рівні права та обов`язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно приписів ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно принципу статті 6 Декларації, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом другим частини першої статті 164 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання про позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні особою обов`язків по вихованню, а також встановити, що вона ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Згідно правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 17 червня 2021 року у справі № 466/9380/17 (провадження № 61-2175св20), при вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі №522/21914/14 (провадження № 61-8179св19). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Крім цього дитина проживає з матір`ю з 2017 року за кордоном, що також свідчить про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків. Отже посилання позивачки на те, що її донька проживає разом із нею та не бачиться із відповідачем з 2014 року не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела. Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вищевказаних норм права, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. З огляду на вищевикладене суд уважає, що підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачені пунктом 2 частини першої статті 164 СК України, відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити з указаних підстав.

Outcome: dismissed