Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

11.10.2021 позивачка звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 16.03.2013 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який згідно рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.06.2019 у справі № 511/714/19 було розірвано. 12.02.2016 в період шлюбу вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м. Квартиру передано на підставі акта приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий 19.02.2018, видавник: ТОВ КАДОРР КАМАНІНА. 18.05.2018 відбулась державна реєстрація права власності квартири на відповідача. Посилаючись на те, що сторони не можуть дійти згоди щодо поділу зазначеного нерухомого майна, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 вказаної квартири. Одночасно разом із позовною заявою позивачкою заявлено клопотання про витребування доказів, а саме: в Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (65009, м. Одеса, вул. Черняховського, 6) належним чином завірені копії документів, які надавались [PERSON] для проведення державної реєстрації квартири [ADDRESS] , загальною площею 36,2 кв.м., житлова площа 18,4 кв.м., зокрема: акт приймання-передачі нерухомого майна від 19.02.2018 серія та номер: б/н, видавник: ТОВ КАДОРР КАМАНІНА, договір купівлі-продажу, серія та номер: 1-9-6/27, виданий 12.02.2016 року, видавник: ТОВ КАДОРР КАМАНІНА; довідка про виконання зобов`язання в повному обсязі, серія та номер: б/н, видавник: ТОВ КАДОРР КАМАНІНА, додаткова угода від 26.08.2016 № 1 до договору купівлі-продажу від 12.02.2016 № 1-9-6/27 видавник: ТОВ КАДОРР КАМАНІНА та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 04.06.2018 індексний номер: 41411897 прийнятого державним реєстратором Шарандак О.І., Одеська філія КП Реєстрація нерухомості, Одеська обл. 18.10.2021 ухвалою Приморського районного суду відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та задоволено клопотання про витребування зазначених доказів. 08.11.2021 до суду від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради надійшли витребовувані судом документи. 08.02.2022 до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що квартира [ADDRESS] , загальною площею 36,2 кв.м., була придбана за кошти, які належали йому особисто. Та звертає увагу суду, що позивачкою не надано жодного доказу фінансової участі у придбанні спірного майна. Водночас у відзиві відповідач заявляє клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1\~000,00 грн. 02.02.2022 до Приморського районного суду надійшов зустрічний позов, у якому [PERSON] зазначає, що окрім оспорюваної квартири , у період шлюбу за його особисті кошти було придбано автомобіль Chevrolet spark 2011 року випуску, який 23.06.2017 було зареєстровано на [PERSON] та просить суд визнати спільною сумісною власністю транспортний засіб марки Chevrolet, модель spark, рік випуску 2011, тип легковий, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] ; стягнути на його користь в рахунок компенсації 1/2 ринкової вартості автотранспортного засобу марки Chevrolet, модель spark, рік випуску 2011, тип легковий, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] ; залишити у приватній власності [PERSON] автотранспортного засобу марки Chevrolet, модель spark, рік випуску 2011, тип легковий, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN номер [NUMBER] . 08.02.2022 ухвалою суду прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя. 17.03.2022 до суду від представника [PERSON] надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог щодо вартості автомобіля та просить суд стягнути з відповідачки на його користь 85\~450,00 грн, яка протокольною ухвалою суду від 31.05.2022 прийнята судом до розгляду. 08.12.2022 ухвалою Приморського районного суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Суд, дослідивши та проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, виходить з наступного. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1\~ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності зі ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно\~ст. 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 16.03.2013 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26.06.2019 у справі № 511/714/19 було розірвано. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира [ADDRESS] , загальною площею 36,2 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м. придбана 12.02.2016, право власності на неї зареєстроване 18.05.2018 за відповідачем, тобто в період перебування сторін у шлюбі. З доданих до матеріалів справи роздруківок з мережі Інтернет приблизна ринкова вартість подібної однокімнатної квартири в будинку [ADDRESS] складає складає 44\~000,00 48\~000,00 дол. США. Автомобіль Chevrolet spark, державний номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску, 23.06.2017 зареєстрований на [PERSON] , тобто в період перебування сторін у шлюбі. Ринкова вартість зазначеного автомобіля відповідно до інформаційно-консультаційної довідки ТОВ «ЕКСПЕРТ-ІН» від 03.02.2022 складає 170\~900,00 грн. Заперечуючи проти задоволення первісного позову [PERSON] зазначає, що спірну квартиру було придбано за його особисті кошти на підтвердження чого надає копію додаткової угоди №\~2 до договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна від 31.08.2016 №\~1-9-6/27 від 12.02.2016, копії квитанцій про сплату коштів за квартиру та копії трудових угод моряка. Доказів отримання [PERSON] доходів на час придбання спірної квартири, матеріали справи не містять. Разом з тим, суд враховує, що [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 05.06.2015, Серія [NUMBER] , та свідчить про зайнятість [PERSON] в цей період доглядом за дитиною. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перелік об`єктів права спільної сумісної власності визначений статтею 61 СК України. Відповідно до вимог статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка, визначений статтею 57 СК України, до якого, зокрема, входить: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до частини першої статті 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За правилами частини першої статті 69 та частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до\~ст. 372 ЦК України\~в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Отже, той з подружжя, хто вважає майно своїм особистим, повинен належними та допустимими доказами це довести. Зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11\~«\~Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі та є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Отже, з огляду на встановлені судом фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірна квартира є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між ними в рівних частках. Придбаний під час перебування у шлюбі сторін автомобіль Chevrolet spark, державний номерний знак [NUMBER] , 2011 року випуску також є об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між ними в рівних частках шляхом відшкодування [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 вартості цього автомобіля та залишення його у власності [PERSON] . Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно з\~положеннями ст.\~133\~ЦПК України\~до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать витрати:\~1)\~на професійну\~правничу допомогу; 2)\~пов`язані із\~залученням свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи; 3)\~пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.\~59\~Конституції України кожному гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особі у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу. Згідно з п. 4 ч. 1 ст.\~1\~Закону України\~«Про адвокатуру\~та адвокатську\~діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з приписами ч.ч. 1-6 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що у матеріалах справи містяться належним чином завірені копії договору про надання правової допомоги від 06.10.2021 № 28, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Одеська обласна колегія адвокатів», розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу (500,00 грн консультація, 7\~200,00 грн складання позовної заяви, 1\~000,00 грн участь у судових засіданнях) та квитанції про сплату адвокатських послуг від 06.10.2021 № 06/10-21 на суму 500,00 грн та від 08.10.2021 № 08/10-21 на суму 8\~200,00 грн. У відзиві на позовну заяву [PERSON] наголошував на завищеному розмірі адвокатських витрат, оскільки справа є нескладною та підготовка адвокатом для представництва інтересів позивача не потребувала багато часу, в зв`язку з чим просив суд зменшити розмір адвокатських витрат до 1\~000,00 грн. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved