Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Органу опіки та піклування Нересницької сільської ради, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області 04 лютого 2009 року, актовий запис №6, стверджується, що її батьками є: батько - [PERSON] ; мати - [PERSON] . Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції Закарпатської області стверджується, що шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №151 від 17 травня 2010 року. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому - [PERSON] ; їй - [PERSON] . Після розірвання шлюбу між батьками, вона разом з матір`ю проживала в будинку дідуся і бабусі - [PERSON] та [PERSON] , за адресою : [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] , належним чином та добровільно не виконував батьківські обов`язків, то її мати була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2010 року, справа № 2-865/10 позов [PERSON] про стягнення з нього аліментів, задоволено частково. Крім того, рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області по справі №307/1829/17, яке вступило в законну силу 21.08.2017 року, з [PERSON] , також постановлено стягувати аліменти на користь [PERSON] . Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП 54743901 від 18.10.2017 року, стверджується на виконанні в Тячівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області знаходиться виконавчий лист №307/1829/17 від 01.09.2017 року, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на утримання її, [PERSON] . Смертним листом ULA126877 виданим 03.03.2022 року стверджується, що в книзі реєстрацій про смерть Уряду міської частини Прага 8, том ІІ/43 рік 2022 сторінка/лист 91 порядковий номер 114 [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] /1459, народжена в м.Тячів, Україна, померла [INFO] в [ADDRESS] . Після смерті матері вона залишилася проживати за вище згаданою адресою тобто в [ADDRESS] та знаходжуся на повному утриманні бабусі і дідуся. Як до, так і після смерті матері, її батько - [PERSON] , жодним чином не приймав участі в її вихованні, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не піклувався про її матеріальне забезпечення і жодним чином не приймає участь в її житті. Характеристикою виданою класним керівником Тарасівського ОЗ ЗСО Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області від 07.03.2023 року також стверджується, що [PERSON] - відповідач по справі, не проявляв і не брав ніякої участі у навчально-виховному процесі своєї дочки, і на даний час з боку батька, немає жодних спроб вийти з нею на будь-який контакт . Крім того, як їй відомо, з 2021 року [PERSON] взагалі виїхав за межі України де перебуває по сьогоднішній день, що стверджується довідкою №203 та характеристикою виданою 22.02.2023 року Тарасівським старостинським округом №1 Нересницької сільської ради. Вважає, що такі дії [PERSON] , свідчать про свідоме нехтування ним виконання батьківських обов`язків. Неодноразові звернення до відповідача з боку її матері за час її життя, рідних та близьких з проханнями, змінити своє ставлення та відношення до виконання батьківських обов`язків, бажаного результату не дали. Поведінка відповідача у ставленні до неї не змінилася тому вважає, приймаючи до уваги тривалий час пасивної поведінки відповідача свідчить про те, що змінити його поведінку в кращу сторону, не можливо. Тому просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно неї [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просять їх задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідач не бажає втратити правовий зв`язок із власною дитиною, хоче змінити ставлення до неї, тому просив відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, а тому суд на підставі ст.. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що у позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивачки [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Шлюб між батьками позивачки розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER] . Відповідно до рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 квітня 2010 року, відповідач щомісячно сплачує аліменти і на час розгляду справи відсутня заборгованість по аліментам, про цей факт жодна із сторін не заперечила. Відповідно до смертного листа ULA126877 виданим 03.03.2022 року стверджується, що мати позивачки [PERSON] померла [INFO] в [ADDRESS] . Факт проживання позивачки в будинку діда та баби в [ADDRESS] , стверджено довідками виданими Тарасівським старостинським округом №1 Нересницької сільської ради Тячівського району Закарпатської області №№201, 202 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання громадян від 22.02.2023 року . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Нересницької сільської ради ради № 520/11-14 від 29.05.2023, дано згоду на позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд критично оцінює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо своєї дочки -позивачки [PERSON] , оскільки даний висновок є недостатньо обґрунтованим, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердженням факту ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України). У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено. Позивачка в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неї, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини - позивачки в матеріалах справи відсутні. Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачкою та предстником не доведено, що поведінка відповідача відносно неї є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист її інтересів шляхом позбавлення батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України». З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову. Беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачем, які б свідчили про злісне ухилення ним від виховання своєї дитини і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. Приймаючи до уваги, що відповідач виявляє бажання піклуватися про свою дитину та судом не встановлено фактів умисного його ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення ним будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення їй будь-якої моральної чи фізичної шкоди, то суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Зважаючи, що в ході судового розгляду предстник відповідача висловив думку, що дійсно відповідач в силу обставин, які склалися, недостатньо приймає участь у вихованні своєї дитини, то суд приходить до висновку, що його необхідно попередити про зміну ставлення щодо виховання дитини.

Outcome: dismissed