Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

У березні 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просила визнати за нею право користування житловим приміщенням, а саме квартою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що дану квартиру було отримано на підставі ордеру від 31 грудня 1967 року батьком позивачки [PERSON] на сім`ю: дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] (позивачка), син - [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету Дніпровської районної ради у м.Києві від 14 лютого 1983 року № 88 квартиронаймачем стала позивачка, до складу сім`ї якої входить чоловік - [PERSON] , дочка - [PERSON] . [INFO] померла дочка позивачки - [PERSON] , яка проживала у кв. [ADDRESS] та було квартиронаймачем, так як позивачка у 1999 році знялась з реєстраційного обліку. Прізвище « [PERSON] » дочка набула після реєстрації шлюбу, заливши це прізвище і після розірвання шлюбу. [INFO] загинув чоловік позивачки - [PERSON] підчас військової агресії РФ. Позивачка вказує, що донька неодноразово подавала документи для приватизації вказаної квартири, останній раз їй було відмовлено рішенням відповідача від 20 липня 2022 року № 43-79/22. Позивачка зазначає, що за сімейними обставинами вона знялась з реєстраційного обліку із вказаної квартири, але постійно проживає у квартирі з 1967 року разом з дочкою і чоловіком, змінивши лише місце реєстрації; не було порушення порядку вселення/виселення з квартири, місця проживання не міняла. З дочкою та чоловіком вони були членами однієї сім`ї, проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом сплачували комунальні послуги. Посилаючись на положення ст.ст .61,64,65 ЖК України, просить позов задовольнити. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва 27 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху з приводу надання неналежної якості письмових доказів (а.с.50,51). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.57,58). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року задоволено заяву [PERSON] , забезпечено позов шляхом заборони Дніпровській районній у м. Києві державній адміністрації вчиняти дії, пов`язані з передачею у користування третім особам кв. [ADDRESS] (а.с.72,74). Стороною відповідача Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією (представник Яценюк Л.П., а.с.101), 01 травня 2023 року на позовну заяву подано відзив, в якому вказується наступне. (а.с.90-101). Спірна квартира [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Києва, закріплена на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» згідно розпорядження Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації № 61 від 13 лютого 2015 року «Про організаційно-правові заходи, пов`язані з виконанням рішення Київради від 09 жовтня 2014 року № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва». Стороною відповідача зазначається, що згідно довідки ЖРЕО № 408 від 25 вересня 2015 року, яка видавалась [PERSON] , ордер на квартиру [ADDRESS] втрачено. Згідно розпорядження Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації № 848 від 17 вересня 1990 року змінено договір найму на спірну квартиру та укладено договір з [PERSON] у зв`язку з виїздом квартиронаймача [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , за життя вона зверталась до органів приватизації житла, рішенням органу приватизації відповідача від 20 липня 2022 року № 43-79/22 відмовлено у приватизації. У відзиві вказується, що позивачка [PERSON] з 05 вересня 1995 року до 11 грудня 2001 року була зареєстрована по [ADDRESS] , а з 31 січня 2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Стороною відповідача вказується, що спірна квартира є не єдиним місцем проживання позивачки, у зв`язку з чим просить відмовити у позові. 12 травня 2023 року представником позивачки [PERSON] , адвокатом Чепурновим Ю.О. (а.с.142,143), до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву, з відміткою про її прийняттям відповідачем (а.с.139-140). У відповіді на відзив вказується, що стороною відповідача подано рішення від 12 лютого 2015 року № 61 Дніпровської районної у м.Києві державної адміністрації, яке не стосується предмету спору та яке сторона позивача просить визнати як неналежний доказ. Відповідь містить заперечення щодо клопотання сторони відповідача про витребування доказів. Відповідно до ч.8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позов та викладені у ньому обставини. Позивач [PERSON] додатково пояснила, що вона знялась з реєстрації в спірній квартирі для того, що доньці було зручніше приватизувати квартиру. Квартира по [ADDRESS] , де вона була зареєстрована, належала її батькові, а квартира, у якій вона зареєстрована на даний час - це квартира її молодшої доньки. Представник відповідача Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації Яценюк Л.П. в судовому засіданні просила відмовити в позові з посиланням на його недоведеність і безпідставність, надала пояснення, викладені у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була отримана у 1967 році батьком позивачки [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб: дружина - [PERSON] , дочка - [PERSON] , (позивачка), син - [PERSON] . Ця обставина не заперечується стороною відповідача. Як вбачається з довідки від 25 вересня 2015 року № 8085 ЖРЕО № 408, виданої [PERSON] , яка проживає та прописана у [ADDRESS] , ордер на вказану квартиру втрачено (а.с.13). Відповідно до копії списку працівників Київського ремонтно-будівельного І монтажного управління виробничого об`єднання «Промрембудмонтаж», прийнятих на облік за місцем роботи для одержання житлової площі, були включені: [PERSON] , [INFO]., син - [PERSON] , [INFO]., дочка - [PERSON] , [INFO]., зять - [PERSON] , [INFO]., онука - [PERSON] , [INFO]., колишній чоловік - [PERSON] , 1931 р.н. (а.с. 14). З архівного витягу Державного архіву м.Києва від 26 травня 2023 року № 068/07-21/1984, вбачається, що рішенням комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів від 14 лютого 1983 року № 88 прийнято на квартирний облік сім`ю [PERSON] у складі 3-х осіб, які проживають у кв. [ADDRESS] , переоформлено особистий рахунок на [PERSON] , склад сім`ї якої: вона, чоловік [PERSON] , дочка [PERSON] , у зв`язку з переходом батька [PERSON] на іншу житлову площу (а.с.149). Донька позивачки [PERSON] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] , а.с.11), згідно довідки відділу РАЦС Дніпровського РУЮ м. Києва № 2817/03-38 від 16 листопада 2005 року (а.с 12), після укладення шлюбу 27 вересня 1996 року з [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до розпорядження Дніпровської районної державної адміністрації м.Києва № 848 від 17 вересня 1990 року, ЖРЕО-8 дозволено змінити договір найму на кв. [ADDRESS] та укласти договір з донькою позивачки [PERSON] , у зв`язку з виїздом квартиронаймача [PERSON] (а.с.17). Згідно копії свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові серії [NUMBER] чоловік позивачки - [PERSON] 30 липня 1982 року змінив прізвище на « [PERSON] » (а.с. 16). [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). Рішенням органу приватизації житла Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 20 липня 2022 року № 43-79/22 відмовлено [PERSON] та членам її сім`ї у приватизації кв. [ADDRESS] (а.с.19). [INFO] померла донька позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 18). З копії паспорту громадянина України вбачається, що позивач [PERSON] з 05 вересня 1995 року до 11 грудня 2001 року була зареєстрована по [ADDRESS] , а з 31 січня 2002 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Відповідно до наданої інформації Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації від 16 червня 2023 року № 103/4264/34/4, за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано дві особи: [PERSON] , [INFO] , з 21 червня 1994 року по 20 грудня 2022 року, знято з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю, актовий запис від 20 грудня 2022 року № 24226 Київського МВДРС ЦМУ МЮ, а також [PERSON] , [INFO] , з 13 жовтня 2001 року по 30 березня 2022 року, знято з реєстраційного обліку у зв`язку зі смертю, актовий запис від 30 березня 2022 року № 137158 Київського МВДРС ЦМУ МЮ (а.с.151). Згідно інформації Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 23 травня 2023 року № 062/14-6905(И-2023), квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 04 грудня 2001 року (за цим договором позивачка [PERSON] виступала як продавець (а.с.146); квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11 грудня 2001 року (за цим договором позивачка [PERSON] виступала як покупець (а.с.144-145). Стороною позивачки надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24724399, сформований 25 липня 2014 року, згідно якого квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] (а.с.157). Участі у приватизації квартири [ADDRESS] позивачка не приймала, відповідно до довідки № 145/23 від 15 червня 2023 року органу приватизації УЖГ Дніпровської РДА (а.с.158). Допитана судом свідок зі сторони позивача [PERSON] засвідчила, що позивач була її сусідкою, з 1967 року проживала з позивачем в одному будинку. З 2010 року свідок проживає в іншій квартирі в Бучанському районі Київської області, однак кожен день приїжджає до онуків в Київ та може підтвердити, що позивач весь час проживала в спірній квартирі, нікуди не виїжджала, весь час доглядала свою хвору доньку. Свідок зі сторони позивача [PERSON] , яка також є сусідкою позивачки, засвідчила, що позивачка заселилась до будинку, де знаходиться спірна квартира, у 1967 році. Свідок була знайома з покійними батьками позивачки, її чоловіком та дружиною, весь час товаришувала з позивачкою. Повідомила, що позивач постійно жила у вказаній квартирі, коли захворіла її донька, піклувалась про неї. Спілкування свідка з позивачкою в основному відбулось на вулиці біля будинку або по телефону. Свідок зі сторони позивача [PERSON] повідомила, що товаришує з позивачкою з 1984 року, знала її сім`ю. [PERSON] весь час проживала у спірній квартирі разом зі своєю сім`єю. Позивач разом зі своєю донькою [PERSON] піклувались про хвору доньку - [PERSON] ; повідомила, що чоловіка позивачки після повномасштабного вторгнення російських військ вбили у с. Гостомелі. Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (частини перша та друга статті 61 ЖК України). Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї (стаття 64 ЖК України). Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК України). Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права та інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову не до всіх належних відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18); від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18); від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18); від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 761/23904/19 (провадження № 61-9953св20) вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування» органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Частиною п`ятою цієї статті визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Згідно з частинами першою, четвертою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, у тому числі на житловий фонд. Районні та обласні ради здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад від імені територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про столицю України - місто-герой Київ» питання організації управління районами в місті Києві належать до компетенції Київської міської ради і вирішуються відповідно до Конституції України, цього та інших законів України, рішень міської ради про управління районами міста. Рішеннями Київської міської державної адміністрації від 15 грудня 2011 року № 844/7080 «Про впорядкування прийняття майна до комунальної власності територіальної громади міста Києва, передачі його у володіння та користування, передачі до сфери управління районних в місті Києві державних адміністрацій, закріплення майна на праві господарського відання або оперативного управління» та від 28 жовтня 2010 року № 183/4995 «Про окремі питання організації управління районами в м. Києві», п. 1 надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Києва і передачу до сфери управління відповідних районних в місті Києві державних адміністрацій або у володіння та користування суб`єктам господарювання, або закріплення на праві господарського відання чи оперативного управління за юридичними особами комунальної форми власності територіальної громади міста Києва об`єктів житлового фонду, у тому числі: гуртожитків, одноквартирних будинків, квартир у багатоквартирних будинках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, житлових приміщень у гуртожитках (житлових кімнат, житлових блоків (секцій) тощо разом з вбудованими та прибудованими нежитловими приміщеннями, службового житла, майна житлово-експлуатаційних організацій та комунальних підприємств, які обслуговували цей фонд, тощо. Майно, що приймається з державної власності у комунальну власність територіальної громади міста Києва, Київська міська рада зобов`язується використовувати за цільовим призначенням і не відчужувати в приватну власність. Згідно з цими ж рішеннями у разі державної реєстрації права комунальної власності територіальної громади міста Києва документ (лист-довідку), що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, видає Департамент комунальної власності м. Києва Київської міської державної адміністрації, яка є виконавчим органом Київської міської ради. Тобто, районні в місті Києві державні адміністрації з питань управління майном, яке є власністю територіальної громади міста Києва, підпорядковуються Київській міській раді. За матеріалами справи, у спірній квартирі на час звернення [PERSON] до суду зареєстрованими будь-які особи не значаться, матеріали справи не містять і даних щодо приватизації спірної квартири. Спірна квартира перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва та віднесена до сфери управління Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації. Отже, визначена позивачем як відповідач Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація лише здійснює управління цією квартирою як об`єктом належного територіальній громаді нерухомого майна і не є належним відповідачем у цій справі; відповідачем має бути територіальна громада, у власності якої перебуває майно, тобто територіальна громада міста Києва в особі Київської міської ради. Отже, з урахування вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так як заявлені до неналежного відповідача. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed