Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання та взагалі не спілкується з донькою. В судовому засіданні представник позивача адвокат Кукурудза Ю.М. позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, судова повістка, надіслана їй рекомендованим листом з повідомленням на адресу зареєстрованого місця проживання, повернулася до суду не врученою за відсутністю адресата. Відповідно до постанови Верховного Суду від 27.07.2022 року у справі № 908/3468/13, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку, суду. Судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження (постанова Верховного Суду від 12.10.2022 року у справі № 727/5718/21), в даному випадку судова повістка [PERSON] вважається врученою 23.05.2023 року. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Віньковецької селищної ради Хмельницької області Вінська І.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.02.2017 року (а.с. 8). Дитина постійно проживає разом з батьком [PERSON] в будинку в [ADDRESS] та повністю знаходиться на його утриманні (довідка Осламівського старостинського округу Віньковецької селищної ради Хмельницької області про склад сім`ї № 443 від 10.11.2022 року - а.с. 11, довідка Осламівського старостинського округу Віньковецької селищної ради Хмельницької області № 444 від 10.11.2022 року - а.с. 12, акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства № 28 від 01.12.2022 року - а.с. 13-14). З 13.03.2022 року [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується копією довідки командира військової частини [NUMBER] № 3810 від 22.06.2022 року (а.с. 19), в цей період доглядом та виховання малолітньої [PERSON] займається мати позивача [PERSON] . Із довідок № 117 та № 118 від 15.11.2022 року, виданих Осламівським ліцеєм Віньковецької селищної ради Хмельницької області (а.с. 16, 17), вбачається, що позивач [PERSON] разом із своєю матір`ю [PERSON] приймають активну участь у навчанні та вихованні малолітньої [PERSON] , приводять її в школу та забирають, підтримують зв`язок з класним керівником, відвідують батьківські збори, цікавляться її навчанням. Мати дівчинки жодного разу не відвідувала її в школі та не приймала участі у її навчанні та вихованні. Із пояснень позивача, викладених в позовній заяві, та із пояснень представника позивача, наданих в судовому засіданні вбачається, що [PERSON] вже протягом шести років ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по догляду та вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON] , не цікавиться її життям та здоров`ям, не спілкується з нею, не відвідує, не вітає на свята, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно довідки-розрахунку Тетіївського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) № 12801 від 22.07.2022 року, [PERSON] станом на 01.07.2022 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 38343,50 гривень (а.с. 20-21). Відповідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , затвердженого рішенням виконавчого комітету селищної ради від 13.10.2022 року № 186, орган опіки та піклування виконавчого комітету Віньковецької селищної ради Хмельницької області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Наведені обставини свідчать про байдуже та безвідповідальне ставлення матері до своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов?язків по вихованню дитини. Згідно ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім?ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров?я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов?язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов?язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов?язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 зазначеної постанови роз?яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов?язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності , можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов?язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов?язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з?ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. З урахуванням принципу забезпечення «якнайкращих інтересів дитини» суд може застосувати до батька/матері дитини крайній захід впливу у вигляді позбавлення його/її батьківських прав у разі непідтримання ними стосунків з дитиною протягом тривалого часу, відсутність у батька/матері інтересу до її життя, самоусунення від виконання своїх батьківських обов`язків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 року у справі № 202/7712/18. Вважаючи доведеним факт ухилення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов?язків по догляду, вихованню та утриманню малолітньої [PERSON] на підставі з?ясованих у справі обставин, а також враховуючи, що [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, втратила інтерес до дитини, ставлення відповідачки до своєї дитини суперечить основним засадам прав та обов?язків батьків з виховання та розвитку дітей їх інтересам, суд вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. При цьому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог , інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач поніс судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви в сумі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» № 59 від 15.12.2022 року (а.с. 3), а тому дані витрати суд у відповідності ст. 141 ЦПК України стягує з відповідачки.

Outcome: approved