Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У грудні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області із позовом до відповідача [PERSON] , треті особи: [PERSON] , Орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, в якому просила усунути перешкоди у спілкуванні, побаченні та вихованні онуки [PERSON] шляхом зобов`язання відповідача не перешкоджати позивачу у спілкуванні, побаченні та вихованні із онукою [PERSON] ; встановити наступні способи участі позивача у вихованні, спілкуванні та побаченні із онукою [PERSON] : систематичне побачення кожного тижня із 19-00 год. п`ятниці до 20-00 год. суботи за місцем проживання позивача; за необхідністю позивача надавати спільний безперервний відпочинок за місцем перебування позивача впродовж 14 діб у червні по узгодженню із матір`ю дати відпочинку з можливістю виїжджати за кордон; за необхідністю позивача надати спільний безперервний відпочинок за місцем перебування позивача впродовж 14 діб у період із 01 липня по 30 серпня по узгодженню із матір`ю дати відпочинку з можливістю виїжджати за кордон; на другий день після дня народження онуки мінімум на три години, час по узгодженню із матір`ю; на день народження позивача, мінімум на три години, час по узгодженню із матір`ю; на день народження батька, мінімум на три години, час по узгодженню із матір`ю; за необхідністю позивача надати спільний безперервний відпочинок за місцем перебування позивача у період із 07 січня по 14 січня з можливістю виїжджати за кордон; необмежене (24 години на добу) особисте спілкування позивача та дідуся із онукою через смартфон обладнаний функцією та програмними забезпеченням відеодзвінка. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період шлюбу відповідача [PERSON] із сином позивача [PERSON] [INFO] народилась [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач разом із донькою почала проживати окремо. Позивач вказує, що має бажання спілкуватись із онукою, та приймати участь у її вихованні, однак, відповідач чинить перешкоди в цьому, чим порушує права позивача. Посилаючись на викладене, а також з огляду на законне право позивача на спілкування та виховання онуки, позивач вимушена звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.06.2022 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07.11.2022 року, справу було передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва. 05.01.2023 року справа надійшла до канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 09.01.2023 року, справу було призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. В ході розгляду справи позивачем було уточнено предмет позову, та позивач просила суд змінити вимогу - «Систематичне побачення кожного тижня із 19-00 год. п`ятниці до 20-00 год. суботи за місцем проживання позивача» на - «Систематичне побачення один раз наприкінці кожного місяця в парний тиждень року із 19-00 год. п`ятниці до 19-00 год. неділі за місцем проживання позивача, окрім виїзду на відпочинок онуки з її матір`ю на період офіційної відпустки», а також змінити вимогу - «На день народження батька, мінімум на три години, час по узгодженню із матір`ю», на - «На день народження дідуся [PERSON] , [INFO] , мінімум на три години, час по узгодженню із матір`ю, окрім виїзду на відпочинок онуки із її матір`ю на період офіційної відпустки. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2023 року, у справі було закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Позивач є матір`ю третьої особи - [PERSON] . Відповідач [PERSON] народилась [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта. Із 27.10.2007 року [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , який було розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020 року у справі № 359/9477/17. В період шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. З рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020 року у справі № 359/9477/17 також вбачається, що окрім розірвання шлюбу, судом було визначено місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю [PERSON] . Розпорядженням Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації № 232 від 18.08.2022 року «Про порядок зустрічей із [PERSON] , було визначено способи участі батьку, [PERSON] , у вихованні та спілкуванні із малолітньою [PERSON] , [INFO] , наступним чином: непарні тижні року із 18-00 год. п`ятниці по 20-00 год. неділі батько забирає та повертає дитину за місцем проживання із матір`ю. Відповідно до пояснень Служби у справах дітей та сім`ї, було встановлено, що зазначене розпорядження виконується батьками належним чином. Крім того, служба, проаналізувавши розпорядження, яким вже встановлено графік побачень батька із дитиною, а також запропонований позивачем графік, повідомила суд про те, що визначення позивачу для спілкуванні із онукою додаткових окремих вихідних буде обмеженням прав матері, оскільки, органом опіки та піклування вихідні розподілені між батьками рівноправно. Крім того, служба вказала на те, що спільний відпочинок дитини із бабою впродовж 14 днів влітку та впродовж 7 діб на зимових канікулах відповідатиме інтересам дитини за її згодою. Святкування дня народження дитини на наступний день, та святкування днів народження баби та діда може відбуватись виключно за згоди дитини. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що вона є турботливою бабусею, яка має бажання та сили спілкуватись та виховувати свою онуку, однак, в зв`язку із наявністю перешкод з боку матері позивач позбавлена можливості в повному обсязі та систематично реалізувати свої законні права на спілкування із онукою, а тому вона вимушена звернутись до суду та просить встановити графік спілкування в судовому порядку. Заперечуючи проти позовних вимог, сторона відповідача вказувала на те, що матір дитини не чинить позивачу перешкод в спілкуванні, а також запропонований позивачем графік, за наявності вже закріпленого графіку спілкування із дитиною між батьком та матір`ю, порушує права відповідача та його встановлення в запропонований спосіб призведе до фактичного обмеження права матері на виховання дитини та спілкування із нею. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, а також заперечень на позов, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 2 ст. 2 СК України, сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами. Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі "Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії", п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року "М. С. проти України", п. 77). На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України "Про охорону дитинства", згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутись до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участь одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо) місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Із системного тлумачення вказаних статтей Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватись передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 р. року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Звертаючись до суду із позовом [PERSON] вказувала про те, що відповідач порушує її права на спілкування та виховання онучки, а тому просила суд зобов`язати відповідача усунути зазначені перешкоди. При вирішенні даної позовної вимоги, суд звертає увагу на те, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України). Баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні (частина перша статті 257 СК України). Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України). Тлумачення статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Спори щодо участі баби, діда, прабаби, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України). Тлумачення статті 159 СК України свідчить, що позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права. Суд визначає способи участі особи у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина п`ята та шоста статті 19 СК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вказує про те, що вона не чинить перешкод у спілкуванні позивача з онукою, та стороною позивача в ході розгляду справи не доведено переконливим доказами факту наявності перешкод з боку відповідача у спілкуванні та вихованні дитини. Суд звертає увагу на те, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з онукою можливе лише у разі наявності таких перешкод з боку відповідача. Однак, стороною позивача не доведено, а судом не встановлено у чому саме полягають перешкоди з боку відповідача з приводу спілкування позивача із онукою. З наданих стороною відповідача пояснень вбачається, що матір дитини не заперечує проти зустрічей позивача з онукою, при цьому, такі зустрічі не повинні порушувати інтереси дитини. Жодних доказів вчинення відповідачем перешкод в спілкуванні позивача з онукою матеріали справи не містять. Враховуючи викладене, суд вважає, що обгрунтування позовних вимог в частині усунення перешкод у спілкуванні та вихованні онучки шляхом зобов`язання відповідача не перешкоджати спілкуванню та вихованню онуки, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, а відтак в задоволенні цих позовних вимог слід відмовити. В частині позовних вимог про встановлення способів участі позивача у вихованні та спілкуванні із онукою, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні ЄСПЛ від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено право на повагу до сімейного життя, поширюються у тому числі і на відносини між бабою, дідом та онуками, якщо між ними існують достатньо тісні зв`язки (Рішення ЄСПЛ у справі «Kruskic v. Croatia» від 25 листопада 2014 року, п. 108). ЄСПЛ зазначає, що держава повинна за загальним правилом забезпечити збереження сімейного зв`язку там, де він існує. Відносини між бабою, дідом і онуками за своїм характером відрізняються від відносин між батьками і дітьми і, зокрема, вимагають меншого ступеня захисту. Право на повагу до сімейного життя баби, діда у відносинах з їхніми онуками передбачає, у першу чергу, право підтримувати звичайні стосунки з онуками, навіть якщо такий контакт зазвичай відбувається за згодою особи, яка має батьківську відповідальність» (Рішення ЄСПЛ «Bogonosovy v. Russia» від 05 березня 2019 року, п. 82). Згідно зі статтею 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Тлумачення частини другої та третьої статті 257 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення права баби та діда, прабаби, прадіда на виховання внуків і правнуків, який проявляється в: (а) покладенні обов`язку на батьків чи інших осіб, з якими проживає дитина не перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків; (б) закріпленні права баби, діда, прабаби, прадіда у разі наявності перешкод у вихованні та спілкуванні із внуками, правнуками на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до статті 263 СК України, спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України. У статті 159 СК України зазначено, що суд визначає способи участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця проживання, тощо), місце та час спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. Право на повагу до сімейного життя, гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, охоплює щонайменше зв`язки між близькими родичами, наприклад, між дідусями, бабусями та онуками, оскільки такі родичі можуть відігравати у сімейному житті важливу роль. Тривалість часу, проведеного дитиною з бабусею чи дідусем може бути важливим фактором у забезпеченні найкращих інтересів дитини (справа «Гокканнен проти Фінляндії», ЄСПЛ від 23 вересня 1994 року, справа «Мамчур проти України» ЄСПЛ від 16 липня 2015 року, справа «Крапівін проти Росії», ЄСПЛ від 12 липня 2016 року). Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що баба, дід мають право на особисте спілкування з онуками, а мати не має права перешкоджати їх спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. В ході розгляду справи було встановлено, що за розпорядженням служби у справах дітей батьку дітей було визначено способи його участі у вихованні та спілкуванні із дитиною, зі змісту якого вбачається, що між обома батьками фактично встановлено рівні по часу вихідні дні для виховання та спілкування із дитиною. Як вже зазначалось вище, органом опіки та піклування було проаналізовано розпорядження, яким вже встановлено графік побачень батька із дитиною, а також запропонований позивачем графік, та повідомлено суд про те, що визначення позивачу для спілкуванні із онукою додаткових окремих вихідних буде обмеженням прав матері, оскільки, органом опіки та піклування вихідні розподілені між батьками рівноправно. Крім того, служба вказала на те, що спільний відпочинок дитини із бабою впродовж 14 днів влітку та впродовж 7 діб на зимових канікулах відповідатиме інтересам дитини за її згодою. Святкування дня народження дитини на наступний день, та святкування днів народження баби та діда може відбуватись виключно за згоди дитини, та попереднім погодженням із матір`ю. Суд частково погоджується з такими поясненнями служби та вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення в своїй сукупності свідчать про те, що в добровільному порядку сторони в повному обсязі не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування бабусі із онукою. Крім того, твердження відповідача щодо відсутності підстав для визначення способів участі бабусі у вихованні онукою, судом до уваги не приймаються, оскільки, позбавлення позивача права щодо її участі у спілкуванні та вихованні її онуки може позбавити дитину родинних зв`язків з бабусею, любові та турботи з боку, останньої, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959. При визначенні способу участі баби у вихованні онуки, з метою забезпечення позитивного психоемоційного стану дитини, у відповідності до вимог та норм СК України, суд враховує вік та стан здоров`я дитини, щотижневий розпорядок дня дитини, індивідуальні потреби дитини даного віку, її особисту прихильність, стосунки усередині родини (конкретними родичами), а також законодавчо закріплені права батьків та інших родичів брати участь у вихованні дитини. При вирішенні позовних вимог в цій частині, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні малолітньої онуки, що не суперечить інтересам дитини та з урахуванням її бажання. При цьому, суд наголошує, що законодавством передбачено право бабусі на участь у вихованні онуки. Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у вирішенні спірних питань, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої дитини повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між собою, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання. Вимоги позивача про її участь у вихованні та спілкуванні з онукою суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний нею спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини та призведе до порушення балансу рівності прав всіх членів сім`ї на участь у вихованні дитини. Визначаючи часи спілкування бабусі із онукою без участі матері, суд також враховує відсутність доказів негативного впливу бабусі на неї та вважає, що присутність обох сторін під час зустрічей позивача із дитиною не сприятиме перебуванню дитини у цей час у спокійному та стійкому середовищі, може негативно впливати на її психоемоційний стан, з огляду на стосунки, які склались між сторонами. Крім того, в ході розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати нормальному її розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до переконання, що спілкування позивача із дитиною буде сприяти повноцінному вихованню, останньої, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як батьків, так і бабусі, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості. Надаючи оцінку запропонованому позивачем графіку, вже встановленим способам участі батька у вихованні та спілкуванні із дитиною, а також проаналізувавши надані службою пояснення, суд приходить до висновку про те, що з урахуванням віку онуки, стану її здоров`я та інтересів, відсутності протиправних дій бабусі стосовно своєї онуки, бажання бачитися, та піклуватися про неї, - вірним буде визначити порядок участі бабусі у вихованні та спілкуванні з малолітньою онукою, дотримуючись режиму харчування, розвитку, відпочинку та стану її здоров`я у наступному порядку: спільний відпочинок дитини та бабусі влітку впродовж 7 календарних днів виключно за згодою дитини, та за погодженням із матір`ю дитини дати та місця проведення відпочинку, не пізніше ніж за два тижні; спільний відпочинок дитини та бабусі на зимових канікулах впродовж 7 календарних днів виключно за згодою дитини, та за погодженням із матір`ю дитини дати та місця проведення відпочинку, не пізніше ніж за два тижні. Відмовляючи позивачу у задоволенні інших вимог в частині бажаного графіку спілкування та виховання дитини, суд вважає за необхідне вказати, що встановлення такого способу участі у спілкуванні із дитиною, з огляду на її вік, характер відносин між сторонами, усталений режим дня та відпочинку дитини, є недоцільним, та не буде відповідати інтересам малолітньої дитини та порушить збалансованість участі батька та матері в її вихованні. Підсумовуючи зазначене, суд вважає, що визначений судом спосіб участі бабусі у вихованні онуки та спілкуванні із нею у повній мірі відповідає інтересам як бабусі, так і онуки, а також є достатнім для забезпечення участі бабусі у процесі виховання онуки. Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що батькам дитини, та бабусі слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування батьків, та бабусі із онукою. Враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги закріплене у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України право на спілкування бабусі із онукою та участь у її вихованні, бажання позивача брати участь у вихованні та спілкуванні з онукою, взявши до уваги вже наявне розпорядження про встановлення способів участі батька у вихованні дитини, та пояснення органу опіки та піклування щодо запропонованого позивачем графіку, суд вважає, що з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини наявні підстави для визначення порядку участі позивача у спілкуванні та вихованні онуки, однак, за визначеним судом графіком, враховуючи бажання дитини на зустрічі та відпочинок, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому, суд роз`яснює, що сторони не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, з урахуванням вікових змін, розвитку та потреб дитини, що буде відповідати її інтересам. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути із відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суму в розмірі 454,00 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial