Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

03.04.2023 позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, відповідний актовий запис №41. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, а позивачка не може сама на належному рівні забезпечити усі першочергові потреби доньки. Відповідач працездатний, працює та отримує дохід, тому позивач вважає, що він може надавати матеріальну допомогу на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 13.04.2023 призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також, зважаючи на те, що встановити зареєстроване місце проживання відповідача не виявилося можливим, вирішено повідомляти останнього про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку. Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку з огляду про таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 16.09.2014 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції у Вінницькій області, відповідний актовий запис №41, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно (а.с. 5). Від спільного шлюбу у сторін народилась дитина донька [PERSON] , [INFO] . Дитина знаходиться на утриманні позивача, що не заперечується відповідачем та підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 3). З довідки органу місцевого самоврядування від 20.03.2023 за №120 (а.с. 4), яка видана [PERSON] , вбачається, що її донька [PERSON] , [INFO] дійсно проживає біля неї та знаходиться на її утриманні. Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Судом встановлено, що позивач одна несе витрати по утриманню дитини, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб. Відповідач відомостей про свої доходи суду не надав. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. В силу вимог ч. 5 ст. 183 СК України передбачено стягнення аліментів на одну дитину у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833 гривні. Крім того, згідно ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Отже, стягнення з відповідача 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не суперечить вимогам закону та буде достатнім для належного забезпечення фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Нормами ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. З урахуванням обставин встановлених судом та обставин, які визначені ст. 182 СК України, рівного обов`язку батьків щодо утримання їх спільної дитини, а також виключного права того з ким проживає дитина на вибір способу стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат керується правилами Глави 8 ЦПК України. Враховуючи те, що позов задоволено, а при пред`явлені його до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає, що його слід стягнути із відповідача в дохід держави. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. На підставі ст.ст. 84, 180-184 СК України,

Outcome: approved