Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , встановлених рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.08.2020 року у розмірі 1159 грн. В обгрунтування доводів зазначає, що за рішенням Свалявського районного суду шлюб між сторонами розірвано. Від проживання в шлюбі мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем і всі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач несе самостійно. Вимоги мотивує тим, що крім сплати аліментів у розмірі 1159 грн., відповідач дитині більше ніякої додаткової допомоги не надає, хоча має таку можливість. Оскільки відповідач є працездатною особою, їздить за кордон, де має змогу добре заробляти, працює в Таксі (чи це офіційно їй невідомо), має транспортний засіб марки "Рено МЕГАН", д.н.нз. [NUMBER] , який є постійно в його користуванні. Зазначає, що відповідач має пенсійне посвідчення термін, якого закінчився 31.01.2021 року. Просить збільшити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Суд своєю ухвалою від 29.05.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначив судовий розгляд справи без повідомлення сторін. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Розгляд справи призначено на 08:00 годину 17.07.2023 року. Позивач заявлені позовні вимоги про збільшення аліментів підтримує, просить суд позов задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених у позові (вх. №1616). Відповідач просить у задовленні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві, поданому 22.06.2023 року (вх.№1454). У відзиві відповідач позовні вимоги не визнає, вважає їх необгрунтованими, такими, що не відповідають дійсності. Вказує, що твердження позивача про те, що відповідачне бере участі у матеріальному утриманні спільної дитини неправдиві, оскільки відповідач сплачує аліменти, заборгованості не має, а у зв?язку із збільшенням розміру прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років до 2833 грн. сплачує щомісячно аліменти у розмірі 1416,50 грн. Також вказує, що у вихованні дитини бере активну участь, намагається організувати для дитини відпочинок, робити подарунки на свята (планшет, велосипед). За відсутності матері донька часто телефонує і просить забрати до себе. Зазначає, що є інвалідом ІІ групи, фізична робота йому протипоказана, а тому не має можливості працевлаштуватися, проходить реабілітаційний період та медикаментозне лікування після травми. Єдиним джерелом доходів є пенсія по інвалідності у розмірі 3198,67 грн. Твердження позивача, щоз [PERSON] знято інвалідність спростовує факт отримання пенсії по інвалідності (у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 225 від 08.03.2022 року «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території Українн» - інвалідність продовжується автоматично без перекомісії до кінця лії воєнного стану та 6 місяців після його припинення/скасування). Також зазначає, що проживає з непрацездатною мамою, 1957 року народження, яка потребує догляду. Мама є людиною пенсійного віку, отримує пенсію з урахуванням останнього підвищення у розмірі 3358,02 грн. на місяць. Через скрутне матеріальне становище була оформлена субсидія на оплату житлово-комунальних послуг. Також ще вказує, що твердження позивача щодо роботи відповідача в Таксі, також не відповідає дійсності. Автомобіль (фотографія якого додана до позовної заяви) належить племіннику. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження. Суд проводить розгляд справи за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 152 Сімейного кодексу України - право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 141 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Отримання аліментів на дитину не залежить від того перебувають батьки у шлюбі чи ні, живуть вони разом чи окремо один від одного. Відповідно до рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23.06.2020 року - шлюб, укладений 09.08.2011 року між позивачем та відповідачем розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] , [INFO] (серія [NUMBER] , актовий запис № 9 від 08.05.2014 року) - в графі батько зазначено [PERSON] (відповідач), мати - [PERSON] (позивач). На підставі рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 серпня 2020 року (справа №306/755/20) з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі 1159 грн., але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно наданого до суду розрахунку заборгованості по аліментах за №63659452 від 30.01.2023 року, складеного начальником Свалявського відділу ДВС у Мукачівському районі Закарпатської області - Стегура Юрій Юрійович заборгованості по аліментам немає, переплата станом на 30.01.2023 року становить 382 грн. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України у редакції Закону України від 03 липня 2018 року №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину. Розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Погіршення матеріального становища одержувача аліментів, інші обставини можуть бути підставою для його вимоги про збільшення розміру аліментів (оскільки застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, згідно обов`язку батьків утримувати своїх дітей). Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 179 СК України - аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Обґрунтовуючи вимоги про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів, позивач посилається на те, що всі обов`язки з утримання дитини несе самостійно. Розмір стягуваних аліментів з відповідача є недостатнім, оскільки збільшилися витрати на утримання дитини у зв`язку із віком та її розвитком. Суд зазначає таке. З дня постановлення рішення суду від 27.08.2020 року зріс прожитковий мінімум на дитину. Станом на 27.08.2020 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 липня - 2318 гривень (ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" ). Станом на 17.07.2023 року (на день постановлення рішення суду) прожитковий мінімум для дитини віком з 6 до 18 років становить - 2833 гривень (ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" ). Дитина [PERSON] , 2014 року народження має повних 9 років. За таких умов, враховуючи, що законодавчо змінений мінімальний розмір аліментів на одну дитину, а також збільшення вікових потреб дітей з часу присудження аліментів у 2020 році, їх розмір, визначений рішенням суду від 27.08.2020 року, не може задовольнити необхідні потреби дитини, та не в повній мірі відповідає вимогам ст.141 СК України стосовно рівності обов`язків батьків щодо дитини, суд вважає, що позовні вимоги про збільшення розміру аліментів на утримання дитини є обгрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховує норми ст.ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини, що Сімейним кодексом України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини та норми ч.3 ст. 11 розділу III Закону України "Про охорону дитинства", що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а тому вважає позовні вимоги позивача про збільшення аліментів з відповідача на утримання двох дітей обгрунтованими та доведеними. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України - при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Суд враховує, що відповідачу відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0938629 від 12.03.2019 року встановлена ІІ група інвалідності загального захворювання. За висновком МСЕК [PERSON] протипоказана праця з психофізичним навантеженням, на висоті, у вогня, водойомів, рухомих механізмів, рекомендовано "Д-нагляд", лікування у невропатолога та епілептолога. Відповідно до пенсійного посвідчення № [NUMBER] серії [NUMBER] від 16.04.2019 року [PERSON] отримує пенсію по інвалідності. Доказів отримання відповідачем будь-яких інших доходів суду не надано. Однак, судом не встановлено істотних обставин, які могли б впливати на виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, можливості сплачувати аліменти, з урахуванням інтересів та потреб дитини [PERSON] , 2014 року народження та не звільняє відповідача (як батька дитини) від обов`язку утримувати дитину, зокрема, у розмірі, встановленому законом та визначеному судом. Суд вважає, що позовна вимога про збільшення розміру стягнення аліментів підлягає до часткового задоволення. Суд ураховує, що аліменти є власністю дитини, дитина перебуває на утриманні матері, яка буде розпоряджатися ними за цільовим призначенням в інтересах дитини, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, що із збільшенням віку дитини зросли витрати на її утримання, приймає до уваги, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків. Розмір аліментів на утримання дитини [PERSON] року народження визначити у розмірі 2000 грн. що буде достатнім для забезпечення належного утримання дитини та призведе до рівності прав дитини на утримання від матері та батька відповідно до положень Закону. Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що відповідно до ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Ст. 192 СК України, якою регулюються правовідносини щодо зміни розміру аліментів, не містить норми про те, що зміна розміру аліментів присуджується з дати звернення до суду з зазначеним позовом, а тому у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При вирішенні питання розподілу між сторонами судових витрат, суд враховує, що відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України - у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) та за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 1073, 60 грн., які діють з 01.01.2023 року (на день постановлення рішення). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial