Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 27.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» (далі - Лізингодавець, ТОВ «Авентус Лізинг») та [PERSON] (далі - Відповідач) було укладено Договір фінансового лізингу (далі - Договір лізингу), за умовами якого лізингодавець передав на умовах фінансового лізингу в платне володіння та користування з правом викупу майно (об`єкт лізингу), а відповідач, як лізингоодержувач, зобов`язався прийняти об`єкт лізингу та сплатити лізингові та інші платежі відповідно до умов договору. Свої зобов`язання позивач своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема придбав предмет лізингу, а саме автомобіль: марки «OPEL ZAFIRA», об`єм двигуна: 1910 см.куб., номер шасі (кузова): [NUMBER] , рік випуску: 2007. Вартість об`єкта лізингу з ПДВ, на дату укладення договору склала 228 135 грн. 00 коп., натомість належного виконання за цим Договором Лізингодавець з боку відповідача не отримав. Так, відповідач за Договором не виконав визначений Договором графік сплати платежів, чим порушив умови Договору. У зв`язку з вищевикладеним позивач змушений звернутися до суду та просити суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» заборгованість за Договором фінансового лізингу № 2454 від 27.12.2022 року у розмірі 20 767 грн. 92 коп. Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав. Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судове засідання з розгляду справи по суті не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 22.06.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» до [PERSON] про стягнення заборгованості, вирішено відмовити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, ніяких письмових заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило. У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних усправі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення про задоволення позову з огляду на наступне. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що 27.12.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» та [PERSON] у простій письмовій формі був укладений Договір фінансового лізингу № 2 454, за умовами якого лізингодавець зобов`язався передати на умовах фінансового лізингу у платне володіння та користування відповідачеві з правом викупу автомобіль марки «OPEL ZAFIRA», об`єм двигуна: 1910 см.куб., номер шасі (кузова): [NUMBER] , рік випуску: 2007 року, вартістю 228 135 грн. 00 коп. Оглядом судом такого договору встановлено, що останній містить погоджений сторонами графік внесення лізингових платежів, який передбачає внесення 27.01.2023 року авансового лізингового платежу в сумі 12 151 грн. 76 коп., а також починаючи з 27.02.2023 року по 27.06.2025 року внесення щомісячно визначеного розміру лізингового платежу, що відшкодовує вартість об`єкта лізингу (загальна сума 228 135 грн. 00 коп.) та винагороди (комісії) Лізингодавця (загальна сума 177 482 грн. 00 коп.), загальна сума лізингових платежів за весь період становить 405 617 грн. 10 коп. Матеріалами справи підтверджено, що вказаний договір в частині надання ТОВ «Авентус Лізинг» відповідачеві транспортного засобу був виконаний у повному обсязі. Зокрема судовим розглядом встановлено, що сторонами був підписаний Акт прийому - передачі об`єкта лізингу до Договору фінансового лізингу № 2454 від 27.12.2022 року, відповідно до якого [PERSON] отримав в якості об`єкта лізингу автомобіль «OPEL ZAFIRA», об`єм двигуна: 1910 см.куб., номер шасі (кузова): [NUMBER] , рік випуску: 2007 року, з реєстраційним номером [NUMBER] з комплектом державних номерних знаків, ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, пульт охоронної сигналізації. З матеріалів справи також вбачається, що відповідач зі свого боку допустив порушення умов вказаного договору в частині своєчасності та повноти сплати лізингових платежів. Зокрема відповідно до Акту звірки взаємних розрахунків за Договором фінансового лізингу № 2454 від 27.12.2022 року, за період з 27.01.2023 року по 27.04.2023 року, заборгованість відповідача склала 20 767 грн. 92 коп. Судом також встановлено, що позивач відмовився від Договору на підставі ст.17 Закону України «Про фінансовий лізинг» через не сплату відповідачем за договором фінансового лізингу лізингових платежів, направивши на адресу такого учасника справи повідомлення № 190-Ю від 16.05.2023 року про відмову від Договору фінансового лізингу № 24546 від 27.12.2022 року. Оскільки позивач наполягає на тому, що за час дії договору відповідачем не сплачено винагороду лізингодавцю, яка згідно умов договору є частиною лізингового платежу, і доказів зворотного суду не подано, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Спірні правовідносини, з огляду на дату укладання сторонами справи Договору фінансового лізингу № 2 454 від 27.12.2022 р., врегульовані нормами ЦК України та нормами спеціального законодавчого акту у вигляді Закону України "Про фінансовий лізинг" від 04.02.2021 року №1201, що визначає загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Частиною 1 ст.626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом. З огляду на зазначене та враховуючи параграф 1 глави 58 ЦК України вбачається, що у ч.2 ст.806 ЦК України закріплена норма, яка відсилає до загальних положень про договір найму (параграф 1 глави 58 ЦК), тому до договору лізингу можуть застосовуватися лише норми параграфу 1 глави 58 ЦК України, а не інші параграфи цієї глави. Таку правову позицію викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі №910/2153/19, від 31 жовтня 2019 року у справі №910/2219/19, від 21 листопада 2019 у справі №910/2233/19, від 15 січня 2020 року у справі №910/2242/19. Згідно з ст.15 Закону України «Про фінансовий лізинг» (у редакції, на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. Тобто, спеціальними нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», які мають пріоритет перед нормами ч.2 ст.799 ЦК України передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. В даному випадку матеріали справи не містять доказів того, що перед та на момент укладення договору фінансового лізингу відповідач заявляв вимогу щодо нотаріального посвідчення договору. Таким чином, вказаний договір лізингу укладено за тією формою, що передбачена нормами матеріального закону, такий договір підписано сторонами, а відтак він породжує відповідні договірні зобов`язання для останніх. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про фінансовий лізинг» відповідач, як лізингоодержувач, зобов`язаний своєчасно сплачувати передбачені договором фінансового лізингу лізингові та інші платежі. Згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» до складу лізингових платежів включаються: 1) сума, що відшкодовує частину вартості об`єкта фінансового лізингу; 2) винагорода лізингодавцю за отриманий у фінансовий лізинг об`єкт фінансового лізингу; 3) інші складові, зокрема платежі та/або витрати, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу та передбачені таким договором. Протягом строку дії договору фінансового лізингу розмір лізингових платежів може бути змінено у випадках та порядку, передбачених таким договором. В даному випадку матеріалами справи підтверджена обставина неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором фінансового лізингу, у тому числі в частині винагороди лізингодавцю, що призвело до виникнення простроченої заборгованості. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право у випадках, передбачених законом та/або договором фінансового лізингу, відмовитися від договору фінансового лізингу, стягнути з лізингоодержувача несплачені лізингові платежі, термін сплати яких настав на дату такої відмови, вимагати повернення об`єкта фінансового лізингу та у разі невиконання лізингоодержувачем обов`язку щодо повернення об`єкта фінансового лізингу - сплати неустойки у розмірі, встановленому цим Законом, за володіння та користування об`єктом фінансового лізингу за час прострочення повернення об`єкта фінансового лізингу, якщо інший розмір неустойки не визначений договором фінансового лізингу. Також у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, у тому числі оплати ремонту, відшкодування витрат на ремонт об`єкта фінансового лізингу, та/або сплати інших платежів, безпосередньо пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, відповідно до умов такого договору та законодавства. Тобто, обов`язок відшкодувати несплачену винагороду лізингодавця (розділ 10 Графіку лізингових платежів) до моменту припинення дії договору існує за лізингоодержувачем в силу загальних норм цивільного законодавства, яке визначає, що договір є обов`язковим до виконання (ст.629 ЦК України), на підставі умов самого договору, та вказаних норм Закону України «Про фінансовий лізинг» п. 3 ч. 2 ст. 21 та ч. 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»). Таким чином, оскільки позивачем виконані умови вищевказаного договору лізингу та передано предмет лізингу відповідачу, а [PERSON] не виконано належним чином зобов`язання щодо сплати платежів передбачених умовами Договору фінансового лізингу № 2454 від 27.12.2022 року, тому суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту з підстав, визначених пунктами 3,5 частини 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», яким надано право лізингодавцю вимагати сплати винагороди лізингодавцю за час дії договору, як структурного елементу лізингового платежу. У зв`язку із чим суд констатує, що позовні вимоги підлягають задоволенню у їх повному обсязі, та стягує із відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Лізинг» заборгованість за винагородою (комісією) лізингодавця за Договором фінансового лізингу № 2454 від 27.12.2022 року у загальному розмірі 20 767 грн. 92 коп. Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, відзив на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 684 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved