Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Позивач у квітні 2023 року звернувся до суду з указаним позовом який мотивує тим, що рішенням Тростянецького районного суду між ним та відповідачкою було розірвано шлюб. Сторони справи є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час розірвання шлюбу місце проживання дітей не визначалося та з 2016 року діти проживали з відповідачкою. Протягом останнього року діти мешкають з позивачем у квартирі його матері, що дозволяє їм мати кожному окрему кімнату, вони забезпечені усіма необхідними засобами для навчання та розвитку, навчальний заклад знаходиться на невеликій відстані від місця їх мешкання. Відповідачка планує виїхати за кордон на заробітки, при цьому висловлювала наміри виїхати разом з дітьми та просила надати дозвіл. Позивач категорично не погоджується з цією обставиною та вимушений звернутися до суду, оскільки це позбавить його можливості спілкування з дітьми та участі у їх вихованні. На теперішній час позивач має можливість утримувати дітей, працює, житлом та усім необхідним для кожної дитини забезпечений, ним створено належні умови для їхнього гармонійного розвитку. Відповідачка їде за кордон для роботи, які умови її чекають пояснити не може, що свідчить про сумнівні можливості відповідачки щодо утримання за кордоном самої себе, не кажучи вже про дітей. Діти за місцем проживання позивача мають сталі соціальні зв`язки, мають друзів, мають можливість відвідувати школу, спілкуватись з родичами, розвиватись, що неможливо за кордоном, де збирається перебувати мати дітей. Посилаючись на указані обставини, позивач просить суд визначити місце проживання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Стислий виклад позиції відповідачки Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась, відзив не подала, її представник адвокат Шаповаленко Р.О. надіслав заяву відповідача про розгляд справи без її участі у зв`язку із виїздом за кордон, у заяві [PERSON] заперечила проти позову. У подальшому представник [PERSON] надіслав заяву відповідачки, в які вона зважаючи на обставини, які склались у неї станом на червень 2023 року, які можуть суттєво вплинути на емоційний стан її дітей, діючи в їх інтересах [PERSON] не заперечила проти визначення місця проживання дітей з батьком Стислий виклад позиції третіх осіб Виконавчий комітет Тростянецької міської ради як орган опіки і піклування письмових пояснень не надав. До суду поданий висновок від 18.05.2023 року про можливість визначення місця проживання дітей сторін з батьком. Відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради подав письмову заяву про розгляд справи без участі представника, вказавши про можливість визначення місця проживання дітей з батьком [PERSON] (а.с.73,74,75). Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників Ухвалою судді від 03.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, залучено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради та Виконком Тростянецької міської ради як орган опіки та піклування. Ухвалою суду від 06.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 28.06.2023 відповідачці відмовлено у прийнятті визнання позову. Протокольною ухвалою суду від 28.06.2023 розгляд справи відкладено для виконання Відділом «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради доручення суду про проведення бесіди з [PERSON] з метою з`ясування його думку щодо предмета спору. Фактичні обставини, установлені судом та зміст спірних правовідносин Судом установлено, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.11). У шлюбі [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 12,14). Місце проживання дітей зареєстровано разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] (а.с.13,15). Позивач та діти на цей час фактично проживають за адресою: [ADDRESS] у квартирі, яка належить матері позивача [PERSON] (а.с.8, 21, 22, 23). Відповідно до Акту обстеження умов проживання позивача за указаною адресою, який складено 21.04.2023 комісією у складі начальника Відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради, фахівця із соціальної роботи КУ «Центр надання соціальних послуг» діти мають дві окремі кімнати з місцями для сну, виконання навчальних завдань, шафами для зберігання особистих речей, у родині створено всі умови для проживання дітей (а.с.74). [PERSON] та [PERSON] навчаються у 10му та 2му класах відповідно закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів №2 Тростянецької міської ради за адресою: вул. Кеніга, 15, м. Тростянець, Сумська область (а.с.16,17). Позивач [PERSON] має право на зайняття адвокатською діяльністю та є платником єдиного податку (а.с.18, 19, 20). Відповідачка [PERSON] 05.05.2023 року виїхала з території України до Чехії (а.с.43-45,46). Відповідно до висновку про визначення місця проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тростянецької міської ради від 18.05.2023 року позивачем створені належні умови для проживання, повноцінного розвитку, утримання та виховання дітей. Орган опіки та піклування Тростянецької міської ради Сумської області вважає за можливе визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з батьком [PERSON] (а.с.38). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно зі статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як установлено судом донька сторін [PERSON] на цей час досягла 16 років. При вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, яка досягла 14 років суд виходить з того, що закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. У силу вищенаведених норм чинного законодавства донька сторін [PERSON] може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] . Син сторін [PERSON] досяг 8 років, тому спір батьків про його місце проживання може вирішуватись судом. Установлені судом обставини, засвідчують, що позивач, який має дохів, створив належні умови для проживання дітей, належно опікується про них, забезпечує все необхідне для повного і гармонійного їх розвитку. За довідкою практичного психолога про обстеження психоемоційного стану дітей [PERSON] та [PERSON] від 15.06.2023 року діти мають переживання щодо відсутності мами, але її позиція та дієва підтримка збалансовують ситуацію, яка склалась в родині, загальний емоційний стан дітей в кордоні норми, що є свідченням безпечного та сприятливого розвивального середовища, батько взяв на себе повну відповідальність за благополуччя та здоров`я власних дітей. Діти емоційно прив`язані як до батька, так і до матері (а.с.58-61). Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. На виконання указаних норм судом було доручено відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради провести невимушеної бесіди з малолітнім [PERSON] у комфортних для нього умовах з метою з`ясування його думки щодо місця проживання. За результатами проведеної бесіди малолітній син сторін справи [PERSON] повідомив, що йому подобається жити з батьком, у нього є своя кімната, батько возить його на відпочинок, по бажанню до бабусі та дідуся, тато приділяє йому та його сестрі достатньо уваги. З поведінки дитини видно, що він сумує за мамою, хотів би її побачити, але за кордон їхати не хоче, тому що у Тростянці батько, інші члени родини та друзі, з мамою спілкується по телефону (а.с.73). У контексті першочергового врахування інтересів малолітнього сина сторін, які переважають над інтересами батьків, урахувавши висновок органу опіки та піклування, належні умови проживання створені позивачем для дітей, наявність у нього самостійного доходу та перебування матері за кордоном, з огляду на не установлення судом обставин, які б свідчили, що проживання дитини з батьком може зашкодити дитини, суд дійшов висновку, що місцем проживання [PERSON] сторін у цій справі слід визначити разом з позивачем. Позивач просив суд визначити місце проживання його сина за конкретною адресою: за адресою: [ADDRESS] . При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини за Сімейним кодексом України та ЦК України поняття місця проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина. Відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування. На переконання суду визначення місця проживання дитини за конкретною адресою суперечитиме статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території. Отже, позов суд, ураховуючи указані приписи СК і ЦК України не має підстав вказувати конкретну адресу проживання дитини з батьком. На підставі викладеного та

Outcome: partial