Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 21 вересня2017 року Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеський області, актовий запис № 1601, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя позивача з відповідачем фактично припинене, а подальше збереження шлюбу неможливе. Спільне господарство між [PERSON] та [PERSON] не ведеться. Від шлюбу у позивача з відповідачем народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 березня 2018 року виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 9205, серія [NUMBER] . Спір щодо проживання та утримання дитини відсутній. Спору з приводу поділу спільного майна на час звернення до суду між подружжям немає. В позовній заяві позивачка просить прізвище не змінювати. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року було відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 29 червня 2023 року. У судове засідання 29 червня 2023 року сторони не з`явилися. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 21 вересня 2017 року укладений шлюб, зареєстрований 21 вересня2017 року Приморським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеський області, актовий запис № 1601, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у позивача з відповідачем народилася донька, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 14 березня 2018 року виданим Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис № 9205, серія [NUMBER] . Спір щодо проживання та утримання дитини відсутній. Подружнє життя у сторін не склалось. Подружжя разом не проживає, спільне господарство між позивачем та відповідачем не ведеться. В позовній заяві позивачка просить прізвище не змінювати. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Стосовно позовної вимоги про залишення доньки проживати разом з матір?ю, суд приходить до наступного. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати малолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року по справі № 200/952/18,від 09 липня 2021 року по справі № 607/10879/20. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тож позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved