Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Предстаник позивача ТОВ «ФК Омега Фінанс» звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. Справа надійшла до суду 20.03.2023. Позовні вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 21.01.2020 між ПАТ «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0.037.110.0120.ФО_К, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 29 896 грн 91 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12% річних, щомісячною комісією за обслуговування кредиту 3,49%. Відповідно до кредитного договору позичальниця зобов`язалась повернути кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, в порядку та на умовах Кредитного договору, зі строком погашення кредиту не пізніше 21 січня 2023 року. Однак, відповідачка [PERSON] , як позичальник свої зобов`язання в частині повернення кредитних коштів не виконала. Станом на 31.03.2021 року загальна заборгованість відповідачки [PERSON] перед АТ «Юнекс Банк» по кредитному договору складає 38 681 грн. 91 коп. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» є новим кредитором по даному кредитному договору, згідно договору факторингу №31/03-2021 від 31.03.2021, тому просить стягнути з останньої борг на його користь та понесені судові витрати. 07.04.2023 відкрито провадження у справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача у прохальній частині позиву вказав про розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] ухвалу про відкриття провадження та копію позову з додатками до нього отримала 13.06.2023, що вбачається з поштового повідомлення, яке знаходиться в матеріалах справи. Також відповідачка [PERSON] була повідомлена про розгляд справи, який призначався на 06.07.2023 завчасно та належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. Відзиву на позов або ж заперечення на такий відповідачка [PERSON] не подала. За таких обставин судом відповідно до положень норм ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, 21.01.2020 року між АТ «Юнекс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 0.037.110.0120.ФО_К (а.с. 19-20). За умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 29 896 грн. 91 коп., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12% річних, комісією за надання кредиту 0%, та комісією за обслуговування кредиту 4,49 % щомісячно. Цільове призначення кредиту споживчі потреби. Відповідно до кредитного договору позичальник зобов`язалася повернути кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, у порядку та на умовах відповідно до пунктів 2.3, 2.4, 2.5, 2.7 Кредитного договору, зі строком погашення кредиту 21.01.2023. Також, відповідачкою [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, у якому надана інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (а.с.22-23). Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою по особовому рахунку від 21.01.2020 (а.с. 47-65). 31.03.2021 року між АТ «Юнекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» укладено договір факторингу № 31/03-2021, за яким до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Омега Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 0.037.110.0120.ФО_К від 21.01.2020 (а.с. 66-70). У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором у відповідача, станом на 31.03.2021 року наявна заборгованість у загальному розмірі 38 981 грн. 91 коп., яка складається з: -заборгованості по тілу кредиту простроченої згідно графіку платежів у розмірі 19 272 грн 83 коп., -заборгованості по тілу кредиту простроченої на дату подання позову у розмірі 6 588 грн. 28 коп., -нараховані проценти за кредитом у розмірі 201 грн. 97коп., -прострочені відсотки за кредитом у розмірі 2 184 грн. 83 коп., -комісія за обслуговування кредиту у розмірі 1 043 грн. 40 коп., -прострочена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 9 390 грн. 60 коп. Про відступлення права грошової вимоги від первісного кредитора до правонаступника відповідачка була повідомленою (а.с. 27). Будь-яких штрафних санкцій позивачем після отримання права вимоги до відповідача, нараховано не було. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаних правових норм, договору відступлення права вимоги, витягу з реєстру боржників позивач набув права вимоги за зазначеним вище договором, в якому позичальником є відповідач. Враховуючи вищевикладене, той факт, що надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачкою [PERSON] не повернуті, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідачки [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Омега Фінанс» суми заборгованості за кредитним договором № 0.037.110.0120.ФО_К від 21.01.2020 у розмірі 28 247 грн. 91 коп., з яких\~25 861 грн 11 коп. прострочена заборгованість по тілу кредиту, та прострочені відсотки за користування кредитом в сумі 2\~386 грн. 80 коп. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача строкової комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1 043 грн. 40 коп. та простроченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 9 390 грн. 60 коп. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до умов п. 1.4.3 кредитного договору № 0.037.110.0120.ФО-К від 21.01.2020 року за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 3,49 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних платежів. Обслуговування кредитної заборгованості включає моніторинг заборгованості, під яким розуміється електронне інформування (нагадування) про здійснення щомісячних платежів по кредиту та процентах, надання інформації щодо стану заборгованості через дистанційні системи обслуговування, інформування позичальника про виникнення простроченої заборгованості, консультування позичальника (як усне так і письмове) щодо погашення заборгованості, своєчасності сплати платежів, тощо.\~ Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 та згідно з п.3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, в частині стягнення суми заборгованості за комісією суд вважає необхідним відмовити. \~ \~ \~ \~Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-1746цс16, а також узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, наведеними в постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 766/8096/20 (провадження № 61-15716св20), в постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20 (провадження №61-17825св21). Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, чинній на момент укладення оспорюваного договору) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За змістом ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Тобто, пунктом 1.4.3 договору № 0.037.110.0120.ФО_К від 21.01.2020 фактично встановлено плату позичальника за надання послуг, безоплатність надання яких прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за такі супутні послуги банку, які за законом повинні надаватися йому безоплатно, пункт 1.4.3. Договору є несправедливим, містить дисбаланс обов`язків на шкоду позичальника та суперечить вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому вимога позивача про стягнення з відповідачки на його користь комісії та простроченої комісії на загальну суму 10 434 грн. є необґрунтованою, як наслідок, відсутні підстави для її задоволення. Зазначене в повній мірі узгоджується зі змістом правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18). Аналогічний висновок зробив Верховний Суд 19 лютого 2020 року по справі№756/8840/17-ц, визнавши банківську комісію AT КБ «ПриватБанк» за кредит незаконною і зазначивши, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону\~Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Схожі за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19. З огляду на наведені вище правові норми та встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги банку підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає заборгованість станом на 31.03.2021 року, яка складається з: суми простроченої заборгованості по тілу кредиту - 25 861 грн 11 коп., та прострочених відсотків за користування кредитом в сумі 2\~386 грн. 80 коп. Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч.2 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт першийстатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Згідно із ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 38 681 грн. 91 коп., які задоволені частково на суму 28 247 грн. 91 коп. З урахуванням задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 1\~959 грн. 32 коп. В той же час, позивач просив стягнути із відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 6 600 грн. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, ч.2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. \~ \~ \~ \~Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем суду було надано договір про надання правової допомоги від 05.04.2021, Акт наданих послуг від 28.02.2023, згідно якого кількість годин роботи адвоката становить 5 год. 30 хв., а загальна вартість робочих годин становить 6\~600 грн. Водночас, згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5 ст. 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. В постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial