Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , через засоби поштового зв`язку звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовом у якому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі в сумі 36\~140 грн. 75 коп., з яких 30\~924 грн сума основного боргу, 4502,53 грн інфляційні витрати, 714,22 грн 3% річних від простроченої заборгованості, а також понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. Позов надійшов до суду 21.09.2022. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав, що між ним та позивачем [PERSON] укладено договір позики, згідно якого він передав останньому грошові кошти в сумі 30\~924 грн.. Договір укладено в письмовій формі у вигляді розписки, яку відповідачем написано власноручно. [PERSON] зобов`язався повернути кошти до 30.11.2021 включно. Однак у визначений строк відповідач кошти не повернув та уникає від виконання боргового зобов`язання, що і слугувало зверненням позивача [PERSON] з даним позовом до суду. 28.10.2022 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі, визначено порядок її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 15.12.2022 відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позов у якому він заперечує проти заявлених позовних вимог [PERSON] .. Вказує, що він влітку 2021 року працював водієм вантажного автомобіля, на підприємстві директором якого був [PERSON] .. На початку серпня 2021 року через зношеність гуми на автомобілі лопнули два скати, про що [PERSON] повідомив свого директора [PERSON] . Останній на банківську картку [PERSON] перерахував грошові кошти для придбання двох нових скатів до автомобіля, які ним були і придбані. Крім цього за перераховані кошти позивачем по справі ним купувались в період експлуатації автомобіля і інші запчастини, які виходили з ладу. Однак через затримки у виплаті заробітної плати [PERSON] вирішив звільнитись з роботи про що і повідомив позивачу, як його роботодавцю та припинив виконувати свої трудові обов`язки. В подальшому, 09.09.2021 до нього приїхав начальник служби безпеки підприємства на якому він працював та привіз його в офіс до позивача по справі. Останній у своєму кабінеті почав з нього вимагати повернення грошових коштів за два нові скати, які ним придбані та встановлені на вантажний автомобіль замість старих, а також придбання на вказаний автомобіль іншого обладнання. На заперечення [PERSON] щодо повернення коштів [PERSON] позивач по справі наніс йому удар кулаком в обличчя, внаслідок якого розсік [PERSON] брову. [PERSON] повідомив йому, що якщо останній не напише боргової розписки на суму, яка становить вартість двох скатів та інших запчастин 30\~924 грн., буде погано йому та його сім`ї. Внаслідок вказаних дій позивача по справі, останній таку написав, про що через деякий час, розповів своєму товаришу та знайомій. В подальшому, відповідач [PERSON] порозумівся з позивачем [PERSON] та повернувся до нього на роботу де пропрацював два місяці і після цього звільнився. При звільненні позивач [PERSON] його повідомив, що питання боргу вичерпано, боргової розписки вже немає. Претензій до подання позову до суду не заявляв. В той же час, відповідач [PERSON] у відзиві вказує, що у борговій розписці не вказано коли він брав грошові кошти в борг. Також не зазначено що саме позивач і коли йому передав грошову суму боргу, як і не вказано що ці кошти взяті в борг. Також вважає, що боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів не може свідчити про укладення договору позики. Також [PERSON] наголошує, що позивач [PERSON] йому жодних грошових коштів в борг не передавав, а він таких грошей від нього у борг не отримував. В то же час, [PERSON] посилаючись на ст.. 231 ЦК України вважає, що правочин слід визнати недійсним оскільки він вчинений проти його справжньої волі і внаслідок застосування фізичного та психологічного тиску. Саме з цих підстав просить суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі за безпідставністю. Також відповідачем 15.12.2022 подано клопотання про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження. 16.12.2022 ухвалою суду здійснено перехід від розгляду у спрощеному провадженні до загального позовного провадження. 26.12.2022 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив у якій зазначив, що [PERSON] не працював водієм вантажного транспорту на підприємствах, де він працює директором. Звертає увагу суду, що на підтвердження своїх пояснень про таку роботу відповідач не подає жодних доказів на підтвердження своїх слів, також ним не подано жодних доказів і заподіяння йому тілесних ушкоджень. Останній, намагається уникнути в будь-який спосіб, повернення йому боргу згідно до боргової розписки. [PERSON] певний час проживав у м. Кременчуці та надавав допомогу, в тому числі і його підприємствам, з приводу ремонту автотранспорту. Останній, надаючи вказану допомогу з ремонту автотранспорту, звернувся до нього з проханням надати йому в позику саме вказану суму грошових коштів, про що й написав відповідну розписку. Також [PERSON] у своїй відповіді на відзив, посилаючись на норми ст.. 1047 ЦК, вказує, що договір позики між ними є укладеним. Ним надано до суду оригінал боргової розписки від 09.09.2021 в якій вказано про отримання [PERSON] коштів, а також зобов`язання останнього їх повернути до 30 листопада 2021 року. Факт передачі коштів в даному конкретному випадку підтверджується розпискою (борговою розпискою) від 09.09.2021 і не може ґрунтуватись на показах свідків. Відсутність доказів повернення коштів свідчить про те, що відповідач [PERSON] ні в строк передбачений договором, ні на час розгляду справи грошові кошти позивачу не повернув. [PERSON] наголошує, що після написання розписки від 09.09.2021 [PERSON] не звертався до суду з позовом до [PERSON] про визнання вказаного договору позики недійсним, а подав відзив де висловив свою незгоду з позовною заявою лише після звернення до суду із позовом про стягнення з відповідача боргу за вказаним договором позики. Також звертає\~увагу,\~що відповідач\~акцентує на\~тому,\~що вказана\~розписка не\~містить посилання\~на момент\~передавання грошових\~коштів,\~що не\~заслуговує на\~увагу,\~адже грошові\~кошти передані\~в день\~написання розписки,\~тобто 09.09.2021,\~що чітко\~вбачається зі\~змісту розписки\~та додаткового\~акцентування на\~цьому в\~самій розписці\~не потребує.\~Сама розписка\~складена 09.09.2021 та містить дату повернення отриманих грошових коштів 30.11.2021. Також позивач [PERSON] у своїй відповіді на відзив вказав, що для складення відповіді на відзив [PERSON] , він звернувся до адвоката - Самойленка М.О., який вивчав позовну заяву, додатки до неї та Відзив відповідача на позовну заяву й готував відповідь на відзив. Письмові докази, якими позивач обґрунтовує судові витрати - витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8\~000 грн., будуть надані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. 06.02.2023 відповідачем [PERSON] подано заперечення на позов, у якому окрім іншого вказано, що позов є безпідставним та задоволенню не підлягає, з обставин, які також останнім були викладенні у відзиві на позов. 22.03.2023 ухвалою суду закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні (в режимі відео конференції) пояснив, що він являється директором ТОВ «Автопоставки», яке знаходиться в трьох-поверховій будівлі, розташованій в с. Піщане. В даній будівлі орендують приміщення і інші підприємства, на одному з яких і працював [PERSON] , з яким вони неодноразово пересікались, так і познайомившись. [PERSON] попросив його позичити йому грошові кошти. 09.09.2021 [PERSON] написав йому боргову розписку, а він йому передав готівкою 30\~924 грн. При написанні [PERSON] боргової розписки, був присутній бухгалтер та ще якийсь працівник. Після написання боргової розписки він спілкувався з [PERSON] телефоном і обіцяв борг повернути. Також позивач заперечив у судовому засіданні проти факту застосування фізичної сили до [PERSON] при написанні розписки. Разом з тим позивач [PERSON] пояснив в суді, що [PERSON] у нього на підприємстві водієм не працював, оскільки в нього навіть відсутні вантажні автомобілі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Самойленко М.О. (в режимі відео конференції) позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, відповіді на відзив. Також вказав, що боргова розписка містить усі необхідні реквізити, дату отримання, дату повернення та те, що кошти отримані. Факт написання розписки під застосуванням примусу не доведений відповідачем, останній до поліції з цього приводу не звертався. Також, навіть якщо припустити, що відповідач працював у позивача, як стверджує [PERSON] , то це не спростовує факту написання боргової розписки. Просить вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заявлені до нього не визнав вказавши, що він грошових коштів у позивача не брав, розписку написав через страх за себе та свою сім`ю, оскільки позивач йому погрожував. 09.09.2021 до нього приїхав начальник безпеки підприємства [PERSON] , на якому він працював і повідомив, що у нього не вирішені питання із [PERSON] .. Тому [PERSON] запропонував йому проїхати з ним до м. Кременчука, куди вони і поїхали. Приїхавши на підприємство він разом з механіком [PERSON] та начальником охорони [PERSON] піднялись в кабінет [PERSON] , де останній повідомив, що він винен йому грошові кошти за скати. [PERSON] відмовився компенсувати вартість скатів [PERSON] внаслідок чого він йому завдав кілька ударів та почав погрожувати фізичною розправою. Як наслідок дій [PERSON] вчинених відносно нього, [PERSON] був змушений написати боргову розписку, оскільки в машині сиділа його дружина з онукою. До поліції за вказаним фактом він не звертався. Також відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він не був офіційно оформленим на роботу, однак працював у [PERSON] водієм на вантажному автомобілі, отримував від позивача кошти за виконану роботу. Розписка була написана ним власноручно на таку суму, оскільки [PERSON] були додані всі витрати понесені на автомобіль, на якому він працював. Заробітню плату позивач перераховував на картковий рахунок його дружини, бо у нього картки не було, також отримував кошти готівкою. Заслухавши позивача, представника позивача адвоката Самойленка М.О., відповідача [PERSON] , покази свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. З оригінала боргової розписки вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] суму у розмірі 30\~924 грн., яку зобов`язується повернути не пізніше 30.11.2021. Також у розписці [PERSON] зазначено, що остання написана власноручно, без тиску сторонніх осіб. Розписка містить підпис [PERSON] та дату 09.09.2021 (а.с.41). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1 ст. 1049 ЦК України. Згідно із ч.2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою,\~\~оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення. Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постановах від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц та від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17. Разом з тим, суд приймає до уваги те, що письмова форма договору позики внаслідок її реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику. Оригінал боргової розписки було надано суду позивачем [PERSON] , що доводить невиконання [PERSON] своїх зобов`язань. Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями\~ст.. 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. Не знайшли свого підтвердження доводи [PERSON] про те, що розписка складена ним під тиском та погрозами та внаслідок застосування фізичного насильства, оскільки в ході судового розгляду останнім не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є цивільною дружиною [PERSON] 09.09.2021 вона разом з [PERSON] та онуком поїхали в м. Кременчук по справах [PERSON] . Останній зайшов у офіс, де пробув близько двох годин. В подальшому з офісу вийшов [PERSON] , начальник служби безпеки Дмитро та [PERSON] , який мав розгублений вигляд. Вона вийшла з машини та підійшла до [PERSON] і побачила, що у останнього розбитий лоб. Чоловік їй пояснив, що в приміщені пошкоджена сходинка тому він і вдарився. В подальшому [PERSON] їй пояснив, що його [PERSON] змусив написати боргову розписку, при цьому погрожував та бив. Разом з тим грошей у [PERSON] коли він вийшов з офісу [PERSON] не було, одягнутий він того дня був у футболку та шорти. Коштів у [PERSON] вона не бачила. Крім того свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] неофіційно працював у [PERSON] з січня 2021 по грудень 2021 водієм. Заробітну плату і виплати на відрядження отримував через її банківську картку. Готівкою кошти отримував двічі у грудні 2021 року. Разом з тим, покази свідка [PERSON] суд оцінює критично, оскільки вона не була свідком примусу [PERSON] до написання боргової розписки [PERSON] , або ж присутньою при написанні такої, та інших дій, які здійснювались сторонами при вчиненні правочину. Усі події їй відомі тільки зі слів [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , який працює водієм на підприємстві у [PERSON] та [PERSON] , який є орендарем приміщення в будівлі де знаходиться офіс позивача по справі, пояснили, що 09.09.2021 заходили в кабінет [PERSON] де знаходився також і [PERSON] , який щось писав. При цьому, на робочому столі [PERSON] лежали грошові кошти. Суперечок між ними не було. Свідок [PERSON] також вказав, що [PERSON] працював певний проміжок часу на підприємстві [PERSON] водієм. Також свідок [PERSON] вказав, що [PERSON] працював як у нього водієм по договорах, так і у [PERSON] . Чи були у [PERSON] конфлікти із [PERSON] він не знає. Також вказав, що 09.09.2021 у разі виникнення бійки між сторонами по справі, він би почув, оскільки його кабінет знаходиться на одному поверсі з кабінетом [PERSON] і на поверху гарно чути усі події. Отже, доводи [PERSON] про укладення спірного договору позики під психологічним та фізичним тиском [PERSON] , не знайшли свого підтвердження під час допиту свідків. Інших доказів на підтвердження доводів відповідача щодо написання розписки під фізичним та психологічним примусом суду не надано. Також, [PERSON] не надано доказів, які свідчать, що розписка була складена на виконання інших зобов`язань, або ж повернення коштів за шини чи інші запчастини, тобто відмінних від зобов`язань з повернення позики. Надані відповідачем платіжні доручення про перерахунок коштів від [PERSON] не підтверджують доводів відповідача, оскільки усі платежі здійснені на картковий рахунок [PERSON] , а не на рахунок [PERSON] . Крім того, відповідачем вказані платіжні доручення подані з порушенням норм цивільного процесуального законодавства, а саме після закриття підготовчого засідання. Відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Клопотання про поновлення строку для подачі доказів відповідачем не подано. Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 13.01.2021 у справі № 264/949/19 (провадження № 61-16692св19) вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які\~без поважних причин не подавалися\~до суду першої інстанції, суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі,\~добросовісно здійснювати свої права\~та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні. Суд наголошує, що справа перебуває в провадженні суду з вересня 2022 року, а отже у відповідача, у випадку добросовісного користування своїми процесуальними правами, було достатньо часу для того, щоб подати належні та допустимі докази у справі зокрема і платіжні доручення, проте він, користуючись своїми правами на власний розсуд у встановлений законом строк такі не подав. Отже [PERSON] не дотримався вимог ст. 83 ЦПК України та у період до дати постановлення узвали про закриття підготовчого провадження у справі згадані вище докази суду не надав, клопотання про їх долучення до суду не подавав, не подано клопотання про поновлення строку для долучення (подання) доказів у справі із зазначенням обґрунтованих причин подання таких у визначений строк, що не залежали від його волі. Відтак суд дійшов висновку, що згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України такий доказ не може бути прийнятий судом до розгляду. Доводи [PERSON] про те, що договір позики є безгрошовим і він не отримував у борг грошові кошти у [PERSON] за розпискою від 09.09.2021, що на думку відповідача підтверджується показаннями свідка [PERSON] , суперечить положенням статті 1051 ЦК України та змісту написаної відповідачем розписки. Верховний Суд у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 143/280/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 569/24347/18 дійшов висновку, що поясненнями сторони та показаннями свідка не може доводитися факт виконання зобов`язання за договором позики. Отже, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Разом з тим, із самого змісту боргової розписки вбачається, що [PERSON] отримав визначену суму у [PERSON] , яку зобов`язався повернути. Тобто, вказав про свою відповідну дію та свої зобов`язання. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено, що між сторонами виникло боргове зобов`язання, яке відповідачем [PERSON] не виконано. Також, суд не приймає до уваги твердження відповідача [PERSON] стосовно недійсності боргової розписки з підстав визначених ст.. 231 ЦПК України, оскільки останній не звертався до суду з відповідним позовом про визнання правочину недійсним. Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка від 09.09.2021 підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів [PERSON] та виникнення у нього обов`язку в їх поверненні, який ним в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у позивача по справі, тому з сукупності вказаних підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики в сумі 30\~924 грн. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3 % річних суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, ч. 3\~ ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Про те, що передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування на суму простроченого боргу процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнових прав та інтересів, який полягає в отриманні компенсації від боржника, неодноразово вказувалася судами вищої інстанції, зокрема, Верховним Судом України в постанові від 06 червня 2012 року у справі № 6-49 цс12, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. За змістом\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно зі\~статтею 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зазначеною статтею визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Встановивши, що [PERSON] належним чином не виконав зобов`язання за договором позики, суд приходить до висновку про те, що підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат в сумі 4\~502 грн. 53 коп. та 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання станом на 07 вересня 2022 року в сумі 714 грн. 22 коп. Разом з тим, представником позивача [PERSON] у відповіді на відзив зазначено про те, що письмові докази, якими позивач [PERSON] обґрунтовує судові витрати у вигляді витрат на професійну правову допомогу, будуть надані суду в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved