Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, та уточнивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 3000, 00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми віку повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що в добровільному порядку питання участі відповідача в утриманні дітей не вирішено. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Ухвалою судді від 12.06.2023 відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче засідання. Належним чином повідомлені учасники справи у підготовче засідання надали письмові заяви про розгляд справи у підготовчому засіданні без їх участі, де позивач позов підтримує, відповідач позов визнає у повному обсязі. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтв про народження неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 6, 8), в графі «батько» значиться [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття (ч. 2); сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3). Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов`язком як матері, так в рівній мірі і батька. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 СК України). При цьому, ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] не працює, перебуває на обліку в УСЗН Охтирської РДА, де отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 860, 00 грн. щомісячно (а.с. 13) та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям у розмірі 4 112, 80 грн. (а.с. 12). Відповідач відзиву із запереченнями проти позову не подав, відповідно до поданої ним заяви позов визнав у повному обсязі. Відповідно до інформації про доходи (а.с. 32) [PERSON] в період з січня 2022 року по червень 2022 року перебував на обліку у Сумському обласному центрі зайнятості, де отримував допомогу по безробіттю; крім того, в період 2022-2023 року мав інші доходи (код доходу 111). Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи обставини справи, приймаючи до уваги приписи ст.ст. 184, 191 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в заявленому позивачем розмірі, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а також судовий збір на користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved