Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

В травні 2023 року адвокат Басараб Н.В. в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому зазначила, що 30 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договори позики, на підтвердження умов якого представлені копії розписок позичальника. За умовами одного договору [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 2792,00 євро, які останній зобов`язався повернути до 30 березня 2021 року. За умовами другого договору [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 4300,00 євро, які останній зобов`язався повернути за вимогою позивача. Посилаючись на те, що [PERSON] у строки встановлені договорами позики зобов`язання не виконав, просить суд стягнути на користь позивача з відповідача 7375,87 євро, що складається з суми позики та 3% річних та є еквівалентом за курсом НБУ 40,2693 грн за 1 євро станом на день подання позову та складає 297021,12 грн. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач своїм правом подати відзив не скористався. Судом встановлено, що 30 грудня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договори позики, що підтверджується розписками [PERSON] . За договором позики від 30 грудня 2020 року [PERSON] передала, а [PERSON] отримав 2792 євро, які останній зобов"язався повертати по 246 євро в місяць, починаючи з 30 березня 2021 року по 30 грудня 2021 року. Відповідно до іншого договору позики від 30 грудня 2020 року [PERSON] передала, а [PERSON] отримав 4300 євро, як приватну позику. Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Відповідачу 2 травня 2023 року була пред`явлена вимога про повернення позичених грошових коштів позивачу. Станом на день звернення [PERSON] до суду вказане зобов`язання [PERSON] не виконано. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21). Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини із договору позики; розписки від 30 грудня 2020 року підтверджують як факт укладення договорів, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовлених у розписках грошових сум. Оригінали боргових розписок були подані представником позивача до суду та долучені до матеріалів справи. Наявність оригіналів боргових розписок у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане і позика не повернута. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 02 вересня 2020 року (справа № 569/24347/18), від 26 вересня 2018 року (справа № 483/1953/16-ц), від 31 жовтня 2018 року (справа № 707/2606/16-ц). Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частинах першій, другій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 7092,00 євро заборгованості за договорами позики. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням трьох процентів річних є правом кредитора, яким він наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних, суд зазначає наступне. Відповідно до розписки від 30 грудня 2020 року, за якою передано відповідачу у борг 2792,00 євро, останнім днем виконання зобов`язання є 30 грудня 2021 року. Відповідно до розписки від 30 грудня 2020 року, за якою передано відповідачу у борг 4300,00 євро, останнім днем виконання зобов`язання є 31 травня 2023 року, тобто 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги до позичальника. Визначаючи період прострочення боржником боргового зобов`язання, за який можуть бути нараховані три відсотки річних судом зазначає, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на цей час триває. Згідно п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищевказані положення закону та межі заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що прострочена сума боргу на яку нараховується три відсотки річних є 2792,00 євро, вимога про стягнення трьох відсотків річних за період з 24 лютого 2022 року по 02 травня 2023 року задоволенню не підлягає. Однак стягненню підлягають три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання за період із 31 грудня 2021 року до 23 лютого 2022 року, що складає 55 днів і становить суму у розмірі 12,62 євро ( 2792,00 євро*3% /100% * 55 днів / 365 днів = 12,62 євро. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову [PERSON] та стягнення на користь останньої з [PERSON] суми позики в розмірі 7092,00 євро та 12,62 євро трьох відсотків річних. Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката, представником позивача до суду надано договір про надання правової (правничої) допомоги, укладений 13 квітня 2023 року, довідку отримання гонорара від 13 квітня 2023 року, відповідно до яких позивачем сплачено адвокату 37000,00 грн оплати згідно договору про надання правової (правничої) допомоги від 13 квітня 2023 року. Відповідно до частини 1 та 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно частини 6 статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. За таких обставин, суд стягує з відповідача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 18500,00 грн, оскільки вони підтвердженні документально та від відповідача не надходило клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Відповідно до статті 141 ЦПК України, суд також стягує з відповідача понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. Оскільки судом задоволено позов на 96,32%, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 2860 гривня 90 копійок.

Outcome: partial