Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

\~ \~ \~ \~У червні 2023 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 16 червня 2022 року вони з відповідачем [PERSON] зареєстрували шлюб у Чортківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 223. Дітей від шлюбу вони не мають. Три місяці назад між сторонами погіршилися відносини, зокрема втрачено взаєморозуміння та довіру. З того часу вони не живуть однією сім`єю. Ведення спільного господарства та сумісне проживання між ними припинено, тому надалі підтримувати сімейні відносини позивачка не бажає, просить шлюб розірвати. \~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, у позовній заяві просила розгляд справи здійснювати без її участі. Відповідач [PERSON] надіслав заяву про визнання позову, не заперечує проти розірвання шлюбу, просить розгляд справи проводити за його відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 16 червня 2022 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 223. Сторони разом не проживають протягом останніх трьох місяців, спільного господарства не ведуть. Між ними втрачено взаєморозуміння та довіру. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позовні вимоги визнає, суд приходить до висновку про повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 1 073,60 гривень згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ КБ «Приватбанк» № 0.0.3032299760.1 від 06.06.2022, що становить 536,80 гривень. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved