Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

21.04.2023 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулася позивач [PERSON] до відповідача [PERSON] і просить суд розірвати шлюб, укладений 05.04.2014 року між позивачем та відповідачем, актовий запис №308. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 05.04.2014 року позивач та відповідач уклали шлюб. В шлюбі у сторін народилися діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, спору з відповідачем, щодо місця проживання дітей немає. Позивач вказує, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що після народження меншої дитини стосунки сторін погіршились, сторони не підтримують шлюбних відносин, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально, отже позивач вважає, що сім`я розпалась та збереженню не підлягає, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 02.05.2023 року прийнято позов до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Призначено судове засідання. Сторони в судове засідання не з`явились. Представник позивача [PERSON] адвокат Сисоєв Д.О. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи та просив не розглядати раніше подане клопотання про призначення відеоконференції по справі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи згідно вимог ст. 128 ЦПК України відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.07.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що 05.04.2014 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №308 і підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 05.04.2014 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] » (а.с.16). У позивача та відповідача народилися діти [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №560 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.08.2021 року та [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №2191 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.12.2022 року (а.с.17-18). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч.1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї неможливим, оскільки це може зашкодити інтересам позивача та неповнолітніх дітей. Відповідачем не надано відзиву на позов із зазначенням заперечень та доказів на підтвердження можливості збереження сім`ї. Отже суд вважає недоцільним надання сторонам строку для примирення. За таких обставин шлюб підлягає розірванню. У зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (а.с. 6). На підставі викладеного та

Outcome: approved