Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач, ТОВ «Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі «ТОВ «ФК «ЄАПБ»), звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 109\~240,30 грн. та сплачений судовий збір в сумі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 25.06.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» укладено кредитний договір № 17065-06/2021, який підписано електронним підписом позичальника. 18.02.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 18022022 до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників від 18.02.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача на суму 30\~946,25 грн. Також, 03.09.2021 року між [PERSON] та ТОВ «ІНФІНАНС» укладено Договір позики № 0672799730, який підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 03.09.2021 р. на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту 0672799730 від 03.09.2021 р. та отримання кредиту згідно Заявки-анкети та надано згоду на використання при укладенні цього правочину одноразового індетифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника. 24.11.2022 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 24/11-22/2 до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників від 24.11.2022 р. ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув право грошової вимоги до відповідача на суму 73\~794,05 грн. Окрім того, 04.09.2021 року між [PERSON] та ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» укладено кредитний договір № 2703717104/727187, який підписано електронним підписом позичальника. 19.04.2022 року між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 19042022-Є до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі. Відповідно до реєстру боржників від 19.04.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача на суму 4500,00 грн. На виконання договорів факторингу на адресу відповідача було направлено повідомлення про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ». Всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості на рахунки ані теперішнього, ані попередніх кредиторів. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» на загальну суму 109\~240,30 грн., з яких: за кредитним договором № 17065-06/2021 від 25.06.2021 року - 30946,25 грн; зо Договором позики № 0672799730 від 03.09.2021 року - 73\~794,05 грн.; за кредитним договором №2703717104/727187 від 04.09.2021 року - 4500,00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2023 визначено головуючого суддю Черенкову Н.П. Справа отримана суддею Черенковою Н.П. 16.03.2023 року. Після виконання приписів ст. 187, ухвалою судді від 20.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками направлено відповідачу за місцем реєстрації. В установлений судом строк відповідач відзив не подав. Оскільки розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, розгляд проводиться по матеріалах справи. Клопотання по суті спору та з процесуальних питань сторонами не подавалися. Представник позивача надав до суду заяву, у якій просив розглядати справу у відсутність представника та зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, у разі неявки відповідача просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі документів. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до положень п. 1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду);характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов наступного висновку. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» від\~23\~лютого 2006\~року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи у продовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15\~ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Так, за ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Судом встановлено, що 25.06.2021 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 17065-06/2021 (далі Кредитний договір) в електронній формі. Відповідного до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 9500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 Кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.07.2021. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.п. 1.3 п. 1 Крединтого договору, за користуванням кредитом клієнт сплачує Товариству 638,75 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,75 % (процентів) на добу. На підставі заявки від 24.07.2021 року на відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту, між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» укладено Додаткову угоду № 3, якою погоджено відстрочити виконання зобов`язання за Договору №17065-06/2021 від 25.06.2021 року терміном на 7 днів до 30.07.2021 року, в зв`язку з чим будь-які нарахування за кредитом на строк дії відстрочення призупинено, сума заборгованості складає 14487,50 грн., з яких: сума кредиту - 9500,00 грн.; сума відсотків за користування кредитом - 4987,50 грн. На підставі аналогічних заявок, між [PERSON] та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ІНВЕСТРУМ» укладено: - Додаткову угоду № 3 від 02.08.2021 року, згідно якої відстрочено виконання зобов`язання терміном на 7 днів до 08.08.2021 року, сума заборгованості склала 14820,00 грн., з яких: сума кредиту - 9500,00 грн.; сума відсотків за користування кредитом - 5320,00 грн.; - Додаткову угоду № 3 від 16.08.2021 року, згідно якої відстрочено виконання зобов`язання терміном на 7 днів до 22.08.2021 року, сума заборгованості склала 15983,75 грн., з яких: сума кредиту - 9500,00 грн.; сума відсотків за користування кредитом - 6483,75 грн.; - Додаткову угоду № 3 від 23.08.2021 року, згідно якої відстрочено виконання зобов`язання терміном на 14 днів до 05.09.2021 року, сума заборгованості склала 15983,75 грн., з яких: сума кредиту - 9500,00 грн.; сума відсотків за користування кредитом - 6483,75 грн.; - Додаткову угоду № 3 від 07.09.2021 року, згідно якої відстрочено виконання зобов`язання терміном на 7 днів до 13.09.2021 року, сума заборгованості склала 16150,00 грн., з яких: сума кредиту - 9500,00 грн.; сума відсотків за користування кредитом - 6650,00 грн. 18.02.2022 року між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ"(далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») укладено договір факторингу № 29102021, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" і боржниками. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 18022022 від 18.02.2022, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 30964,25 грн. з яких: 9500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21446,25 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що з моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 18.02.2022 року ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 03.09.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] укладено Договір позики № 0672799730. Договір позики підписано шляхом підписання Акцепту оферти від 03.09.2021 року на укладення Договору надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту №0672799730 від 03.09.2021 року та отримання кредиту згідно Заявки-анкети та надано згоду на використання при укладені цього правочину одноразового ідентифікатора, в якості аналога власноручного підпису Позичальника. 24.11.2022 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 24/11-22/2, у відповідності до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ІНФІНАНС» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 24.11.2022 року до Договору факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 73\~794,05 грн., з яких: 7319,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 66475,05 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що з моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 24.11.2022 року ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. 04.09.2021 між [PERSON] і ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА»» укладено індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №2703717104/727187 в електронній формі. Відповідного до п.п. 1.1. п. 1 Кредитного договору, Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 4500,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п.п. 1.2 п. 1 Кредитного договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 03.10.2021. Строк дії Договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.п. 1.3 п. 1 Крединтого договору, за користуванням кредитом клієнт сплачує Товариству 912,5 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2,5 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. 19.04.2022 між ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 19042022-Є, у відповідності до умов якого, ТОВ «КУ «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» права грошової вимоги (Права Вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників від 19.04.2022 до Договору факторингу №19042022-Є від 19.04.2022 року, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 4500,00 грн., що є сума заборгованості за основною сумою боргу. Позивач вказує, що з моменту отримання права вимоги до Відповідача, а саме з 19.04.2022 року ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України " Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України « Про електронну комерцію»). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею ( стаття 11 Закону України " Про електронну комерцію). Частиною 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України " Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказані кредитні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такий договір прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Вказана обставина не позбавляє позичальника обов`язку повернути позивачеві фактично отримані ним кредитні кошти. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення основних сум боргу підлягають задоволенню за: - Кредитним договором № 17065-06/2021 від 25.06.2021 року у сумі 9500,00 грн.; - Договором позики № 0672799730 від 03.09.2021 року у сумі 7319,00грн.; - Кредитним договором № 2703717104/727187 від 04.09.2021 року у сумі 4500,00 грн. Водночас, суд частково не погоджується з висновком позивача про стягнення із [PERSON] заборгованості зі сплати відсотків, зазначену у позові. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на ту обставину, що розмір заборгованості за відсотками становить за: - Кредитним договором № 17065-06/2021 від 25.06.2021 року у сумі 21446,25 грн.; - Договором позики № 0672799730 від 03.09.2021 року у сумі 66475,05 грн.; Відповідно до ч.1\~ст.1048 та ч.1\~ст.\~1054\~ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За кредитним договором № 17065-06/2021 від 25.06.2021 року ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» надало відповідачу кредит в розмірі 9500,00 грн. загальним строком на 81 днів (враховуючи заявки на відстрочення) з 25.06.2021 року по 13.09.2021 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 638,75 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,75 % на добу або 166,25 грн. на добу (9500*1,75%). Отже, заборгованість за відсотками складає 13\~466,25 грн. (81*166,25). Тобто, з 13.09.2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором. Заяви щодо продовження дії договору після 13.09.2021 року [PERSON] не подавалося, а доказів пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, суду не надано. За Договором позики № 0672799730 від 03.09.2021 року ТОВ «ІНФІНАНС» надало відповідачу кредит в розмірі 7319,00 грн. Кредит надано строком на 20 днів, тобто до 23.09.2021 року. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 638,75 % річних від суми кредиту в розрахунку 1,75 % на добу або 128,08 грн. на добу (7319*1,75%). Отже, заборгованість за відсотками складає 2561,60 грн. (20*128,08). Отже, з 23.09.2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та інших платежів за цим договором. Заяви щодо продовження дії договору після 23.09.2021 року [PERSON] не подавалося, а доказів пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, суду не надано. Відтак, надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості за кредитними договорами не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості, оскільки з наданих розрахунків не вбачається, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами до укладання договорів факторингів, тобто розрахунки заборгованості складені ТОВ «ФК «ЄАПБ», а не первісними кредиторами. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків суду не надано. Таким чином, суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню, так як та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного суд вважає, що заявлений позов Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] підлягає часткому задоволенню, оскільки позивачем недоведені належними та допустимими доказами всі складові заборгованості за кредитними договорами та вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за: - Кредитним договором № 17065-06/2021 від 25.06.2021 року року у сумі 22\~966,25 грн., з яких: 9500,00 грн. - основна сума боргу (тіло кредиту); 13466,25 грн.- заборгованість за відсотками; - Договором позики № 0672799730 від 03.09.2021 року року у сумі 9880,60 грн., з яких: 7319,00 грн. - основна сума боргу (тіло кредиту); 2561,60 грн.- заборгованість за відсотками; - Кредитним договором № 2703717104/727187 від 04.09.2021 року у сумі 4500,00 грн., що складається із заборгованості за основною сумою кредиту. Всього з відповідача за трьома договорами слід стягнути 37\~346,85 грн., а в решті заявлених позовних вимогах у задоволенні слід відмовити. Частиною четвертою\~статті 10 ЦПК України\~передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей\~1\~та\~17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов протиУкраїни", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 34,19%. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 917,66 грн. (7346,85 грн. х 100 / 109240,30 грн.= 34,19%; 2684,00 х 34,19% / 100 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial