Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21 червня 2022 року вона перебуває з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Вказує що вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що подружні стосунки між ними не складися і ще до народження дитини вона з відповідачем припинили сімейно-шлюбні відносини та спільне проживання, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Вказує, що малолітня дочка з самого народження мешкає разом з нею та знаходиться на її утриманні і вихованні, а відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дочки не надає, у зв`язку з чим вона 06 квітня 2023 року звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки. Вказує, що вона не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років, ніяких джерел доходу крім соціальних виплат не має. На підставі викладеного позивач звернулась до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду за цим позовом і до досягнення дочкою [PERSON] трирічного віку. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13 липня 2023 року представником відповідача адвокатом Афоніним О.В. було надано суду відзив, в якому він просив частково задовольнити позов та стягнути аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку (доходу) відповідача. В обґрунтування зазначив, що відповідач просить врахувати стан здоров`я та матеріальне становище. Зазначає, що 07 вересня 2022 року під час виконання бойових завдань у складі підрозділу ЗСУ відповідач отримав травми та ушкодження, та згідно довідки до акта огляду медико-соціальною комісією №186250 від 31 травня 2023 року відповідач потребує постійного стороннього догляду. Вказує, що фізичний стан відповідача на сьогоднішній день потребує значних фінансових коштів на лікування та реабілітацію, а стягнення з нього 1/4 частини заробітку (доходу) буде надмірним тягарем, непропорційним до мети та суті стягнення аліментів на утримання дружини в цій справі. Зазначає також те, що відповідач готовий після покращення стану здоров`я та працевлаштування виплачувати аліменти в більшому розмірі, а позивач може звернутися через деякий час з позовом про заміну способу стягнення та розміру аліментів. Посилається на те, що на теперішній час відповідач не працює та не може працювати через стан здоров`я. А також вказує на те, що в провадженні суду знаходиться інша справа №205/4347/23 за позовом позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини розміру заробітку (доходу) і у випадку повного задоволення двох позовів розмір аліментів буде становити 1/2 частину заробітку (доходу) відповідача, що унеможливить фактично оплату витрат на лікування та реабілітацію. Позивач надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заперечення на відзив писати не буде, та зазначила, що не заперечує щодо стягнення 1/10 частини з доходів відповідача, а також просила долучити до матеріалів справи копію трудової книжки, відповідно до якої вона на цей час не працевлаштована і їй призначено виплату допомоги по безробіттю відповідно до ч. 3 ст. 31 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» з 26 жовтня 2022 року. Від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату через його участь у іншому судовому засіданні, а також разом з клопотанням направив відзив та заяву про об`єднання двох позовів про стягнення аліментів на дружину разом з позовом про стягнення аліментів на дитину, який перебуває в провадженні судді Приходченко О.С. (справа №205/4347/23). Суд із вказаного приводу зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» №11 від 17 жовтня 2014 року вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів. Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника. Суд, враховуючи ту обставину, що відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 21 червня 2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Новокодацьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що зроблено відповідний актовий запис №299, а прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини стало [PERSON] (а. с. 6). Від подружнього життя сторони мають малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис №93 (а.с. 7). З матеріалів\~справи вбачається,\~що [PERSON] \~проживає без\~реєстрації з\~жовтня 2022\~року за\~адресою:\~ [ADDRESS] ,\~разом з\~донькою \~ [PERSON] ,\~що підтверджується\~актом про\~проживання №122,\~який складено\~04\~квітня 2023\~року членами\~комісії:\~техніками КП\~КМР «Добробут»\~ [PERSON] \~та [PERSON] , за участі сусідів - мешканців кв. [ADDRESS] вищезазначеного будинку, та затверджено начальником юридичного відділу КП КМР «Добробут» Білим О.С. (а. с. 10). Позивач [PERSON] не має змоги працювати, так як здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трьох років. Відповідно до ст.\~48\~Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг житло. Згідно із ст. 5 Протоколу N 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом N 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 75 СК України встановлено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 статті 91 СК України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм матеріального закону випливає, що дружина має право на утримання від чоловіка за умови, що здійснює догляд за дитиною до досягнення дитиною трьох років, та за умови того, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] . На цей час позивач самостійно здійснює догляд за дитиною, у зв`язку із чим не працює, що підтверджується також долученою до матеріалів справи копією трудової книжки. Також з долучених стороною відповідача матеріалів справи вбачається, що згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААГ №186250, [PERSON] присвоєно першу Б групу інвалідності з 31 травня 2023 року з причин каліцтва, поранення, травм, пов`язаних із захистом Батьківщини, строком до 01 червня 2024 року. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів зазначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір стягнення, суд дійшов висновку, що заявлений позивачкою розмір, а саме 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення їх донькою трьох років, є завищеним, оскільки відповідач на теперішній час має інвалідність, потребує постійного догляду. Також судом враховано, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2023 року, частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та призначено стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки у розмірі 1\\4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 03 травня 2023 року, і до досягнення [PERSON] повноліття, яке ще не набрало законної сили, але за вищенаведених обставин у суду відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача щодо об`єднання двох позовів про стягнення аліментів на дружину разом з позовом про стягнення аліментів на дитину. Крім того, суд також враховує те, що у своєму відзиві представник відповідача частково визнав позовні вимоги і просив стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), а позивач не заперечувала щодо стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/10 частини заробітку (доходу), про що зазначила у наданій до суду заяві від 13 липня 2023 року. Враховуючи встановлені судом обставини, виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку, а також дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача на утримання позивача у розмірі 1/10 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення донькою - [PERSON] , [INFO] , трьох років, починаючи стягнення з 11 квітня 2023 року. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах сум платежів за один місяць. Згідно із ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду. При цьому, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є особою, яка має інвалідність 1 групи, тому він на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, у зв`язку з чим, судові витрати у справі у вигляді судового збору слід компенсувати за рахунок Держави.

Outcome: partial