Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 04.04.2023 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом в якому просить суд: - встановити факт сумісного проживання матері заявниці [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку № [NUMBER] в масиві № [NUMBER] кадастровий номер № 5120882800:01:0600 загальною площею 0.968 га., яка розташована на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.09.2005 року. Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] обґрунтовує зокрема тим, що [INFO] , померла її мати [PERSON] , свідоцтво про смерть [NUMBER] , актовий запис № 11. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № [NUMBER] в масиві № [NUMBER] , загальною площею 0.968 га., яка розташовані на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.09.2005 року, згідно розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області від 18.02.2003 року № 217/2003. Позивачка зазначає, що до дня смерті мати вони вели спільне господарство та мешкали разом з 2000 року за однією адресою по [ADDRESS] , згодом позивачка провела її поховання, про що свідчить відповідна довідка Старокозацької сільської ради № 77 від 03.03.2023 року та акт № 16 від 03.03.2023 року. В подальшому позивачка звернулась до Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори із заявою для оформлення та видачі їй свідоцтва про право на спадщину. Однак, нотаріусом у видачі свідоцтва їй було відмовлено оскільки у неї відсутні оригінали правовстановлюючого документу на земельну ділянку у зв?язку з чим їй було відмовлено у видачі свідоцтва та рекомендовано звернутись до суду, про що свідчить відповідний лист нотаріуса. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.04.2023 року було відкрито провадження по вказаній справі та призначено підготовче судове засідання на 03 травня 2023 року на 11 годину 50 хв. Крім того,\~вказаною ухвалою\~було витребувано від: - другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24) копію спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою Білгород-Дністровського\~міськрайонного суду\~Одеської області\~від 12.06.2023\~року було\~витребувано від Відділу № 2 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Одеській області (Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 3а) копію Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216, ділянка № [NUMBER] , в масиві № [NUMBER] , кадастровий номер 5120882800:01:001:0600, загальною площею 0,968 га, виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01 вересня 2005 року. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання призначене на 12.07.2023 року сторони не з`явились. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, однак подав до суду заяву, відповідно до якої просила суд розглядати справу без її участі. На задоволені позовних вимог наполягає. 18.04.2023 року від представника відповідача надійшла заява, відповідно до якої просив розгляд справи провести за відсутності відповідача. Проти позову сторона не заперечує. Згідно ч.2\~ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3\~ст.128 ЦПК України\~судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5\~ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4\~ст.223 ЦПК\~Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно\~ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями\~263\~і\~265\~цього\~Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до\~ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому\~статтею 272 цього Кодексу. Фактичні обставини встановлені судом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Стосовно заявленої вимоги позивачки [PERSON] щодо встановлення сумісного проживання з спадкодавцем. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , в с. Козацьке Білгород-Дністровського району Одеської області, про що виконавчим комітетом Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, було зроблено відповідний актовий запис № 11. Факт родинних зв`язків між позивачкою та [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 10.07.1959 року та свідоцтвом про одруження [PERSON] серії [NUMBER] від 14.10.1979 року. Відповідно до довідки № 77 виданої Старокозацькою сільською радою від 03.03.2023 року, вбачається, що дійсно померла [PERSON] , [INFO] , фактично проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею по день її смерті проживала та вела спільне господарство [PERSON] . Таким чином, у суду не виникає сумніву, щодо дійсності факту сумісного проживання позивачки разом з матір`ю. Стосовно вимоги позивача, щодо визнання за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку № [NUMBER] в масиві № [NUMBER] кадастровий номер № 5120882800:01:0600 загальною площею 0.968 га., яка розташована на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.09.2005 року, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка звернулась до державного нотаріуса Мельниченка М.М., Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області з метою оформлення спадщини після смерті померлої матері. Так нотаріусом у відповіді щодо неподання документів необхідних для вчинення нотаріальних дій № 200/01-16 від 16.03.2023 року, було повідомлено позивачу, що на підставі п.1 ст. 1220 Цивільного кодексу України спадщина після смерті [PERSON] , відкрилась [INFO] . У відповідності до підпунктів 4.15 та 4.18 п. 4 глави 10 розділу Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу 1 цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, у відповідності до ч.1 п.2 ст.49 ЗУ «Про нотаріат», є підставою для відмови у вчиненні нотаріально дій. У зв?язку з чим, позивачу було рекомендовано звернутись із позовом до суду про визнання права власності на спадкове майно. Так судом\~встановлено,\~що матері\~позивачки [PERSON] \~за життя\~на праві\~власності належала земельна ділянка № [NUMBER] в масиві № [NUMBER] кадастровий номер № 5120882800:01:0600 загальною площею 0.968 га., яка розташована на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.09.2005 року. Вищезазначений факт підтверджується листом № 1826/34000-23 управління надання адміністративних послуг відділу № 2 Головного управління держгеокадастру в Одеській області від 30.06.2023 року та копією другого примірника державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216, зареєстрованого в реєстрі державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою договорів оренди землі 01.09.2005 року за № 010551500678, виданого гр. [PERSON] . Як вбачається з листа державного нотаріуса Мельниченка М.М., Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області від 25.04.2023 року № 324/01-16, друга Білгород-Дністровська нотаріальна контора Одеської області повідомляє, що згідно спадкового реєстру, спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Таким чином суд приходить до наступного висновку. Позиція суду та оцінка аргументів сторін. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з частиною першою\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтями\~15,\~16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом\~ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Згідно пункту 10\~постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», та відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.\~У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за\~правилами позовного провадження. Відповідно до пункту «г» частини першої\~статті 81\~Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав власності громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини 3\~статті 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення, що передбачено частиною 1\~статті 1225 ЦК України. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України. Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні\~від 15\~листопада 1996\~року у\~справі «Чахал\~проти Об`єднаного\~Королівства» Європейський\~суд з\~прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом установлено, що позивач є такою, що дійсно прийняла спадщину після померлої [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] в масиві № [NUMBER] кадастровий номер № 5120882800:01:0600 загальною площею 0.968 га., яка розташована на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.09.2005 року. Отже, враховуючи відсутність заперечень та доказів протилежного, суд вважає доведеною ту обставину, що за життя спадкодавцю дійсно належало вказане майно (майнове право) та вважає, що матеріалами справи підтверджується факт того, що позивач прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті її матері у вигляді земельної ділянки № [NUMBER] в масиві № [NUMBER] кадастровий номер № 5120882800:01:0600 загальною площею 0.968 га., яка розташована на території Козацької сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 551216 виданого Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 01.09.2005 року. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved