Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

23.12.2021 року позивач звернулася з позовом\~ до Московського районного суду м. Харкова про визнання [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що відповідач по справі зареєстрований у вказаній квартирі, проте з 2015 року у ній не проживає, не бере жодної участі в її утриманні. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинить. Реєстрація відповідача в квартирі, наймачем якої є позивач, створює перешкоди в її утриманні, оскільки сплата послуг за повнолітнього працездатного відповідача, який не проживає за місцем реєстрації, є додатковими, необґрунтованими витратами сімейного бюджету. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова Єрмак Н.В. від 17.01.2022 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 № 2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09.05.2023 року справа прийнята до провадження судді Гольник Л.В. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, про причини неявки не інформував, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав. За таких обставин судом відповідно до ст. ст.\~280,\~281 ЦПК України\~постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши докази в їх сукупності, прийшов до такого висновку. За статтями 3 та 4\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи та закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст.\~12\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина 1 ст.\~13\~ЦПК України вказує, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Судом встановлено, що позивач на даний час є основним квартиронаймачем квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира не приватизована та була надана за ордером матері позивача, яка пропала безвісті та у 2017 році була визнана померлою. У вказаній квартирі, окрім позивача зареєстровані 5 осіб, в тому числі і відповідач по справі. Відповідач з 2015 року у вищевказаній квартирі не проживає, речей його немає, він не бере жодної участі у її утриманні. Вказаний факт зафіксовано в акті про не проживання особи за місцем реєстрації. Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, у якому фізична особа проживає постійно або тимчасово. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд вважає, що позивачем надано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження факту, що відповідач не проживає у спірній квартирі. Для ухвалення рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, має бути належним чином доведено факт непроживання особи у приміщенні понад 6 місяців. В той же час, в даному випадку, такі обставини належним чином доведені. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved