Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Представник позивача - адвокат Денисенко С.В. звернувся в суд в інтересах [PERSON] до акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", третя особа : [PERSON] , про стягнення страхового відшкодування. 05 лютого 2023 року о 16 год.55 хв. [PERSON] в м.Ічня по вул.Бунівка , керуючи автомобілем RENAUT Logan, д.н.з. [NUMBER] , при виконанні маневру повороту ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю DAEWOO LANOS , д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, яким він рухався йому назустріч, внаслідок чого транспортні засоби зіткнулися та отримали механічні пошкодження. У зв`язку з цим вони, згідно з вимогами п.2.11 Правил дорожнього руху був складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка, у якому [PERSON] зазначив про повне визнання ним своєї вини у вчиненні ДТП. Відповідно до постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21.03.2023 року у справі №733/198/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124,122-4,130 ч.4 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. \~ \~ \~ \~ Заяву\~ про\~здійснення страхового\~відшкодування та\~документи ,\~що \~вимагаються відповідно\~ до\~ст.53\~Закону «Про\~обов`язкове страхування\~цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» позивач\~подав 13.03.2023\~року до\~відділення АТ\~«СГ «ТАС»\~(приватне).\~Однак \~йому було\~відмовлено \~у виплаті\~ страхового\~ відшкодування,\~оскільки він\~не є\~власником \~пошкодженого транспортного\~засобу.\~З даним\~висновком \~позивач не\~згодний та\~його відмову\~у виплаті\~безпідставною,\~в зв`язку\~з чим\~ просить\~стягнути з\~ АТ\~«СГ «\~ТАС» (приватне)\~на його\~користь 26\~327,92\~грн.\~у відшкодування\~ шкоди,\~що складається\~з вартості\~ відновлюваного\~ремонту,\~ суму\~пені,\~інфляційних витрат\~та 3%\~річних за\~ увесь\~час прострочення\~виплати страхового\~відшкодування,\~починаючи з\~ 13.05.2023\~року,\~розраховану на\~ день\~ухвалення рішення\~та судові\~витрати по\~сплаті судового\~збору,\~витрат \~на проведення\~експертизи та\~витрат на\~правничу допомогу. 27.06.2023\~до суду\~надійшов відзив\~представника відповідача\~Приватного акціонерного\~товариства "Страхова\~група "ТАС",\~відповідно до\~змісту якого\~відповідач просив\~відмовити в\~задоволенні позовних\~вимог.\~Вказав, що твердження\~ позивача,\~що «на\~момент \~ДТП [PERSON] \~мав право\~керувати автомобілем\~DAEWOO\~LANOS\~,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~а отже\~має право\~вимоги \~за завдану\~шкоду автомобілю\~DAEWOO\~LANOS\~,\~д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~до винної\~особи та\~страхової компанії»\~є абсурдними,\~яке грубо\~суперечить нормам\~матеріального та\~процесуального права.\~Тому ,\~за відсутності\~підстав для\~задоволення позовних\~вимог про\~стягнення страхового\~відшкодування,\~відсутні також\~і підстави\~для задоволення\~інших позовних\~вимог,\~зокрема стягнення\~з відповідача\~цієї суми\~з урахуванням\~індексу інфляції,\~пені,\~3%\~річних. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, в заяві, поданій через електронну пошту позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Справу розглядати у їх відсутності. Відповідач та\~третя особа\~у судове\~засідання не\~з`явилися,\~про день,\~час та\~місце слухання\~справи повідомлені\~належним чином,\~тому суд\~вважає за\~можливе розглянути\~справу \~за наявними\~в матеріалах\~справи доказами\~без участі\~сторін. У зв`язку з неявкою сторін, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України , без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 лютого 2023 року о 17 год.25 хв. [PERSON] в Ічня по вул. Бунівка Прилуцького району Чернігівської області, керуючи автомобілем RENAUT Logan,, д.н.з. [NUMBER] , при виконанні маневру повороту ліворуч не надав перевагу в русі автомобілю DAEWOO LANOS , д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, яким він рухався йому назустріч, внаслідок чого транспортні засоби зіткнулися та отримали механічні пошкодження. Водій [PERSON] на місці скоєння ДТП свою провину визнав, в результаті чого на місці було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки RENAUT Logan, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне) на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.11.2022 року № АТ/3408549. За умовами полісу встановлений розмір франшизи 3200,00 грн. Позивач звернувся до відділення АТ «СГ «ТАС» (приватне) в м. Ічня із заявою від 13.02.2023 року про відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. Однак йому було відмовлено у виплаті такого, оскільки він не є власником пошкодженого транспортного засобу. Згідно постанови Ічнянського районного суду Чернігівської області від 21.03.2023 року у справі №733/198/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ст.124,122-4,130 ч.4 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Як вбачається з примітки до ст.124 КУпАП особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння під впливом лікарських препаратів та у разі складення такими водіями спільного повідомлення про ДТП, відповідно до встановленого Моторним (транспортним) страховим бюро зразка. У такому випадку водії згаданих транспортних засобів після складення ними зазначеного в цьому пункті повідомлення звільняються від обов`язків, передбачених підпунктами «д» - «є» пункту 2.10 цих Правил. Згідно страхового поліса №АТ/3408549 від 15.11.2022 року автомобіль RENAUT Logan, д.н.з. [NUMBER] застрахований в АТ «СГ «ТАС» (приватне)(а.с.14). З висновку\~експерта \~№053/22\~ за\~результатами \~проведення \~ автотоварознавчого\~дослідження автомобіля\~DAEWOO\~ LANOS\~,\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~ від\~08\~травня \~2023року,\~розмір матеріального\~збитку завданого\~володільцю автомобіля\~DAEWOO\~ LANOS\~,\~д.н.з.\~ [NUMBER] .\~ в\~результаті його\~пошкодження у\~ДТП станом\~на 05.05.2023року\~склав 35\~433,50\~ грн\~(а.с.\~18). Позивачем було сплачено вартість експертного дослідження у розмірі 2200,00 грн., що підтверджується квитанцією №163613638 про оплату наданих експертних послуг від 03.05.2023 року. Відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Позивач 06\~лютого 2023\~року звернувся\~до АТ\~«СГ «ТАС»\~із заявою\~про здійснення\~страхового відшкодування\~по вказаній\~дорожньо-транспортній\~пригоді (а.с.15),\~на що\~листом від\~06\~лютого 2023\~року №02327/35/2023/53\~ було\~відмовлено виплачувати\~страхове відшкодування,\~оскільки позивач\~не є\~власником транспортного\~засобу автомобіля\~DAEWOO\~ LANOS\~,\~д.н.з.\~ [NUMBER] \~(а.с.18). Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння. Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує. Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини. Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно. Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14. Суд встановив, що [PERSON] управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, тому , відповідно до норм ЦК та Правил дорожнього руху є належним володільцем пошкодженого у результаті ДТП автомобіля, а згідно положень Закону №1961-ІV для цілей цього Закону визнається його власником , тобто він правомірно володів цим майном ,відповідно має право на отримання відшкодування завданої шкоди. Аналогічні за змістом висновки зазначені Верховним Судом у постановах від 07.11.2018 у справі №200/21325-ц та у справі №755/2656/19. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦПК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному, заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. За змістом статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана позивачем з відповідача сума інфляційних втрат та 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми страхового відшкодування є відповідальністю сторони за допущене нею правопорушення умов договору страхування. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. З огляду на юридичну природу правовідносин, які склалися між страховиком та потерпілим як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Згідно з п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Так, судом встановлено, що позивач мав право на отримання страхового відшкодування у сумі 26\~327,92грн. (вартість відновлювального ремонту 35\~433,50грн.- ПДВ 5905,58грн. франшиза 3200,00 грн.=26327,92 грн.) Відтак позивач мав право на отримання страхового відшкодування у сумі 26\~327,92 грн. з часу звернення до страховика із відповідною заявою та надання всіх документів, необхідних для вирішення питання про право на таку виплату та для встановлення розміру матеріальної шкоди. Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення із приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» неоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 26\~327,92 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Договір є обов`язковим до виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. В силу вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодування матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 639/224/16-ц від 21.04.2021 року. Позивач просить стягнути страхове відшкодування в розмірі 26\~328,92 грн. та інфляційні втрати в розмірі 131,64 грн., 3 % річних від несплаченої (неповернутої) суми страхового відшкодування в розмірі 101,71 грн. а також пені від розміру недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 1695,09 грн. починаючи з 13.05.2023 по день ухвалення рішення, а всього 28\~256,36 грн. Проте, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані положення набрали чинності 17.03.2022 року. Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за договорами позики змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності. Позовна заява подана до суду 05 червня 2023 року, тобто в період воєнного стану та після того, як вказані положення набрали чинності. Тому, вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми заборгованості та штрафних санкцій за період з 13.05.2023 по день винесення судового рішення (28.06.2023) є безпідставною, оскільки не відповідає приписам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не підлягає задоволенню. Що стосується стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виплати страхового відшкодування, починаючи нараховування з 29.06.2023 року до моменту виконання судового рішення , то суд вважає, що ця вимога позивача є передчасною та задоволенню не підлягає. \~Згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, лише на 93,2% , то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 1000,59 грн. сплаченого судового збору, та 2\~050,40 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи. Вирішуючи подану позивачем заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до положень ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Згідно розрахунку [PERSON] отримав допомогу у формі надання професійної правничої (правової) допомоги за підготовлення та пред`явлення позовної заяви вартістю 7 000,00 грн. Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, з урахуванням часткового задоволення позову, принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності та пропорційності. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені на 93,2 % від заявленого , то і сума судових витрат за отримання правничої допомоги підлягає задоволенню теж на 93,2%. , що становить 6 524 грн.00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial