Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

16.03.2023 року [PERSON] засобами поштового зв`язку звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із вищезазначеним позовом у якому просить стягнути з державної установи «Держгідрографія» середній заробіток за час вимушеного прогулу та середній заробіток за час затримки виконання судового рішення у справі №759/11688/20 про поновлення на роботі у сумі 638991,18 грн. з вирахуванням з вказаної суми належних до сплати податків і зборів. В обґрунтування позову вказує на невиконання ДУ «Держгідрографія» рішення суду про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в результаті чого його право на працю та оплату праці було порушене та відбулася затримка виконання судового рішення з вини відповідача у справі №759/11688/20 за період часу з 06.07.2020 р. по 15.02.2022 р. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.03.2023 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08.05.2023 р. до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача заперечує проти позовних вимог з підстав необґрунтованості. Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначає, що позивач просить задовольнити позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які вже розглядались судом у іншій справі, між тими ж сторонами, а саме у справі про поновлення його на роботі. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, то у відповідача не було підстав його виконувати, оскільки суд не допустив негайне виконання рішення, а позивач не звертався із вимогою постановлення додаткового рішення. 17.07.2023 р. позивачем надіслано до суду відповідь на відзив, у якому йдеться про те, що відповідач не зазначає причин та умов, що завадили йому добровільно виконати рішення суду, яке набрало законної сили не виконав свого обов`язку, встановленого законодавством в частині своєчасного поновлення [PERSON] на посаді начальника відділу управління майном державної установи «Держгідрографія». Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. А тому відповідачем порушено порушені право на труд та на оплату праці, які гарантовані Конституцією України та Законом України «Про оплату праці», в результаті чого відбулась затримка виконання судового рішення з вини державної установи «Держгідрографія» у справі №759/11688/20 за період часу з 06.07.2020 по 15.02.2022 р. У судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено, що згідно довідки №53 від 28.12.2022 р., виданої ДУ «Держгідрографія», [PERSON] з 12 серпня 2019 р. по 06 липня 2020 р. працював у ДУ «Держгідрографія» на посаді начальника відділу управління майном. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2021 р. позов [PERSON] до ДУ «Держгідрографія» про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу задоволено. Поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу управління майном державної установи «Держгідрографія». Стягнуто з ДУ «Держгідрографія» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 33649,32 грн. Наказом виконуючого обов`язки начальника державної установи «Держгідрографія» Анісімовим А.Є. від 03.01.2023 р. №03-к скасовано наказ ДУ «Держгідрографія» від 06.07.2020 р. №220-к «Про особовий склад», поновлено [PERSON] на посаді начальника відділу управління майном державної установи «Держгідрографія», виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу. Листом №2/1-зп/12/23 від 10.01.2023 р. [PERSON] повідомлено про те, що ДУ «Держгідрографія» не вбачає правових підстав для здійснення виплати за час вимушеного прогулу. Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.01.2023 р. ДУ «Держгідрографія» відмолено у відкритті апеляційного провадження на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 11.05.2021 р. Ухвалою Верховного суду від 02.03.2023 р. ДУ «Держгідрографія» відмолено у відкритті касаційного провадження на ухвалу 16.02.2023 р. Дослідивши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору суд встановив, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 236 КЗпП України передбачає, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного для після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Виходячи з лексичного значення (тлумачення) поняття «затримка», як «зволікання», за змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення (постанова Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-435цс15) Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєвоважливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. У постанові Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 209/1944/18 (провадження № 61-16466св20) зазначено, що «належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника. Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18 (провадження № 61-39740св18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 (провадження № 14-607цс19), викладено правовий висновок про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку У постановах Верховного Суду від 4 листопада 2019 року у справі № 750/2140/19, (провадження № 61-14429св19), від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, (провадження № 61-25800св18), від 31 жовтня 2019 року у справі № 569/10189/16-ц (провадження № 61-14433св18), Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15, викладено правовий висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися. Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків». Таким чином, заперечення відповідача про те, що [PERSON] лише 09.02.2022 р. пред`явив виконавчий лист до роботодавця (відповідача), 15.02.2022 р. забрав виконавчий лист, повторно 30.12.2022 р. його пред`явив до роботодавця не мають під собою правового підгрунття для відмови у задоволенні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час від дати ухвалення рішення до фактичного розрахунку. При вирішенні справи суд має, насамперед, визначити зміст спірних правовідносин, обрати норму права, що їх регулює, та повинен правильно її застосувати. У даній справі, у сторін виник спір щодо невиконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року у справі № 759/11688/20 про поновлення [PERSON] на роботі, тому строк затримки виконання вказаного рішення про поновлення на роботі розпочинає свій перебіг негайно після проголошення рішення суду у справі № 759/11688/20 - 11 травня 2021 року та закінчує його - 3 січня 2023 року (з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі). Звертаючись з позовом, [PERSON] просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за період з 6 липня 2020 року (день його звільнення) до 15 лютого 2022 року (дата подання ним заяви про повернення виконавчого документа без виконання). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Вимоги про стягнення вказаного середнього заробітку за період з 16 лютого 2022 року до 3 січня 2023 року (дата видання наказу про поновлення позивача на роботі на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 травня 2021 року у справі № 759/11688/20) [PERSON] не заявляв, тому суд, з урахуванням змісту частини першої статті 13 ЦПК України, такі вимоги не розглядає. За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення з Державної установи «Держгідрографія» на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України за період з 11 травня 2021 року (день ухвалення рішення суду про поновлення на роботі) до 15 лютого 2022 року (межі заявлених позовних вимог), а саме за 193 дні. Відповідно до довідки Державної установи «Держгідрографія» № 27 від 28 грудня 2022 року середньоденна заробітна плата [PERSON] за останні два місяці роботи останнього (травень, червень 2020 року) складає 1 676,76 грн. Вказаний розрахунок середнього заробітку відповідає алгоритму, встановленому у пункті 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Враховуючи викладене, з Державної установи «Держгідрографія» на користь [PERSON] підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 323 614,68 грн (1 676,76 грн * 193 дні). Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення середнього заробітку за період з 6 липня 2020 року до 10 травня 2021 року, оскільки з урахуванням того, що рішення у справі № 759/11688/20 ухвалено тільки 11 травня 2021 року, вказаний період не можна вважати затримкою виконання рішення про поновлення на роботі. За таких обставин у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Зазначення у назві позовної заяви та прохальній її частині про те, що сума, яку просив стягнути позивач складається з середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, спростовується змістом позовної заяви (зокрема її пунктом 31). Крім того, позивач не наводить у позові окремий розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що вказує про пред`явлення цього позову саме з метою стягнення середнього заробітку затримку виконання рішення про поновлення на роботі. Також суд враховує, що звертаючись із позовом у справі № 759/11688/20 позивач просив, серед іншого, стягнути з роботодавця середній заробіток за час вимушеного прогулу 7 липня 2020 року до дня прийняття судом рішення про поновлення на роботі, тобто 11 травня 2021 року. Не вирішення судом у справі № 759/11688/20 питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не є підставою для стягнення такої суми у межах справи, яка розглядається. Суд відхиляє доводи відзиву про те, що рішення суду не підлягало негайному виконанню з огляду на відсутність у його резолютивній частині такої вказівки, оскільки відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-435цс15 затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Також підлягають відхиленню аргументи відзиву Державної установи «Держгідрографія» про те, що [PERSON] в період з 13 січня 2021 року до 28 грудня 2021 року працював на посаді директора Департаменту правового забезпечення Державної служби морського та річкового транспорту України не впливають на правильність вирішення даної справи, оскільки доказів вжиття відповідачем заходів щодо виконання рішення суду про поновлення на роботі позивача з 6 липня 2020 року або неможливості виконати рішення суду у справі № 759/11688/20 у зв`язку з вказаними обставинами матеріали справи не містять. На підставі ст. ст. 235, 236 КЗпП,

Outcome: partial