Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на його користь середній заробіток за затримку виплати розрахункових в сумі 67 660 грн. 98 коп. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що позивач працював водієм автотранспортних засобів у товаристві з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс». 12 жовтня 2021 року наказом №415-3В від 24.09.2021 року був звільнений з роботи. На момент звільнення підприємство заборгувало йому заробітну плату в сумі 41 834 грн. 38 коп. За період від звільнення йому перерахували 5 155, 53 грн., заборгованість станом на день подання позову становить 36 678 грн. 85 коп. Вказує, що розмір його середньомісячного заробітку зазначено у розрахунковому листі як розмір вихідної допомоги і він становить 11 276,83 грн. Ухвалою суду від 14 червня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник позивача подала до суду заяву, в якій вказала, що просить розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі від представника відповідача не надходило, відзиву на позову заяву [PERSON] до суду не подано. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з"ясувавши фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого. Судом встановлено із копії наказу №415-ЗВ від 24 вересня 2021 року, що між ТзОВ «Прикарпатзахідтранс» та позивачем [PERSON] припинено трудовий договір на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається із копії розрахункового листа борг організації на кінець місяця перед [PERSON] становить 41 834, 38 грн., розмір вихідної допомоги, яка нарахована йому згідно наказу про припинення трудового договору від 24.09.2021 року в розмірі одного середньомісячного окладу 11 276,83 грн. Як зазначає позивач, та вбачається із виписки по особовому рахунку [PERSON] у АТ «Перший український міжнародний банк» відповідачем ТОВ «Прикарпатзахідтранс» йому виплачено 654,96 грн 12.09.2021, 864, 55 грн. 22.09.2021, 1259,40 грн 05.05.2022, 906,73 грн. 13 травня 2022, 1469, 89 грн 03.06.2022, а всього 5 155, 53 грн. Станом на день ухвалення рішення у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідност.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Статтею 47 КЗпП України встановлений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми ,належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідальність зазатримку розрахункупри звільненнівстановлює стаття 117 КЗпП України.Так, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові суму строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій. Позивач стверджує, що на підставі зазначених положень закону, через не проведення в день звільнення позивача виплата всіх сум, що належать йому від товариства, відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки відповідного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, а також арешт рахунків не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. А отже, оскільки з моменту звільнення позивача 24 вересня 2021 року до дня подання даної позовної заяви минуло більше шести місяців з відповідача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, відповідно до вимог ст.. 117 КЗпП України, який розрахований шляхом множення середньомісячної заробітної плати позивача 11276,83 грн. на 6 місяців і становить 67 660 грн. 98 коп. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення повністю, з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" на його користь слід стягнути 67 660 грн. 98 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку та інших обов`язкових платежів (п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року). За правилами ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного та

Outcome: approved