Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

31.05.2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26.07.2019 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вже тривалий час подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, фактично сім`я припинила своє існування, фактичні шлюбно-сімейні відносини припинено, сумісне господарство не ведеться, стосунки між ними розладилися, зникло взаєморозуміння та взаємоповага. Ухвалою суд від 14.06.2023 року відкрито спрощене провадження з повідомленням сторін. У судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись вчасно та належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав, відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, причин неявки не повідомив, клопотань про відкладення слухання справи або відзиву суду не надходило. Пунктом 2 ч.7 ст.128 ЦПК України визначено, що судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. До суду повернувся не вручений конверт з судовою повісткою з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Враховуючи викладене, оскільки позивач надав згоду на ухвалення заочного рішення, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, відповідно до положень\~ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до\~ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між сторонами зареєстровано шлюб 26.07.2019, від шлюбу дітей не мають. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За положенням ч.2 ст. 112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умов, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи викладене, оскільки фактичні шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї не можливе та суперечить інтересам позивача та відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи\~ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved