Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила суд стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену матеріальну допомогу за період з 2017 по 2021 роки в розмірі 10029, 85 грн та судові витрати на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн. В обґрунтування позову зазначила, що, позивач працює оператором станційного технологічного центру оброблення поїзної інформації та перевізних документів на станції Кривий Ріг-Сортувальний у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» з 03.07.2014. У 2017-2021 роках їй надавалась щорічна відпустка та вона користувалася правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі. За цей період матеріальна допомога була надана у розмірі: 2017 рік 1720,40 грн., 2018 рік 2202,50 грн., 2019 рік - 2401,25 грн., 2020 рік 2 627, 50 грн., 2021 рік 2837,50 грн. Тоді як допомога повинна була виплачена у розмірі: 2017 рік - 3 200, 00 грн., 2018 рік 3 723, 00 грн., 2019 рік - 4 173, 00 грн., 2020 рік - 4 723, 00 грн., 2021 рік - 6 000, 00 грн. Так, відповідач в порушення п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх трудових прав. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, до початку розгляду справи від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності в якій остання позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, 26.06.2023 надіслала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просила розглянути справу за її відсутності, відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до наданого відзиву, представник відповідача посилається на те, що предметом позову є вирішення питання про порушення законних прав та інтересів позивача через недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі, не менше мінімальної заробітної плати, як це було раніше передбачено Колективним договором, тобто цей спір виник з підстав виконання (невиконання) колективного договору, а тому відповідно до п. «в» ч. 1 ст.2 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» цей спір є колективним трудовим спором, а тому вказана справа взагалі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, зазначає, що п. 3.1.4 Колективного договору, матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В подальшому, відповідно до п.п. 3, 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №1774-УІІІ від 06.12.2016 року, встановлено що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, передбачених колективним договором усіх рівнів. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року. У зв`язку з такими змінами у законодавстві спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» і голови Криворізької територіальної профспілкової організації № П-5-8г/а від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Також спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» і голови Криворізької територіальної профспілкової організації від 10.06.2021 № П-13-85г постановлено при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням за письмовою заявою працівника матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 1 січня (податкового) звітного року. Крім того, спільною постановою керівництва структурного підрозділу «Криворізька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» і голови Криворізької територіальної профспілкової організації від 20.01.2022 № П- 15-92г постановлено при наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік згідно з положенням за письмовою заявою працівника матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів (з коефіцієнтом 1,31) для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 1 січня (податкового) звітного року. Таким чином, вимога щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати не відповідає вимогам п.п. 3, 5 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016. Разом з тим, не внесення до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплат, які суперечать Закону, оскільки, як вказувалось вище, п. 5 розділу 11 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016 чітко зазначено, що до внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб». Крім того, представник відповідача зауважив, що позивачем заявлено до стягнення не обґрунтований та завищений розмір витрат на правову допомогу в розмірі 2500,00 грн. Дослідивши письмові матеріали справи, давши їм належну оцінку, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що позивач працювала з 2014 року на різних посадах на станції Кривий Ріг-Сортувальний у Криворізькій дирекції залізничних перевезень Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» (а.с.15-16) З розрахунків заробітної плати, видно, що позивачу була виплачена матеріальна допомога: 2017 рік 1720,40 грн., 2018 рік 2202,50 грн., 2019 рік - \~2401,25 грн., 2020 рік\~ 2627,50 грн., 2021 рік 2837,50 грн (а.с.22, 24, 26, 28, 30). Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.13\~КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як видно із матеріалів справи, пунктом п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2015 рік, який є чинним станом на час виникнення спірних правових відносин, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачується згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги (а.с. 19). Відповідно до Постанови № П-5-58г/а від 31.03.2017 постановлено застосовувати з 01.04.2017 замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» (а.с.21). Згідно з п. 1.4. Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору можуть вноситься за взаємною домовленістю сторін, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові та соціально-економічні інтереси працівників. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», тобто на момент прийняття Постанови № П-5-58г/а від 31.03.2017, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн. Відповідно до\~Закону України\~«Про\~державний бюджет України на 2017рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1600,00 грн., з 01 травня 2017 року - 1684,00 грн., з 01 грудня 2017 року\~1762,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн., 2105,00 грн., 2202,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1762,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1841,00 грн., з 01 грудня 2018 року - 1921,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн., 2301,25 грн. та 2401,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2007,00 грн., з 01 грудня - 2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн., 2508,75 грн. та 2627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн. Відповідно до\~Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2197,00 грн., з 01 грудня 2020 року - 2270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн., 2746,25 грн. та 2837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року - 5000,00 грн. Відповідно до\~Закону України\~«Про\~державний бюджет України на 2021рік»\~прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2379,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~2481 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн., 2973,75 грн. та 3101,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6000,00 грн., з 01 грудня 2021 року\~6500,00 грн. Таким чином, прийняття 31.03.2017 Постанови № П-5-58г/а є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3 200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не Постанови № П-5-58г/а від 31.03.2017, а п. 3.1.14 Колективного договору. Відповідно до\~ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними. Стаття 9 КЗпП\~не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. Суд вважає, що прийняття\~Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» № 1774-УІІІ від 06.12.2016\~не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.14 Колективного договору Криворізької дирекції залізничних перевезень на 2015 рік, в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, в даному випадку, колективним договором, п. 3.1.14. яким визначено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадку поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачується згідно з положенням за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. При цьому, оскільки виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у 2017-2021 роках, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2017-2021 роки. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню, тому з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в розмірі 10029,85 грн., що складається з: 1479,60 грн. за 2017 рік (3200,00 грн. 1720,40 грн.); 1520,50 грн. за 2018 рік (3723,00 грн.\~ 2202,50 грн.); 1\~771, 75 грн. за 2019 рік (4173,00 грн.\~- 2401,25 грн.); 2 095,50 грн. за 2020 рік (4723,00 грн.\~ - 2 627,50 грн.); 3162,50 грн. за 2021 рік (6 000,00 грн.\~ 2837,50 грн.). Відповідно до положень ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави, беручи до уваги, що позивач при поданні позову до суду звільнена від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 грн. Крім того, відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі\~ст.\~137\~ЦПК України,\~витрати,\~пов`язані з\~правничою допомогою\~адвоката,\~несуть сторони,\~крім випадків\~надання правничої\~допомоги за\~рахунок держави. За\~результатами розгляду\~справи витрати\~на правничу\~допомогу адвоката\~підлягають розподілу\~між сторонами\~разом із\~іншими судовими\~витратами.\~Для цілей\~розподілу судових\~витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до\~ч.8\~ст.\~141\~ЦПК України,\~розмір витрат,\~які сторона\~сплатила або\~має сплатити\~у зв`язку\~з розглядом\~справи,\~встановлюється судом\~на підставі\~поданих сторонами\~доказів (договорів,\~рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи видно, що 16.05.2023 між позивачем та адвокатом Товкун А.В. укладено договір про надання правової допомоги № 16/05 (а.с.38). Відповідно до п. 3.1. Договору, за надання правової допомоги, клієнт сплачує адвокату винагороду (гонорар) у розмірі визначеному в Акті про надання правової допомоги. Відповідно до акта про надання правової допомоги від 16.05.2023, адвокатом надано правову допомогу в розмірі 2500,00 грн., що включає в себе усну консультацію, щодо підстав для звернення до суду із позовною заявою, правовий аналіз наданих позивачем документів, складання позовної заяви, ксерокопіювання позову з додатками, подання позову до суду, яку відповідно до квитанції № 3254013 (а.с.44), позивач сплатила в повному обсязі. Беручи до уваги надані докази понесення витрат позивачем, належного обґрунтування таких витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

Outcome: approved