Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов`язання вчинити дії та просить зобов`язати відповідача здійснити реструктуризацію зобов`язань позивача за Кредитним договором №ML-400/81/2007 від 11.06.2007р., укладеним між позивачем та відповідачем. В обгрунтування позову зазначає, що між ним та відповідачем був укладений Кредитний договір №ML-400/81/2007 від 11.06.2007р., за яким позивач отримав кредит у сумі 44 200,00 доларів США під фіксовану процентну ставку 13,99% річних. Вказаний Кредитний договір був забезпечений іпотекою - квартирою [ADDRESS] на підставі Договору іпотеки №PCL-400/236/2007 від 11.06.2007р. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.02.2020р. (справа №487/3332/17) стягнуто в солідарному порядку з позивача на користь АТ «ОТП Банк» станом на 17.03.2017р. заборгованість у загальній сумі 20 213,66 доларів США. 16.06.2021р. позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань за Кредитним договором №ML-400/81/2007 від 11.06.2007р. відповіднодо п. 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповіддю відповідач повідомив про відмову у здійсненні реструктуризації зобов`язань за Кредитним договором, з огляду на подання неповного комплекту документів до заяви. На думку позивача, така відмова є неправомірною та незаконною, так як позивач надав повний пакет документів. 16.05.2022р. Заводським районним судом м. Миколаєва відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] . Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 31.01.2023р. справу передано на розгляд за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва. 09.05.2023р. Голосіївським районним судом міста Києва прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «ОТП Банк» про зобов`язання вчинити дії, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач письмового відзиву на позов не надав. Позовну заяву та ухвалу суду про прийняття справи до провадження отримав 19.05.2023р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. На підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, суд зазначає наступне. За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України). За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 11.06.2007р. між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, укладений Кредитний договір № ML-400/81/2007 від 11.06.2007р., відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: 44 200,00 доларів США - розмір кредиту; мета - на споживчі цілі; дата остаточного повернення кредиту - 11.06.2017р.; дата платежу - 11 числа кожного календарного місяця; розмір платежу 691,72 доларів США; фіксована процентна ставка - 13,99% У забезпечення виконання зобов`язань позивача за Кредитним договором 11.06.2007р. між ЗАТ «ОТП Банк», як іпотекодержателем, та [PERSON] , [PERSON] , як іпотекодавцями, укладено Договір іпотеки №№PCL-400/236/2007 від 11.06.2007р., за яким в іпотеку передано нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 3.1. Договору іпотеки квартира належить іпотекодавцям на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності б/н, виданим Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 15.12.1993 року на підставі розпорядження №256/7 від 12.12.1993р. та зареєстроване Миколаївським міжміським БТІ 27.10.2004р. за №18935 у книзі 110, реєстрацій 7370285. Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2019р. у справі №487/3332/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки позов ПАТ «ОТП Банк» задоволено частково, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в солідарному порядку на користь ПАТ «ОТП Банк» суму заборгованості за кредитним договором від 11.06.2007р. №PCL-400/236/2007 в розмірі 20 549,60 доларів США, що еквівалентної 540 666,14 грн. У рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №PCL-400/236/2007 від 11.06.2007р. в розмірі 20 549,60 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною 326 369,00 грн. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20.02.2020р. рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.06.2019р. в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором і судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] ; рішення суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором змінено, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» станом на 17.03.2017 р. заборгованість за Кредитним договором №PCL-400/236/2007 від 11.06.2007р. в загальній сумі 20 213,66 доларів США, рішення суду в частині позовних вимог ПАТ «ОТП Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки змінено в частині розміру заборгованості, зменшивши розмір заборгованості за Кредитним договором №PCL-400/236/2007 від 11.06.2007р. з 20 549,60 доларів США, яка утворилася станом на 17.03.2017р.; рішення суду в частині розподілу судових витрат змінено та стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «ОТП Банк» по 1 994,25 грн. судового збору з кожної, в іншій частині рішення суду залишено без змін. Позивач звернувся до відповідача із заявою від 16.06.2021р. про проведення реструктуризації за Кредитним договором №PCL-400/236/2007 від 11.06.2007р. відповідно до п. 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Листом від 13.07.2021р. №04-68-23/9152 відповідач вказав про те, що ним отримано від позивача не повний пакет документів, а саме згідно вимогам, встановленим п.п. 4 п. 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» необхідно надати наступні документи: заповнену анкету на реструктуризацію; документ про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника; документи про склад сім`ї (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї; документ, що підтверджує наявність/відсутність другого з подружжя в іпотекодавця; інші документи, які можуть впливати із суті вищеперерахованих документів. Статті 15 та 16 Цивільного кодексу України визначають, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Статтею 2 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. 13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року. Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті». Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» передбачає проведення реструктуризації боргів за кредитами в іноземній валюті, перерахування усіх грошових зобов`язань у гривневий еквівалент та списання неустойки за цими кредитними угодами. Відповідно до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям. Відповідно до пп. 1-2 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду, або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України. Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі); предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі). Відповідно до пп. 3 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків: у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину; у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі; у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення. У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. Відповідно до пп. 4 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя). У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин, при яких кредитор має право відмовити в реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»). Так, відповідач не провів реструктуризацію боргу позивача за Кредитним договором в іноземній валюті з посиланням на те, що позивачем подано не повний пакет документів, та вказав у листі від 13.07.2021р. за №04-6823/9152 про те, що позивачу необхідно надати наступні документи: заповнену анкету на реструктуризацію; документ про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника; документи про склад сім`ї (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї; документ, що підтверджує наявність/відсутність другого з подружжя в іпотекодавця; інші документи, які можуть впливати із суті вищеперерахованих документів. Суд не в повній мірі погоджується з обсягом визначених відповідачем за листом від 13.07.2021р. за №04-6823/9152 документів, оскільки такі документи, як заповнена анкета на реструктуризацію та інші документи, які можуть впливати із суті вищеперерахованих документів, не передбачені пп. 4 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», що містить вичерпний перелік документів, а тому є безпідставним витребування вказаних документів. Щодо документу про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника, то слід зазначити, що в заяві про проведення реструктуризації позивач надає таку інформацію з указанням зареєстрованого місця проживання позичальника за адресою: [ADDRESS] , та фактичного місця проживання: [ADDRESS] . При цьому з п. 5 Заяви позивача про реструктуризацію не вбачається, що ним були додані відповідні довідки. Також матеріали справи не містять доказів того, що позивачем на вимогу відповідача була надана довідка про склад сім`ї (позичальника та/або майнового поручителя). Як встановлено вище, вимога кредитора про надання такої довідки передбачено нормами пп. 4 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Підпункт 4 п. 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed