Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи заявлені вимоги тим, що [INFO] померла його мати - [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) реформованого КСП «Полісся» с. Дашинка Володарсько-Волинського району Житомирської області. Спадщину померлої прийняв позивач, так як він був зареєстрований з нею за однією адресою та розпорядився особистими речами померлої, мати за свого життя заповіту не складала. Позивач звертався до приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно - право на земельну частку (пай) КСП «Полісся» с. Дашинка Володарсько-Волинського району було видано після смерті спадкодавця. Позивач просить визнати за ним, в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на (місцевості) в землях колективної власності колишнього КСП «Полісся» с. Дашинка Володарсько-Волинського району за рахунок вільних земель резерву на території Хорошівської селищної ради, яке було надано його померлій матері, що померла [INFO] . Ухвалою судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 1 червня 2023 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання. У судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без участі позивача, а також подав до суду заяву про розгляд справи без його участь, позов підтримує. Представник відповідача, Хорошівської селищної ради, в судове засідання не з`явився, селищний голова подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника селищної ради за наявними документами, зазначив що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем; ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст. 206 цього Кодексу. Відповідно до ст.206 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити в підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] Із копій сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0066799, виданого Володарсько-Волинською районною державною адміністрацією 28.11.2008, вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Полісся» розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до довідок виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №976 та №977 від 28.03.2023 року [PERSON] , яка померла [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею на день смерті та на протязі шести місяців після смерті були зареєстровані та проживали її син [PERSON] та невістка [PERSON] . Згідно довідки виконавчого комітету Хорошівської селищної ради №978 від 28.03.2023 року [PERSON] , [INFO] фактично прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] протягом шести місяців після її смерті вступив в управління спадковим майном та проводив дрібний ремонт будинку, в якому проживав спадкодавець. Відповідно до листа приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Толстіхіної Н.Д. від 29.05.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , а саме на земельну частку (пай), оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно - право на земельну частку (пай) КСП «Полісся» с. Дашинка Володарсько-Волинського району було видано після смерті спадкодавця. З листа Черняхівської державної нотаріальної контори від 14.06.2023 та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 року) цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. Таким чином, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то судом, відповідно, застосовуються положення Цивільного Кодексу УРСР (в редакції 1963 року), які діяли на час смерті спадкодавця. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкодавець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звертатися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу ст.116 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (ст.126 ЗК України). Статті 81,131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом постійно проживав зі своєю матір`ю [PERSON] та фактично прийняв спадщину після смерті останньої. Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0066799, видано після смерті спадкодавця [PERSON] , свідчать про набуття нею права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Полісся» розміром 3,38 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Оскільки [PERSON] не встигла оформити за життя правовстановлюючий документ на набуте нею майно через обставини, які від неї не залежали, зазначене перешкоджає позивачу реалізувати право спадкування на нього і отримати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до статті 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно зі ст. 8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Невчасне оформлення майнових прав за особою й неможливість їх успадкування внаслідок цього має розцінюватися як невиправдане втручання в приватну сферу особи, є порушенням її прав, які потребують захисту в судовому порядку, а тому за наявності правовстановлюючого документу на земельну ділянку спадкодавця, ефективним способом захисту, який є адекватним змісту порушеного права і не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України), є саме визнання права на земельну частку (пай) за позивачем в порядку спадкування за законом. Як спадкоємець, що прийняв спадщину, позивач має право на оформлення спадкових прав, тому позовні вимоги підлягають до задоволення, порушене право позивача підлягає судовому захисту. Визнання права на земельну частку (пай) за позивачем буде відповідати принципу пропорційності в питанні захисту права власності позивача, як спадкоємця.

Outcome: approved