Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягувати аліменти на її користь з відповідача щомісячно на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частини зі всіх видів заробітної плати, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення сином повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року. Від вказаного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач не приймає участі в утриманні дитини, є військовим Збройних Сил України, отримує заробітну плату щомісяця та має можливість належним чином фінансово забезпечити свою дитину. Відповідач нікому не платить аліментів, стягнень по виконавчим документів з нього не проводиться, непрацездатних батьків немає. Через те, що позивачка не має змоги самостійно і повноцінно матеріально забезпечити малолітню дитину, а відповідач не приймає участі в її вихованні, позивачка була змушена звернутись до суду з вказаним позовом. До судового засідання позивачка не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала та наполягає на їх задоволені, не заперечувала щодо винесення заочного рішення (а.с. 23). Відповідач до судового засідання не з`явився, про причини не явки суд не повідомив, також в установлений ч. 7\~ст. 178 ЦПК України\~строки не подав до суду відзив на позовну заяву, будучи повідомленим належним чином про наявність ухвали про відкриття провадження та необхідністю подання відзиву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8\~ст. 178 ЦПК України. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідно до частини 3, 11 ст. 128 ЦПК України (а.с. 23), в судове засідання не з`явився без поважних причин, а позивачка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України. Судом, на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого повторно від 26.06.2019 року (а.с. 3). Від вказаного шлюбу у сторін є малолітній син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 30)., який проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на її утриманні, згідно довідки Біляївської міської ради Одеського району Одеської області № 296 від 16.02.2023 року (а.с. 5). Як вбачається з вказаного вище свідоцтва про народження, [PERSON] є батьком [PERSON] . Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ) дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. На підставі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181\~СК України \~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надані докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмету позовних вимог. За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] та у відповідності до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини. Відповідно до\~ст. 79 Сімейного кодексу України\~аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд розцінює неявку відповідача до судових засідань як погодження з позовною заявою про стягнення аліментів. Згідно\~ ст. 141\~ ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню судові витрати по справі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved