Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

01.03.2023 року орган опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області звернувся до суду в інтересах\~малолітньої [PERSON] ,\~ з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: комунальна установа «Новобузький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» Новобузької міської ради, в якому просив позбавити батьківських прав [PERSON] , 1978 року , по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , В обґрунтування своїх вимог, позивач зазначив, що на обліку у службі у справах дітей Вільнозапорізької сільської ради з 05.11.2021 року перебуває малолітня [PERSON] , [INFO] , як дитина, позбавлена батьківського піклування. Мати дитини [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , натомість проживає у [ADDRESS] . Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.09.2021 року, справа 481/954/21 [PERSON] була відібрана у матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав через загрозу життю та здоров`ю дитини. З 28.07.2021 року по 24.12.2021 року малолітня [PERSON] перебувала у Комунальному закладі "Центр соціально- психологічної реабілітації" Миколаївської обласної ради. Громадянці [PERSON] службою у справах дітей було надано дозвіл на відвідування дитини в закладі. Але за весь час перебування дитини у закладі мати жодного разу не відвідала дитину, не зателефонувала в заклад. Питання повернення дитини у сімейне оточення, виявлення зацікавлення про долю дитини та участь у її вихованні матір`ю не піднімалося протягом року, також вона не зверталася з відповідною заявою до Новобузького районного суду Миколаївської області. Разом з тим, відповідно до п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дітей" " Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення їх батьківських прав." 17.01.2023 року службою у справах дітей Новобузької міської ради Баштанського району Миколаївської області було обстежено умови проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] та виявлено, що сім`я проживає в орендованому будинку, умови проживання незадовільні, продукти харчування в мінімальній кількості , для дитини не створено жодних умов, дитячий одяг, взуття, іграшки відсутні. [PERSON] ніде не працює та не намагалася працевлаштуватися. Так як мати не усунула причини, що призвели до відібрання дитини, а саме: не створила належних умов проживання та виховання дитини в сім`ї, не працевлаштувалася та не змінила способу життя, жодного разу не відвідала дитину та жодним чином її не утримувала матеріально, не цікавилася її життям та здоров`ям, не брала участі у лікуванні дитини, рішенням виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради Миколаївської області від 23 лютого 2023 року № 24 був затверджений висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення громадянки [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином позивач вважає, що [PERSON] свідомо самоусунулася від виконання батьківських обов`язків: протягом тривалого часу діє всупереч інтересам дитини, тим самим позбавила її права на належне батьківське виховання та утримання; не спілкується з дитиною, не цікавиться її долею та успіхами, не піклується про її здоров`я, не дбає про її добробут. Між матір`ю та донькою відсутній психологічний зв`язок. З огляду на вищевказане вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , так як мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що відповідно до п.2 ч. 1ст. 164 Сімейного кодексу України може бути підставою для позбавлення батьківських прав. За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.03.2023 року матеріали справи передані до провадження судді Уманської О.В. Ухвалою судді від 02.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 24.04.2023 року закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду. Представник позивача [PERSON] , під час розгляду справи позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені у позові та просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи Кузьменко В.В. також підтримав позовну заяву, просив її задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судові засідання неодноразово не з`являлась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзиву на позов до суду не надала. З урахуванням того, що відповідач не з`явилась в судове засідання та не повідомила про причину свого неприбуття, натомість була належними чином повідомлена про час і місце судового розгляду, суд, виходячи з положень ст.280-282 ЦПК України, за наявності згоди позивача, проводить судовий розгляд в заочному порядку. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до копій свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] . Матір`ю дитини є [PERSON] , а відомості про батька дітей записані відповідно до частини першої\~статті 135 Сімейного кодексу України. (а.с. 7,8). Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.09.2021 року №481/954/21 (2/481/286/2021) у [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Миколаєва, відібрано без позбавлення батьківських прав її малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , уродженку с.Показне, Новобузького району, Миколаївської області та передано органу опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області для її подальшого влаштування. Попереджено [PERSON] про необхідність зміни ставлення до виховання дитини та піклування про неї та зміни способу життя і покладено на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків. Також роз`яснено, що відповідно до\~ст. 170 Сімейного кодексу України\~вона має право на звернення до суду з позовом про повернення їй дитини, якщо відпадуть причини, що перешкоджали належному вихованню дитини. Крім того з останньої на користь особи (фізичної або юридичної), яка утримуватиме дитину було стягнуто аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] ,\~\~ в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 03.08.2021 року (а.с.10-13). 25.11.2021 року рішенням виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області [PERSON] , [INFO] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.9). [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але за місцем реєстрації не проживає, що підтверджується довідкою Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області від 21.02.2023 року №56 (а.с.6). 17.01.2023 року було проведено обстеження умов проживання відповідачки [PERSON] , за результатами якого встановлено, що остання проживає по [ADDRESS] в орендованій квартирі. Разом з нею також проживає її співмешканець [PERSON] та двоє її повнолітніх дітей. На момент огляду в помешканні брудно, на столі брудний посуд, підлога засмічена, меблі в обмеженій кількості, запас продуктів мінімальний, їжа не зварена, сім`я проживає в одній кімнаті, де розміщені ліжка та шафа. Для дитини окремого ліжка не відведено, умови не створено, дитячий одяг, взуття та іграшки відсутні. Стосунки в сім`ї складні ( а.с.14). Із інформації наданої 13.12.2022 року Новобузькою районною філією Миколаївського обласного центру зайнятості за вих. № 69-01-389-13, судом встановлено, що [PERSON] з приводу пошуку роботи до центру зайнятості в період з 2021-2022 р.р. не зверталась ( а.с.17). Відповідно до інформації КЗ «Миколаївський центр соціально- психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради від 25.11.2021 року за весь період перебування дитини в центрі громадянка [PERSON] дитину не відвідувала, не телефонувала, подальшою долею дівчинки не цікавилася (а.с.16). З повідомлення Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради від 14.04.2023 року №115/08.01-17 встановлено, що за час проживання дитини з опікуном на території Центрального району міста Миколаєва, мати [PERSON] до служби у справах дітей адміністрації Центрального району з заявою щодо можливості передачі їй доньки ( [PERSON] , 2016р.н.) для подальшого виховання та утримання не зверталася, а також не надавала заяви щодо спілкування з дитиною. Наразі дитина разом з опікуном проживає у м.Мюнхен, Німеччина (а.с.34). Крім того з позовною заявою про повернення малолітньої [PERSON] , [INFO] станом на 24.01.2023 року [PERSON] до Новобузького районного суду Миколаївської області також не зверталася ( а.с.15). На комісії з питань захисту прав дитини при Вільнозапорізькій сільській раді від 22 лютого 2023 року в присутності відповідача було розглянуто питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Та 23.02.2023 року рішенням виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області №25 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] 2016 р.н. (а.с.18-21). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Вільнозапорізької сільської ради Баштанського району Миколаївської області про доцільність позбавлення батьківських прав, громадянка [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 1 35 Сімейного кодексу України. У даної громадянки рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 23.09.2021 року, що набуло законної сили 02.11.2021 року, було відібрано без позбавлення батьківських прав дитину [PERSON] , [INFO] . Громадянка [PERSON] протягом 2021 та 2022 років не звернулася до суду з позовом про повернення дитини, причини, які зумовили негайне відібрання дитини у матері не відпали, мати продовжує ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, не створила належні умови для проживання дитини, не піклується про дитину, не цікавиться її життям та здоров`ям. Службою у справах дітей Новобузької міської ради було обстежено сім`ю [PERSON] за місцем проживання, та встановлено, що за адресою [ADDRESS] проживає [PERSON] , її співмешканець [PERSON] , та дорослі доньки [PERSON] та [PERSON] . Умови проживання родини незадовільні, речі першої необхідності та продукти харчування в дуже обмеженій кількості, будинок та подвір`я захаращено та засмічено. Громадянка [PERSON] не відвідувала свою дитину під час її тимчасового перебування у КЗ " Центр соціально-психологічної реабілітації" Миколаївської обласної ради в період з 28.07.2021 року по 03.12.2021 року, не телефонувала та не цікавилася життям дитини. [PERSON] не працює, не намагається працевлаштуватися, не перебуває на обліку у Центрі зайнятості, живе за рахунок тимчасових заробітків у орендованому житлі, де не створено жодних умов для дитини. Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини [PERSON] , 2016 р.н. (а.с.20-21). Беручи до уваги вищезазначене, можна зробити висновок, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про стан її здоров`я. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-ХІІ батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України\~мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно ст.165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»\~на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Суд вважає доведеним, що відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої дитини [PERSON] , 2016 р.н., не підтримує жодних зв`язків з нею, не піклується про її здоров`я, не дбає про її добробут, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, не цікавиться її життям. Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , 2016 р.н, оскільки відповідачка від виховання та утримання дитини свідомо самоусунулась, а саме не підтримує жодних зв`язків з нею, не цікавиться її розвитком, не піклується про її здоров`я, не дбає про її добробут. Крім того остання не вчинила жодних дій щодо повернення їй дитини та усунення причин що призвели до відібрання дитини. На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову та оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 гривень.

Outcome: approved