Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Бурка В.Р. звернувся до суду з позовною заявою про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу [PERSON] на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2018 року №144087498 належить земельна ділянка з кадастровим номером 0521083800:02:003:0267 площею 1,3242 га та на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.11.2018 року №144087382 належить земельна ділянка з кадастровим номером 0521083800:02:003:0268 площею 2,2601 га, які розташовані на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. В 2014 році позивачем було укладено договір оренди землі з ТОВ «Агротал» терміном на 7 років. Позивач [PERSON] дізнався, що обробіток його земельної ділянки здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт». При цьому жодних договорів з відповідачем щодо передачі йому в оренду земельних ділянок [PERSON] не підписував, згоду на обробіток не надавав. Згідно витягу, право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0521083800:02:003:0267 площею 1,3242 га за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстровано на підставі договору б/н від 30.10.2018 року державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького райорну Вінницької області Фаренюком С.А. індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 43864848 від 05.11.2018 року, а право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0521083800:02:003:0268 площею 2,2601 га за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстровано на підставі договору б/н від 02.01.2018 року державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького райорну Вінницької області Фаренюком С.А. індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер 43865148 від 05.11.2018 року. Позивач стверджує, що договору оренди з ТОВ «Поділля Агропродукт» не підписував, а також не бажала продовжувати договір з ТОВ «Агротал». Ввважає, що підписи з боку [PERSON] є підробленими з метою незаконного використання належної позивачу земельної ділянки понад строк встановлений первинним договором з ТОВ «Агротал». Ухвалою від 15.12.2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 15.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Бурка В. в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також стягнути з відповідача понесені витрати за надання правничої допомоги. В судове засідання представник відповідача адвокат Барішевський О.В. не з`явився, попередньо 10.07.2023 року надав на електронну адресу заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні в Уманському міськрайонному суду Черкаської області, мотивуючи тим, що він представляє інтереси в справі №705/35004/21, однак будь - якого підтвердження його повноважень для участі у вказаній справі суду не надав. Відповідно до ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно п.2 ч.2 ст.223 ЦПК України визначено можливість відкласти розгляд справи на іншу дату у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Однак, враховуючи, що представник відповідача адвокат Барішевський О.В. неодноразово не з`являвся у судові засідання з різних підстав, а заявлену ним 10.07.2023 року причину неявки, суд визнає неповажною, тому суд вважає за можливим провести судове засідання у відсутність представника відповідача адвоката Барішевського О.В. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчать повідомлення про отримання поштових відправлень, причини їх неявки суду невідомі, будь-яких заяв чи клопотань від них не надходило. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 0521083800:02:003:0267 площею 1,3242 га та земельної ділянки з кадастровим номером 0521083800:02:003:0268 площею 2,2601 га, які розташовані на території Людавської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. За інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюком С.А. зареєстровано право оренди за договорами оренди зазначених земельних ділянок за індексними номерами 43864848 від 05.11.2018 року та номер 43865148 від 05.11.2018 року (а.с.14-17). Згідно з висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України №6562 від 06.04.2023 року підпис від імені [PERSON] у договорі укладеному між [PERSON] та ТОВ «Поділля Агропродукт» виконаний не [PERSON] , а іншою особою (а.с.149-153). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.1 ст.202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч.4 цієї ж статті). У ст.203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Згідно із ч.2 ст.207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.263 Цивільного процесуального кодексу при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах ВС. У постанові колегії суддів другої судової палати КЦС від 22.01.2020 у справі №674/461/16-ц зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами". Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1 ст.14 закону "Про оренду землі" договір оренди землі укладається в письмовій формі. Відповідно до ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Враховуючи, що усі обставини, які становлять предмет доказування, мають бути підтверджені визначеними у ч.2 ст.76 ЦПК України засобами доказування, суд вважає достовірно встановленими ті факти та обставини, які підтверджуються письмовими доказами, наданими до позову. Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий учасниками справи до заяв по суті позову та заперечення на позов на підтвердження своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. В п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Таким чином судом встановлено, що додаткову угоду б/н від 25.06.2018 позивач [PERSON] не підписував. Відповідно умов не узгоджувала, що свідчить про відсутнє волевиявлення на укладення додаткової угоди, тобто додаткова угода між [PERSON] та ТОВ «Поділля Агропродукт» є такою, що не укладена. У постанові Великої палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №145/2047/16-ц зазначено: "Якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує ч.2, 3 ст.215 ЦК, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом з тим ВП ВС констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення". Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і по захист яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Враховуючи вищезазначене, спірний договір суд вважає не укладеним, однак здійснення його державної реєстрації порушує право позивача на користування земельною ділянкою. Пунктом 2 ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно похідні від права власності, в тому числі право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Ст.22 вищезазначеного Закону передбачено, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав несе заявник, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 1 ч.1 ст.27 цього ж Закону встановлено, що підставою для реєстрації права власності та інших речових прав проводиться на підставі укладеного установленому в законому порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації. Враховуючи вищезазначене, договір є не укладеним, у зв`язку з чим він не підлягав державній реєстрації, а реєстрація цього договору порушує право позивача [PERSON] на вільне використання земельної ділянки власником якої він є, тому державна реєстрація цього договору підлягає скасуванню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Так, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України). На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у виді сплату судового збору в сумі, витрати, понесені за проведення судової почеркознавчої експертизи та за надання професійної правничої допомоги, які документально підтверджені.

Outcome: approved