Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частин усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня подачі позову до досягнення дітьми повноліття; на утримання дружини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягненню дочкою [PERSON] , [INFO] , трьох років. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 12 серпня 2017 року між позивачкою та відповідачем у Підволочиському районному відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис за № 43 від 12 серпня 2017 року. На даний час в провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться цивільна справа про розірвання шлюбу. В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначила, що відповідач працює (на даний момент в Канаді), має стабільний заробіток, позивачка перебуває у декретній відпустці, інших джерел доходу, крім соціальних виплат по догляду за дитиною не має, чоловік добровільно матеріальної допомоги не надає. Розмір допомоги при народженні дитини фіксований та однаковий для всіх (попри кількість дітей, які виховуються в сім`ї 41 280 грн. Виплата здійснюється одноразово у сумі 10 320 грн, а решта допомоги виплачується протягом наступних 36 місяців по 860 грн щомісяця. Отже, позивачка на даний час отримує по 860 грн щомісяця. Відповідач є молодою працездатною особою і спроможній платити аліменти, як на утримання дітей, так і дружини, яка проживає із дітьми, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті та надавати визначену законодавством допомогу дружині. Інших осіб у відповідача на утриманні не має. Ухвалою судді від 17 травня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. 22 червня 2023 року судом зареєстровано відзив на позову заяву, у якому представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Покликалася на те, що дійсно, 12 серпня 2017 року між сторонами укладено шлюб. У даному шлюбі в позивача та відповідача народилося двоє дітей, ці обставини не заперечуються відповідачем. Твердження позивача про те, що відповідач працевлаштований у Канаді, а вона перебуває у декретній відпустці не підкріплені жодними доказами. Відповідач не заперечує перебування [PERSON] у декретній відпустці. Поряд з цим, [PERSON] категорично не погоджується з твердженням про те, що він не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей. Вважає, що таке твердження є неправдивим і таким, що намагається ввести суд в оману. Як батько, [PERSON] від моменту народження своїх дітей і до даного часу бере участь у їх утриманні. Турбуючись про матеріальне забезпечення своєї сім`ї, [PERSON] був змушений систематично виїжджати за кордон на різноманітні підзаробітки. Згодом, коли народилися діти, відповідач неодноразово пропонував позивачці переїхати до нього та проживати разом за межами України. Проте, [PERSON] відмовлялася від переїзду до чоловіка. Поряд з цим, відповідач, розуміючи, що він несе обов`язок по утриманню своїх дітей, постійно привозив дружині подарунки та кошти на утримання сім`ї, дітям купував підгузники, дитяче харчування, їжу, солодощі залишав кошти на харчування, ліки, оплату комунальних послуг. [PERSON] передавав передачі та грошові кошти, коли його колеги по роботі приїздили додому, а він сам не міг приїхати особисто. Звичайно, що на даний час ці факти документально підтвердити неможливо, адже передані речі спожиті, а кошти витрачені на потреби сім`ї. Поряд з цим, відповідачу вдалося зібрати цілий ряд квитанцій, які підтверджують регулярні грошові перекази дружині на картку «ПриватБанк» та через міжнародну систему грошових переказів Paysend. Нижче в таблиці наведено дати, способи переказу коштів та суми переданих коштів за 20222023 роки. 2022 рік: 03 лютого 2022 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 1 507,54 грн; 07 лютого 2022 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 1 507,54 грн; 12 березня 2022 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ), 2 000,00 грн; 28 квітня 2022 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 804,02 грн; 28 квітня 2022 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 1 005,03 грн; 13 серпня 2022 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 1 507,54 грн; 12 вересня 2022 року система грошових переказів Paysend 4 059,32 грн; 26 вересня 2022 року система грошових переказів Paysend 5 167,33 грн; 10 жовтня 2022 року система грошових переказів Paysend 5 167,33 грн; 03 листопада 2022 року система грошових переказів Paysend 5 167,33 грн; 13 листопада 2022 року система грошових переказів Paysend 5 315,00 грн; 26 листопада 2022 року система грошових переказів Paysend 2 624,13 грн; 17 грудня 2022 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 1 507,54 грн; 18 грудня 2022 року на картку [PERSON] ( [INFO] ) 1005,03 грн; 19 грудня 2022 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 502,51 грн; 26 грудня 2022 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 804,02 грн; всього: 39 651,21 грн. 2023 рік: 04 січня 2023 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 1 206,03 грн; 16 січня 2023 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 1 005,03 грн; 22 січня 2023 року система грошових переказів Paysend 3 972,66 грн; 03 лютого 2023 року система грошових переказів Paysend 3 972,66 грн; 15 лютого 2023 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 502,51 грн; 18 лютого 2023 року система грошових переказів Paysend 2 572,75 грн; 23 лютого 2023 року система грошових переказів Paysend 3 092,70 грн; 06 березня 2023 року система грошових переказів Paysend 3 092,70 грн; 09 березня 2023 року на картку [PERSON] ( [INFO] ) 4020,10 грн; 27 березня 2023 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 703,52 грн; 30 березня 2023 року система грошових переказів Paysend 3 079,40 грн; 05 квітня 2023 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 6 030,15 грн; 13 квітня 2023 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 1 507,54 грн; 18 квітня 2023 року на картку [PERSON] (ПриватБанк) 12 750,00 грн; 02 травня 2023 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 2 512,56 грн; 10 травня 2023 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 2 512,56 грн; 20 травня 2023 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 2 311,56 грн; 02 червня 2023 року на картку [PERSON] ( [PERSON] ) 2 512,56 грн. Всього: 57 356,99 грн. Таким чином, відповідач категорично не погоджується з твердженням позивачки про те, що він не надає добровільно матеріальної допомоги дітям. Відповідач нещодавно переїхав до Канади, змушений починати життя на новому місці, облаштовувати побут, орендувати житло і т.д. При цьому, [PERSON] не має стабільної роботи, яка б приносила йому високий регулярний дохід. Не зважаючи на ці всі обставини, на складність життя в чужій країні, нерегулярні заробітки, постійний пошук роботи, батько не забував виконувати обов`язок щодо матеріального забезпечення власних дітей. Відтак, твердження, що він не надає матеріальної допомоги своїй сім`ї є неправдивим та викликає обурення. Як очевидно з наведеної вище таблиці, де вказані суми переказаних позивачу коштів за 2023 рік, загальна сума за 6 місяців 2023 року становить 57 356,99 грн. Якщо поділити цю суму на 6 міс., то в середньому на місяць відповідач перераховував 9 559,50 грн. На думку відповідача, це достатня сума для забезпечення потреб дітей (по 4 779,76 грн на 1 дитину, враховуючи що прожитковий мінімум на дитину до 6 років на даний час становить 2 272 грн або по 2 272 на дитину (в розмірі прожиткового мінімуму) та 5 015,50 грн на дружину, враховуючи, що прожитковий мінімум для працездатної особи становить 2 684 грн). Окрім того, позивач з дітьми проживає в селі, де на власному городі вирощує овочі, фрукти, на придбання яких не витрачає коштів. Як зазначено вище, відповідач не заперечує свого обов`язку по утриманні дітей і регулярно його здійснює, передаючи позивачу кошти для дітей. Проте, позивачка та її представник зазначили в позові недостовірну інформацію про ненадання допомоги на утримання дітей. Матеріальне становище відповідача на даний час є складним, адже окрім утримання спільних з позивачем дітей, відповідач також має на утриманні непрацездатних батьків, які є інвалідами. Мати відповідача, [PERSON] , є інвалідом 2 групи загального захворювання, Батько відповідача, [PERSON] , є інвалідом 3 групи (опор.рух. апарат, загальне захворювання). Відповідач систематично змушений пересилати грошові кошти на утримання батьків, оскільки вони потребують постійного лікування, яким не можуть себе забезпечити самостійно. За період лютого червня 2023 року [PERSON] надіслав батьку 21 105,53 грн. Позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує будьякий дохід відповідача, і, відповідно, його змогу сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач, зважаючи на нерегулярні заробітки, відсутність постійного сталого доходу необхідність брати участь в утриманні батьківінвалідів, а також забезпечувати власні потреби в їжі, одязі, оренді житла та сплаті комунальних послуг, має можливість надавати кошти на утримання кожної дитини в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сплата аліментів у розмірі, зазначеному позивачем у позові, ставитиме відповідача у тяжке матеріальне становище. Щодо стягнення аліментів на утримання [PERSON] до досягнення донькою 3 років. Станом на даний час відповідач не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачці, адже він систематично надає матеріальну допомогу для утримання двох дітей та двох батьків, які є інвалідами та потребують постійного лікування, яке є дороговартісним. Представник позивачки, адвокат Білик Л. С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача, адвокат Бабій Г. В. у судовому засіданні підтримала викладене у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково, виходячи з наступного. 12 серпня 2017 року сторони зареєстрували шлюб, що вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 12 серпня 2017 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області № 607/7476/23 від 01 травня 2023 року відкрито провадження у справі про розірвання шлюбу між сторонами. Водночас, як встановлено судом, на час вирішення спору про стягнення аліментів шлюб між сторонами не розірвано. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 грудня 2018 року Підволочиським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області; [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 10 березня 2022 року Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області ПівденноЗахідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. ІваноФранківськ). Відповідачем надано копії платіжних інструкції на підтвердження переказу коштів [PERSON] на її банківську картку «ПриватБанк» та через систему грошових переказів Paysend, які мали місце у 2023 році на суму 39 651,21 грн, у 2023 році 57 356,99 грн, а також на підтвердження переказу коштів своєму батьку [PERSON] . Згідно пенсійних посвідчень, батьки відповідача [PERSON] та [PERSON] мають інвалідність довічно, що вбачається із пенсійних посвідчень № 2488904423 від 25 травня 2022 року серія [NUMBER] та № 2285307431 від 08 вересня 2021 року серія [NUMBER] . За встановлених обставин, до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII від 27 лютого 1991 року, Державиучасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до\~ч.\~ч.\~2,\~8,\~9,\~10\~ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України (далі\~ СК\~України)\~сімейні відносини\~можуть бути\~врегульовані за\~домовленістю (договором)\~між їх\~учасниками.\~Регулювання сімейних\~відносин має\~здійснюватися з\~максимально можливим\~урахуванням інтересів\~дитини.\~Сімейні відносини\~регулюються на\~засадах справедливості,\~добросовісності та\~розумності,\~відповідно до\~моральних засад\~суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України). Частиною 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~4)\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення.\~Розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини.\~Мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років 2\~272,00 грн. В ході судового розгляду суд встановив, що діти проживають із матір`ю, батько [PERSON] на час вирішення спору судом перебуває за межами території України. Сімейні відносини між подружжям погіршилися, про що свідчить перебування на розгляді в суді позову про розірвання шлюбу. Відтак, для забезпечення стабільного матеріального утримання дітей позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів із відповідача. [PERSON] є працездатним, інших дітей на утриманні не має, стан його здоров`я суд вважає задовільним, оскільки доказів про зворотне не надано та в судовому засіданні таких не здобуто. Тобто, за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем відповідач може виконувати обов`язки щодо утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] . З урахуванням вищенаведених положень законодавства, встановлених обставин справи, виходячи з рівності обов`язку батьків утримувати їх спільних дітей, суд доходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 15 травня 2023 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Суд вважає, що менший розмір аліментів не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. Щодо наданих суду копій документів, які приєднано до відзиву представником відповідача, то суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Вказаний кодекс також містить правила засвідчення та подачі письмових доказів (ч. ч. 1-6 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до зазначеної статті письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Аналізуючи зміст цієї статті, слід дійти висновку, що: 1) письмові докази подаються в оригіналі або копіях; 2) копії поданих документів мають бути засвідчені у порядку, встановленому законодавством; 3) учасник справи, який подає письмові докази в копіях, зазначає про наявність у нього оригіналу такого документа і засвідчує копію такого доказу своїм підписом із зазначенням дати засвідчення копії; 4) якщо в учасника справи немає оригіналу, він подає наявну у нього копію письмового доказу і може заявити клопотання про витребування цього доказу у відповідного учасника справи; 5) за відсутності такого клопотання таке витребування може зробити суд з власної ініціативи. Зазначена норма не містить вимог щодо будь-якого засвідчення копій документів, оригіналів яких позивач не має, а загальне правило щодо подачі копій, засвідчених належним чином, слід тлумачити у контексті усієї зазначеної статті ЦПК України. В судовому засіданні представник відповідача пояснювала, що в неї відсутні оригінали документів, а тому вона не засвідчувала їх копії своїм підписом, клопотань про витребування наданих документів не заявляла, а суд, відповідно, не ставив під сумнів такі копії, оскільки сторона позивача їх не спростовувала. При цьому, суд врахував, що сплата коштів на картковий рахунок позивачки чи в інший спосіб на її користь без призначення платежу не доводить того, що ці платежі були здійснені в якості аліментів, але спростовує доводи позивачки, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги їй не надає. Натомість, розмір платежів, які здійснював відповідач на користь [PERSON] вказує на те, що він має дохід та може сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Наявність у відповідача батьків, які є інвалідами, згідно наведених вище посвідчень, не звільняє [PERSON] від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей. Платіжні документи про переказ коштів для [PERSON] не є доказом того, що батько і мама перебувають на повному утриманні відповідача та отримують від нього допомогу, яка є для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Щодо позовних вимог у частині стягнення аліментів на утримання дружини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягненню дочкою [PERSON] , [INFO] трьох років, судом встановлено наступне. Згідно ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитини до досягнення нею трьох років, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу. Проте у матеріалах справи відсутні докази, які б дали суду змогу дійти висновку про можливість [PERSON] надавати кошти на утримання позивачки до досягнення молодшою дитиною трьох років, про перешкоди в отриманні таких доказів сторона позивачки не заявляла. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на її утримання, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має фінансову можливість для надання матеріальної допомоги [PERSON] , а тому відсутня обов`язкова умова, передбачена ч. 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, для стягнення з відповідача аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку. При таких обставинах суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Визначений ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Outcome: partial