Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

12 червня 2023 року позивач [PERSON] в особі представника адвоката Калініна С.К. через систему «Електронний суд» подав до суду позов, в якому просить: захистити права позивача [PERSON] , як споживача та визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича №55782 від 21.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в розмірі 19590,70 гривень; стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 13269,59 гривень; стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] судові витрати, зокрема по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5000,00 гривень. В обґрунтування позову вказав, що виконавчий напис №55782, вчинений із порушенням чинного законодавства, і недотриманням умов щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а тому не підлягає виконанню. Крім того в ході виконання вищевказаного виконавчого напису, було утримано з [PERSON] 13269,59 гривень, які він просить стягнути з відповідача як набуті без достатніх правових підстав. Ухвалою судді від 15 червня 2023 року задоволено заяву представника позивача адвоката Калініна С.К. про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні №67067442, відкритому на підставні виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгена Михайловича №55782 від 21.05.2021 року про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 19\~590,70 гривень. Ухвалою судді від 15 червня 2023 року, після усунення недоліків за ухвалою судді від 12 червня 2023 року, відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін . 20 червня 2023 року представник позивача адвокат Калінін С.К. подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача і задоволення позову в повному обсязі. 29 червня 2023 року представник відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» Дідук Р.А. надав відзив, в якому посилався на обґрунтованість і правомірність стягнення грошових коштів за виконавчим написом, що на його переконання відповідає судові практиці верховного суду. Щодо стягнення грошових коштів звернув увагу, що стягувач отримав лише їх частину, а інша була спрямована на оплату винагороди виконавця, і відповідачем не отримана, тому також необхідно відмовити і в цій частині позову. Витрати позивача на правничу допомогу вважав завищеними, необґрунтованими і неспівмірними із складністю справи. За таких обставин просив розглянути справу за його відсутності, і відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суду не повідомили. Таким чином, неявка учасників не перешкоджає вирішенню спору. Тому суд може розглянути справу без участі сторін і на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 21 травня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем вчинений виконавчий напис №55782 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості на загальну суму 19590,70 гривень. У виконавчому написі вказано, що строк платежу за кредитним договором настав. Боржник допустив прострочення платежів. Стягнення проводиться за період з 26.12.2019 року по 30.04.2021 року. Кредитний договір №513275151 на підставі якого вчинений виконавчий напис, укладено 04 лютого 2010 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] . Згідно умов договору [PERSON] надано кредит без конкретної споживчої мети на суму 7240 гривень на строк 30 днів. Кредитний договір нотаріально не посвідчено. 07 жовтня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Хохлов Кирило Костянтинович відкрив виконавче провадження №67067442 з примусового виконання виконавчого напису №55782 від 21 травня 2021 року. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При вирішенні позову, суд керується правової позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 вересня 2021 року по справі №910/10374/17, де суд вказав, що кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Оскільки кредитний договір, на підставі якого був вчинений оскаржуваний виконавчий напис не був посвідчений нотаріально, існують підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Отже в цій частині позов підлягає задоволенню. Крім того, як вбачається з відповіді приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. від 05 червня 2023 року на запит адвоката Калініна С.С., за час здійснення виконавчого провадження №67067442 з примусового виконання виконавчого напису №55782 від 21 травня 2021 року, з боржника [PERSON] стягнуто 13269,59 гривень, які були розподілені та перераховані виконавцем згідно вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Відповідно до ст. 1212 ЦК України (Глава 83) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї\~глави застосовуються\~незалежно від\~того,\~чи безпідставне\~набуття або\~збереження майна\~було результатом\~поведінки набувача\~майна,\~потерпілого,\~інших осіб\~чи наслідком\~події.\~Положення цієї\~глави застосовуються\~також до\~вимог про: 1)\~повернення виконаного\~за недійсним\~правочином; 2)\~витребування майна\~власником із\~чужого незаконного\~володіння; 3)\~повернення виконаного\~однією із\~сторін у\~зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз цієї статті дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Вiдсутнiсть правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Як вже було встановлено раніше, в рамках виконавчого провадження №67067442 з боржника [PERSON] стягнуто 13269,59 гривень. Оскільки суд прийшов до висновку про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, то правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 1212 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 06.03.2019 року (справа № 910/1531/18). Суд не бере до увагу доводи сторони відповідача, що з ТОВ «ФК «ЄАПБ» не може бути стягнуто суму більшу ніж отримано в рахунок погашення заборгованості, а саме 10427,83 гривень, та акцентує вагу, що згідно ч.ч.1, 2 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Абзацом 2 ч. 3 цієї статті визначено, що витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів. Положеннями ч.7 ст. 27 Закону визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Враховуючи те, що вимоги позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягають задоволенню, то відсутні підстави будь-яких стягнень з позивача по його вчиненню чи примусовому виконанню. Аналізуючи зазначені положення, суд приходить до висновку, що в такому разі витрати за фактично здійснено виконавцем роботу покладаються на стягувача, а ті що підлягають поверненню є правовідносинами безпосередньо стягувача та виконавця, а тому дослідженню в рамках розгляду цього позову не підлягають. Таким чином, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. За правилами ч.1, п.1) ч.3 ст. 133, ч.2 ст. 137, п.1) ч.2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача інші судові витрати пов`язані з розглядом справи витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень. Підстав для зменшення такої суми витрат, чи невідповідність її розміру критерію розумності, співмірністю із складністю справи та проведеним обсягом робіт, в ході судового розгляду встановлено не було. Відповідно до ч.6 ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України ст.ст. 5, 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути на користь держави судові витрати пов`язані із сплатою судового збору у справі, від яких був звільнений позивач в розмірі 2147,2 гривень за подання позовної заяви (1 вимога немайнового характеру 1073,60 гривні, і 1 вимога майнового характеру 1073,60 гривні), і 536,80 гривень судового збору за забезпечення позову, а всього 2684 гривні.

Outcome: approved