Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення 3% річних та просить стягнути з відповідачів солідарно 3% річних у розмірі 365,43 доларів США, що еквівалентно 9 124,45 грн., а також судовий збір. В обгрунтування позову зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14.09.2015р. у справі №752/21381/14 задоволені позовні вимоги ПАТ АБ «Укргазбанк» та стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором. У зв`язку з невиконанням рішення суду на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано за період з 12.03.2017р. по 12.09.2019р. 3% річних, які складають 365,43 доларів США. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05.12.2022р. відкрито провадження у справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк», постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач 1 та відповідач 2 письмового відзиву на позов не надали. Позовну заяву та ухвалу суду про відкриття провадження у справі отримали 24.01.2023р., про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення. Щодо відповідача 3 [PERSON] , то згідно інформації, що надана Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві та надійшла до суду 26.06.2023р., виявлено актовий запис про смерть відносно [PERSON] , [INFO] , №4163 від 10.03.2020р., складений Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), дата смерті: [INFO] , місце смерті: Україна, Київ. При цьому позовна заява ПАТ АБ «Укргазбанк» подана до суду 29.11.2022р., тобто після смерті [PERSON] . Згідно з ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Таким чином, встановлено, що позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача 3, який на час звернення вже помер. ЦПК України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Так норми ст. 55 ЦПК України визначають порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона - учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. Нормами ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У своїй Постанові від 16 травня 2018 року по справі №183/4229/14 Верховний суд зазначив, що ЦПК України не містить норм, які б передбачали здійснення провадження у справах щодо осіб, які померли до відкриття провадження у справі. Отже, ЦПК України визначає порядок процесуального правонаступництва лише в тих справах, де сторона - учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю, після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі в цьому процесі. Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні. Таким чином, суд приходить до висновку, що процесуальне правонаступництво в разі смерті фізичної особи в порядку ст. 55 ЦПК України можливо лише шляхом залучення правонаступника померлої сторони за умови, що смерть фізичної особи настала після звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі, адже залучення правонаступників особи, яка померла до відкриття провадження у справі, суперечить принципам цивільного судочинства. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що справа в частині вимог до відповідача 3 [PERSON] підлягає до закриття на підставі ст. 255 ЦПК України. Обираючи підстави для закриття провадження по справі суд вважає за необхідне застосувати норми пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Аналогічна правова позиція з приводу необхідності закриття провадження у справах за позовами, які пред`явленні до осіб, що померли на момент пред`явлення позовів, висловлена Верховним судом у Постановах від 16 травня 2018 року у справі №183/4229/14-ц, від 07 березня 2018 року у справі №320/13096/13-ц, від 14 лютого 2018 року у справі №310/10284/15, від 16 січня 2018 року у справі №654/3928/15. Оскільки відповідачі не подали письмового відзиву на позовну заяву, то справа на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.09.2015р. у справі №752/21381/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позовні вимоги задоволені, стягнуто з солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 4 864,46 доларів США та 5 460,85 грн., стягнуто з [PERSON] штраф за невиконання умов договору заставки в розмірі 5 975,00 грн., стягнуто солідарного з відповідачів судовий збір у розмірі 744,31 грн. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 05.07.2016р. рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.09.2015р. змінено в частині розподілу судових витрат, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з відповідачів судовий збір у розмірі 248,10 грн. з кожного, в решті рішення суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.11.2017р. рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.09.2015р. в незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2016р. залишено без змін. З огляду на те, що вказане рішення суду не виконано відповідачами належним чином, позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано на залишок заборгованості 3% річних за період 12.03.2017р. по 12.09.2019р., яка згідно розрахунку склала 365,43 доларів США. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань. У відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.09.2015р. у справі №752/21381/14-ц. Відповідачами не доведено зворотнього належними засобами доказування. Позивач шляхом подання даного позову пред`явив вимогу в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України про сплату 3% річних за період невиконання рішення 12.03.2017р. по 12.09.2019р. Зволікання відповідачів з виконанням рішення суду призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них за рішенням суду, та інших втрат, а, отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18.07.2018р. у справі №361/7939/15-ц. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). З огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно розрахунку позивача сума 3% річних складає 365,43 доларів США, що станом на 27.06.2023р. згідно офіційного курсу НБУ (36,57) становить 13 363,78 грн. Контррозрахунку суму 3% річних відповідачі суду не надали. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини справи, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та про стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно на користь позивача 365,43 доларів США, що станом на 27.06.2023р. згідно офіційного курсу НБУ (36,57) становить 13 363,78 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів стягується солідарно судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Outcome: partial