Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківським послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 07 вересня 2019 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 200\~000 гривень. Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 17 жовтня 2022 року, виникла заборгованість у розмірі 230\~411,76 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 вересня 2019 року станом на 17 жовтня 2022 року у розмірі 230\~411,76 грн., яка складається з: 194\~418,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 35\~993,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 3\~456,18 грн. судового збору. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача до суду надійшли заперечення, в обґрунтування яких зазначила, що 07 вересня 2019 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено угоду №SAMDNWFC00054065568 про надання банківських послуг на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна GOLD» ( [NUMBER] ) (рахунок [NUMBER] ) у розмірі 200 000 грн. Крім того, [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено угоду №SAMDNWFC00058449146 про надання банківських послуг на платіжну карту «Універсальна» ( [NUMBER] ) (рахунок [NUMBER] ). Вказує, що 18 грудня 2021 року із зазначеного кредитного (карткового) рахунку [PERSON] , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» для обслуговування кредиту, відбулося несанкціоноване, без відоме та згоди позивача, списання кредитних коштів, а усього було списано шляхом перерахування на картки невідомих позивачу осіб, а також на іншу його картку кошти в загальному розмірі 199882,14 грн., разом із комісією 8 457,01 грн. Посилається на те, що у подальшому, 18 грудня 2021 року усі вищезазначені кошти були зняті невідомою особою (особами) із карткового рахунку (картка універсальна) ( [NUMBER] ) (рахунок [NUMBER] ) шляхом переказів на інші картки через додаток Приват24 та шляхом зняття готівки у банкоматах у м. Києві, усього на загальну суму 229 455 грн., у тому числі сума комісій - 600 грн. Зазначає, що 21 грудня 2021 року ним було отримано у банку виписки по своїм картковим рахункам, та він звернувся до Дніпровського РУП ГУНП у Дніпропетровській області із заявою щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України «Шахрайство», а 23 грудня 2021 року слідчий Дніпровського РУП ГУНП у Дніпропетровській області вніс зазначену заяву до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021041030001612 та розпочав досудове розслідування, яке наразі триває. Також вказує, що 28 грудня 2021 року відповідач звернувся до позивача із заявою про зупинення нарахування відсотків, виклавши усі обставини щодо незаконності списання коштів із його рахунків, і до заяви було додано у тому числі витяг із Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021041030001612, але листом від 30 грудня 2021 року за вих. №20.1.0.0.0/7-211229/23025 позивач-банк повідомив відповідача про відсутність правових підстав для задоволення його вимог. Посилається на те, що оскільки мав місце факт списання та зняття з рахунку [PERSON] грошових коштів, що не відповідає волевиявленню відповідача, а позивач, покладені на нього обов`язки, не виконав, чим порушив право відповідача, як споживача фінансових послуг, тому відповідач вимушений був звернутися до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із відповідним позовом, де рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2022 року у справі № 205/598/22, яке набрало законної сили 26 травня 2022 року, було задоволено позов [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк», а саме, зобов`язано АТ КБ «Приватбанк»: зарахувати на рахунок [PERSON] безпідставно списані внаслідок проведення операцій (транзакцій) 18 грудня 2021 року кошти у розмірі 199 882,14 грн.; відновити кошти кредитного ліміту на картковому рахунку [PERSON] в сумі в сумі 199 882,14 грн.; припинити нарахування [PERSON] за картковим рахунком [NUMBER] процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 18 грудня 2021 року; та скасувати нараховані [PERSON] за картковим рахунком [NUMBER] проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операцій (транзакцій) 18 грудня 2021 року. Зазначає, що у судовому порядку встановлено факт не правомірності вимог щодо стягнення із [PERSON] банком коштів за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 07 вересня 2019 року у розмірі 230411,76 грн. (тіло кредиту 194 418,22 грн., відсотки - 35 993,54 грн.). Вказує, що належним та допустимим письмовим доказом рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2022 року у справі №205/598/22 доведено відсутність у позивача правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості станом на 17 жовтня 2022 року за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 07 вересня 2019 року у розмірі 230\~411,76 грн., що виключає задоволення позову у цій справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, разом з позовною заявою надав суду клопотання, у якому просив справу розглянути без участі представника, та надав письмові пояснення, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача надала суду заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача, також просила долучити до матеріалів справи копію постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року у справі №205/598/22 та відмовити у задоволенні позову. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07 вересня 2019 року [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 07 вересня 2019 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 11). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 11), заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а. с. 12-19); паспорт споживчого кредиту (а.с. 20-21), витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 22), розрахунок заборгованості (а. с. 6-7), виписку за договором про рух коштів (а. с. 8). Також судом встановлено, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який як збільшувався, так і зменшувався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 9). Крім того, [PERSON] було надано кредитну карту «Універсальна GOLD» № [NUMBER] , з терміном дії до травня 2023 року, що підтверджується довідкою (а. с. 10). Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 17 жовтня 2022 року складає у розмірі 230\~411,76 грн., яка складається з: 194\~418,22 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 35\~993,54 грн. заборгованості за простроченими відсотками (а. с. 6-7). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, банк або інша фінансова установа, зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частиною 1 статті 614 ЦК України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідач порушив свої зобов`язання з повернення чергової частини суми кредиту, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 230\~411,76 грн., з яких: 194\~418,22 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 35\~993,54 грн. заборгованість за простроченими відсотками. [PERSON] в свою чергу не оспорює наявності між ним і позивачем правовідносин щодо надання йому фінансових послуг, отримання ним у банку кредитної карти, але заперечує проти користування кредитною карткою та існування невиконаних (прострочених) зобов`язань перед банком, посилаючись на те, що витратні операції з його кредитного карткового рахунку на суму 199\~882,14 грн., разом з комісією 8\~457,01 грн. здійснені невстановленими особами шахрайським шляхом. Згідно з п. 32.1. ст. 32 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Пунктом 14.16. статті 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Відповідно до п. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списувати кошти з рахунка на підставі розпорядження клієнта. Тобто тільки клієнт може ініціювати списання коштів, а банк зобов`язаний ідентифікувати його особу. Встановлення, що власник рахунка та ініціатор списання коштів є однією особою є запорукою належного виконання банком умов договору. Статтею 1073 ЦК України встановлено, що у випадку несвоєчасного зарахування коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити відсотки та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Згідно з п. 37.2 ст. 37 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника, з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов`язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню в розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п. п. 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Частиною 3 статті 1092 ЦК України передбачено, що якщо порушення банком правил розрахункових операцій спричинило помилковий переказ банком грошових коштів, банк несе відповідальність відповідно до цього Кодексу та закону. Тобто, положення Цивільного кодексу передбачає прямий обов`язок банку в разі виявлення незаконного списання коштів повернути їх на рахунок клієнта. Відповідно до пункту 11 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Згідно із ст. 7 та п. 38.1 і 38.4 ст. 38 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» режим обслуговування клієнта банків полягає у зберіганні коштів, здійсненні розрахунково-касових операційних інструментів та створенні системи захисту інформації, яка повинна забезпечувати безперервний захист інформації щодо переказу коштів на усіх етапах її формування, обробки, передачі та зберігання. Наведені норми вказують, що крім функцій розрахунково-касового обслуговування клієнта, банк також виконує й функцію зберігання грошових коштів, які перебували на рахунку, і несе відповідальність за безпеку власної платіжної системи, а значить і грошових коштів. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі №753/16954/16-ц, від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18, від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18. У постанові від 21 квітня 2021 року у справі №751/6050/18 Верховний Суд вказав, що прийшовши до висновку про неможливість перерахування коштів з картки без повідомлення третім особам коду, який надходить на особистий мобільний телефон, який фіксується у програмі банку як фінансовий телефон клієнта, апеляційний суд не врахував, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Судом встановлено, що [PERSON] 22 грудня 2021 року звернувся до Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про те, що невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами заявника, а відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР за №12021041030001612, що підтверджується витягом з ЄРДР (а. с. 65). Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з заявою про зупинення нарахування відсотків, в якій повідомив банк про те, що 18 грудня 2021 року з його карток АТ КБ «Приватбанк» шахраями були переведені грошові кошти у сумі 199\~882,14 грн., 5\~824,31 доларів США, та 63\~000 грн., а також про відкриття кримінального провадження №12021041030001612 у зв`язку з неправомірними транзакціями (а. с. 66). Листом від №20.1.0.0.0/7-211229/23025 від 30 грудня 2021 року АТ КБ «Приватбанк» відмовило [PERSON] в задоволенні вищевказаної заяви щодо припинення нарахування відсотків за кредитом (а. с. 67). Крім того, з поданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 17 жовтня 2022 року вбачається, що 18 грудня 2021 року зафіксовано зняття з рахунку кредитних коштів у сумі 199\~882,14 грн., на які в подальшому було здійснено банком відповідні нарахування. Факт списання грошових коштів 18 грудня 2021 року з кредитного рахунку відповідача [PERSON] також підтверджується випискою банку за договором №б/н за період 07 вересня 2019 року 19 жовтня 2022 року по кредитному рахунку [PERSON] картки № [NUMBER] . Також суд звертає увагу, що зі змісту вищевказаних розрахунку заборгованості та виписки вбачається, що у [PERSON] була відсутня будь-яка заборгованість за кредитним договором у період з 07 вересня 2019 року до 18 грудня 2021 року, так само і єдиними операціями по кредитній картці № [NUMBER] за вказаний період були: оплата проїзду в міському транспорті в розмірі 8 грн. та переказ на зазначені карту з іншої своєї картки [PERSON] 8 грн., які датовані 30 листопада 2021 року. Отже, всі нарахування операції по спірному картковому рахунку та нарахування відповідних процентів відбувалось починаючи з 18 грудня 2021 року і розраховувалось позивачем по 17 жовтня 2022 року. Крім того, в матеріалах справи наявне заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська №205/598/22 від 25 квітня 2022 року, яким були задоволені позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «Приватбанк» та зобов`язано АТ КБ «Приватбанк»: зарахувати на рахунок [PERSON] безпідставно списані внаслідок проведення операції (трансакції) 18 грудня 2021 року кошти у розмірі 199 882 грн. 14 коп.; відновити кошти кредитного ліміту на картковому рахунку [NUMBER] у розмірі 199 882 грн. 14 коп. [PERSON] ; припинити нарахування [PERSON] процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операції (трансакції) 18 грудня 2021 року; скасувати нараховані [PERSON] проценти, пеню та інші штрафні санкції за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операції (трансакції) 18 грудня 2021 року. Зазначене рішення постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року було скасовано лише в частині задоволення позовних вимог щодо зарахування на рахунок [PERSON] безпідставно списаних коштів у розмірі 199\~882,14 грн. та в цій частині відмовлено у задоволенні, а в іншій частині рішення залишено без змін. Підставою для скасування у вищевказаній частині судового рішення з ухваленням в цій частині судового рішення про відмову в задоволенні позовної вимоги слугувало те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині спору про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зарахування на рахунок позивача безпідставно списані кошти у розмірі 199 882,14 грн., не врахував, що ця вимога фактично дублює (повторює) вимогу про відновлення коштів кредитного ліміту на картковому рахунку у розмірі 199 882,14 грн. Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що відновлення коштів кредитного ліміту на картковому рахунку позивача [PERSON] у розмірі 199882,14 грн. є ефективним та достатнім способом захисту його порушеного права, який відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відтак, позовна вимога в частині спору про зобов`язання вчинити певні дії, а саме: зарахування на рахунок позивача безпідставно списані кошти у розмірі 199 882,14 грн. є зайвою, задоволенню не підлягає, судове рішення в цій частині підлягає скасуванню. Також зі змісту постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 травня 2023 року вбачається, що судом встановлено що 07 вересня 2019 року між [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено угоду №SAMDNWFC00054065568 про надання банківських послуг на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна GOLD» ( [NUMBER] ) (рахунок [NUMBER] ) у розмірі 200 000,00 грн. [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» було укладено угоду № SAMDNWFC00058449146 про надання банківських послуг на платіжну карту «Універсальна» ( [NUMBER] ) (рахунок [NUMBER] ). 18 грудня 2021 року з кредитного (карткового) рахунку [NUMBER] [PERSON] , відкритого в АТ «Приватбанк» для обслуговування кредиту, відбулося списання кредитних коштів у загальному розмірі 199 882,14 грн. разом із комісією 8 457,01 грн. Крім того, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог про відновлення коштів кредитного ліміту на картковому рахунку у розмірі 199882,14 грн., припинення нарахування позивачеві процентів, пені та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операції (трансакції) 18.12.2021 року, та скасування нарахованих процентів і штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворилися внаслідок проведення операції (трансакції) 18.12.2021 року, тобто, внаслідок протиправних дій невстановлених осіб незаконно списані кошти з рахунку позивача, в тому числі за рахунок кредиту. Частиною 5 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг, що відповідає також вимогам ст. ст. 76, 81 ЦПК України. Положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вищевикладених обставин суд вважає, що позивачем не надано належних доказів, що саме відповідачем здійснювались операції зі списання грошових коштів з його банківського рахунку, або він своїми діями чи бездіяльністю сприяв їх втраті, а тому відсутні підстави для нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Також суд вважає, що відповідач [PERSON] виконав свої обов`язки перед банком, оскільки звернувся до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій з картковим рахунком та повідомив обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з його рахунку 18 грудня 2021 року, а також звернувся до суду через відмову позивача зупинити нарахування відсотків, що довів суду належними, допустимими та достатніми доказами. Таким чином, суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку про відмову у задоволені позову про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором станом на 17 жовтня 2022 року у розмірі 230\~411,76 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, судовий збір у розмірі 3\~456,18 грн. покладається на його рахунок.

Outcome: dismissed