Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до [PERSON] , в якому просить виключити відомості про його батьківство з актового запису №1261011/00/АU2022/579505 від 22 червня 2022 року про народження [PERSON] , зробленого управлінням цивільного стану у місті Кракові Малопольського воєводства Республіки Польща. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.12.2007 року він з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області. За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , які на даний час є неповнолітніми та проживають разом із ним. 01.09.2020 року відповідачка поїхала в Польщу. З території Польщі відповідачка час від часу телефонувала на мобільний телефон до дітей, але з ним не спілкувалася, та з часу виїзду в Польщу відповідачка жодного разу не приїжджала додому, дітей не провідувала. Він та їхні діти також не їздили до відповідачки в Польщу. 20.05.2022 року відповідачка звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом про розірвання шлюбу, але оскільки він на той час був зареєстрований у Бродівському районі, Жидачівський районний судЛьвівської області направив матеріали справи про розірвання за підсудністю до Бродівського районного суду Львівської області. Отримавши примірник позовної заяви, він ознайомився із змістом та дізнався, що відповідачка вагітна від поляка, а тому хоче розірвати з ним шлюб, щоб узаконити свої відносини з батьком майбутньої дитини. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 13.09.2022 року їхній шлюб було розірвано. [INFO] відповідачка народила сина, про що повідомила по телефону їхніх дітей та привітала їх із народженням братика. Народження дитини відповідачка зареєструвала у м.Кракові. Із ксерокопії повного витягу свідоцтва про народження дитини вбачається, що перше ім`я дитини « [PERSON] », друге ім`я « [PERSON] », прізвище « [PERSON] », дата народження [INFO] , а батьком дитини записаний він - « [PERSON] », [INFO] . Стверджує, що він не є батьком дитини [PERSON] , оскільки не мав ніяких стосунків з його матір`ю та згоди на запис його батьком дитини не давав, а відтак актовий запис про народження дитини, в якому він записаний батьком дитини, не відповідає дійсності. Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 02.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 04.04.2023 року відповідчкою подано заяву, згідно якої повідомляє, що позов визнає повністю. Крім того повідомляє, що в підтвердження того, що [PERSON] дійсно не являється батьком її сина [PERSON] свідчить висновок ДНК-тесту, з якого вбачається, що ймовірним біологічним батьком [PERSON] являється [PERSON] . Ухвалою від 01.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві. Просили задоволити позов. Відповідач у судовому засіданні 01.05.2023 року позовні вимоги визнала. В судове засідання 30.06.2023 року відповідач не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідачки неповажною та вважає, що справу можливо слухати у її відсутності. Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~ \~ \~ \~Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81\~ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Судом встановлено наступні обставини. 21.12.2007 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Жидачівського районного управління юстиції у Львівській області, актовий запис №102, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] (а.с.12). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серія [NUMBER] та Серія [NUMBER] (а.с.10,11). Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 13.09.2022 року по справі №443/483/22 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Відповідно до повного витягу свідоцтва про народження, який перекладений з польської мови на українську мову № [NUMBER] від 22 червня 2022 року, який виданий управлінням цивільного стану у місті Кракові на ім`я [PERSON] , [INFO] , його батьками вказані [PERSON] , [INFO] , місце народження [PERSON] , [INFO] , місце народження Ходорів. Ім`я та прізвище особи, яка зареєструвала народження [PERSON] (а.с.6-10). Як вбачається із перекладу з польської мови звіту з проведення тесту №77079719/2/3, то такий проведений ТОВ КТ «тест ДНА», вул.Дулемби, 7, 40-833 [PERSON] , Діагностична медична лабораторія та проаналізовані зразки описані як: ймовірний батько [PERSON] , дата народження/песель [NUMBER] , дата забору матеріалу [INFO] , дата отримання матеріалу 21.03.2023, тип матеріалу мазок з внутрішньої сторони щоки, опис стану зразка правильний; дитина [PERSON] , дата народження/песель 22260506012, дата забору матеріалу 17.03.2023, дата отримання матеріалу 21.03.2023, тип матеріалу мазок з внутрішньої сторони щоки, опис стану зразка правильний; мати [PERSON] , дата народження/песель 83112319664, дата забору матеріалу [INFO] , дата отримання матеріалу 21.03.2023, тип матеріалу мазок з внутрішньої сторони щоки, опис стану зразка правильний. Результат: За всіма проаналізованими маркерами були виявлені збіги між профілем ДНК досліджуваного ймовірного батька та профілем ДНК досліджуваної дитини. Маркер амелогеніну ( [PERSON] ) є гендерним маркером і не використовується для статичного аналізу. Ймовірність біологічного батьківства перевищує 99,9999%, тому батьківство досліджуваного ймовірного батька до досліджуваної дитини було практично підтверджено (а.с.35-42). Як видно із довідки ТзОВ Ком т-во «тест ДНА Експертизи» від 23.03.2023, яка перекладена з польської мови на українську мову, то така засвідчує, що на підставі запиту замовника ( [PERSON] ), [INFO] у закладі « [INFO] » ( [ADDRESS] ), яка є пунктом збору на виконання тестів ДНК, зібрано матеріал у вигляді мазків з внутрішньої сторони щоки для ДНК-тесту на визначення біологічного батьківства. Особи, у яких взято матеріал: імовірний батько [PERSON] ( [INFO] , № [NUMBER] , № паспорта громадянина Польщі [NUMBER] ); дитина [PERSON] ( [INFO] №PESEL [NUMBER] , № свідоцтва про народження [NUMBER] ); мати [PERSON] ( [INFO] , № [NUMBER] , № паспорта громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] ). У всіх вищевказаних осіб матеріал був зібраний на місці в клініці працівником медичного закладу. Під час візиту була заповнена форма замовлення дослідження біологічної спорідненості, на які розміщено особисті дані учасників дослідження та підписи замовника та спеціаліста, який зібрав матеріал. Лабораторія видала звіт дослідження за номером 77079719. Висновок передано замовнику дослідження відповідно до інструкцій залишених на формі замовлення дослідження (а.с.38, 52). Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно статті 5 Сімейного кодексу України (далі - СК України) держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 121 СК України встановлено, що\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому\~статтями 122\~та\~125\~цього Кодексу. За змістом положень статті 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.\~Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до статті 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття (стаття 136 СК України). Обґрунтовуючи позовні вимоги про виключення відомостей про його батьківство з актового запису №1261011/00/АU2022/579505 від 22 червня 2022 року про народження [PERSON] , позивач наголошував, що ні він, ні відповідачка жодного разу після 01.09.2020 року не зустрічалися, а тому він не може бути біологічним батьком дитини. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні дала покази про те, що являється бабусею відповідачки - [PERSON] . [PERSON] є колишнім чоловіком її внучки. [PERSON] поїхала в Польщу на роботу 01.09.2020 року та з того часу вона не приїжджала додому та вона її не бачила по місцю проживання. [INFO] [PERSON] в [PERSON] [INFO] народила дитину, однак [PERSON] не є батьком, так як він не їздив до неї в Польщу. Вона періодично приходить до [PERSON] та дітей, які проживають недалеко від неї. Одночасно, суд критично оцінює покази свідка в частині того, що позивач за період з 01.09.2020 року не їздив в Польщу, а також те, що відповідач жодного разу не приїжджала додому, оскільки, як зазначила остання, вона не проживає разом із позивачем а тільки періодично провідує позивача та його дітей. Крім цього на підтвердження позовних вимог, представником позивача також долучено копію паспорту України для виїзду за кордон Серія [NUMBER] , який виданий на ім`я закордонний паспорт [PERSON] , [INFO] (а.с.53-54), то такий виданий 23.07.2019 року, дата закінчення строку дії 23.07.2029 року. На сторінці 6 закордонного паспорту України для виїзду за кордон Серія [NUMBER] , наявна віза терміном дії з 26.08.2020 року до 05.08.2021 року та відмітки про перетин державного кордону України, а саме в`їзд та виїзд з території України за період з 14.09.2019 року по 01.09.2020 року. Відповідно до ст.22 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на яку він оформлений, і дає право цій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Кожен громадянин України не може мати більше двох паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Кожен громадянин України має право на отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. Паспорт громадянина України для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій, та складається з м`якої обкладинки, 32 сторінок та сторінки даних. При цьому, суд вважає недостатніми та не повними відомості, які зазначені у копії паспорту України для виїзду за кордон Серія [NUMBER] , який виданий на ім`я [PERSON] , [INFO] , оскільки такий містить тільки дві сторінки паспорту, а відтак жодним чином не підтверджує того, що відповідач за період з 01.09.2020 року по 05.06.2022 року не перетинала державний кордон України. Крім того, матеріали справи не містять доказів відсутності у [PERSON] другого паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Одночасно суд зазначає, що передумовою звернення до суду в справах про оспорення батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року). Суд також враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06.04.2021 року по справі № 676/1200/20, що висновок судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. При цьому, слід відзначити те, що суд неодноразово роз`яснював позивачу та його представнику їх процесуальній обов`язок доведення перед судом обставин, на які вони посилаються як на підставу свої позовних вимог та право подавати докази на їх підтвердження, а у разі неможливості подати такі докази право заявляти клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. Однак жодних клопотань про подання або про призначення судово-генетичної експертизи сторонами не заявлялось. Матеріали справи не містять клопотань учасників справи про призначення судово-генетичної експертизи, право на звернення з якими їм судами роз`яснювалось. При цьому надаючи оцінку звіту з проведення тесту №77079719/2/3, суд визнає такий неналежним та недопустимим доказом відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною - [PERSON] , оскільки такий тест було проведено без участі позивача та дослідження його біологічних зразків, у такому жодним чином не вказується саме про відсутність кровного споріднення. Крім того, Звіт з проведення тесту №77079719/2/3 не є висновком експерта в розумінні ст.102 ЦПК України та Закону України «Про судову експертизу», у такому не зазначено про те, що експерти (лаборанти) повідомлені про відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку. \~Більше того,\~статтею 95\~ЦПК України\~передбачено,\~що письмовими\~доказами є\~документи (крім\~електронних документів),\~які містять\~дані про\~обставини,\~що мають\~значення для\~правильного вирішення\~спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Іноземний офіційний документ, що підлягає дипломатичній або консульській легалізації, може бути письмовим доказом, якщо він легалізований у встановленому порядку. Іноземні офіційні документи визнаються письмовими доказами без їх легалізації у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.8 ст.95 ЦПК України). Чинний Цивільно-процесуальний кодекс України не містить визначення поняття «Документ». Одночасно таке визначення наведено в інших нормативно-правових актах. Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про інформацію», документ - матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі. У п.44 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зазначено, що офіційний документ - документ, складений, виданий, засвідчений із дотриманням визначених законодавством норм уповноваженою особою, якій законодавством надано право у зв`язку з її професійною чи службовою діяльністю складати, видавати, засвідчувати певні види документів, що підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти та містить передбачені законодавством реквізити і відомості. \~ \~ \~ \~Примітка до статті 358 Кримінального кодексу України під офіційним документом розуміє документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи-докази у правозастосовній діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм і містять передбачені законом реквізити. \~ \~ \~ \~З наведеного випливає, що документ має відповідати певним вимогам (реквізити), зокрема видаватися уповноваженим органом або особою відповідно до її компетенції, містити підпис, відбиток печатки, позначку про засвідчення копії, бути точним, достовірним. Разом з тим, копія звіту з проведення тесту №77079719/2/3 жодним чином не засвідчена, тобто не відповідає вимогам документу. Крім того, у наданому перекладі згаданого тесту жодним чином не вказується, що для здійснення перекладу було надано оригінал чи належним чином засвідчену копію. З врахуванням вищенаведеного, зважаючи на те, що позивачем не подано жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували доводи позовної заяви та підтверджували відсутність кровного споріднення, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Щодо визнання позовних вимог відповідачем, то суд зазначає наступне. Правові наслідки визнання позову відповідачем передбачені статтею 206 ЦПК України. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України). Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, які відповідають за неї за законом. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України). Відповідно доч.ч.1, 2 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства… Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частинами 7, 8 ст.7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України). Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства». Згідно із ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на пріоритетне значення найкращих інтересів малолітньої дитини на право проживання в сім`ї, суд не бере до уваги заяву відповідача про визнання позову.

Outcome: dismissed