Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

У лютому 2023 року до суду надійшла заява [PERSON] , [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя. В обгрунтування заявлених вимог, заявники вказують, що 11 червня 2021 року Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом №895, між ними був зареєстрований шлюб. У зв`язку із початком військової агресії росії проти України вони припинили спільне проживання та роз`їхались по різним місцям. Фактично з цього часу вони разом не проживають, ведуть окремо господарство, кожен має власне особисте життя. З метою недопущення майнових суперечок на майбутнє та збереження шлюбу просять задовольнити заяву про встановлення режиму окремого проживання подружжя. Ухвалою суду від 06 лютого 2023 року заяву залишено без руху, надано заявникам строк на усунення недоліків. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року відкрито повадження по справі, розгляд справи призначено за правилами окремого позовного провадження з викликом сторін. 27 березня 2023 року на адресу суду від [PERSON] надійшли пояснення в яких вона підтримала заяву про встановлення режиму окремого проживання подружжя. Зазначила, що станом на 16 березня 2023 року вона не проживає в Україні, а її чоловік не може виїхати за межі України, що призвело до їх роздільного проживання протягом тривалого часу та до перемоги України у війні. В судове засідання сторони не з`явились, просили слухати заяву у їх відсутність. Суд, вивчивши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, вважає що заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 червня 2021 року [PERSON] та [PERSON] у Святошинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстрували шлюб, актовий запис № 895. Від шлюбу спільних дітей не мають. Згідно ст.119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживанняу разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. У відповідності до ст.120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Як роз`яснює п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст.119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Аналізуючи зміст диспозиції ст.119 СК України, суд вважає, що для встановлення для подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків. Судом встановлено, що між сторонами припинено шлюбні відносини, оскільки заявники проживають в різних країнах, сторони не ведуть спільного господарства, проживають окремо, проте розривати шлюб не бажають, а мають на меті встановити режим окремого проживання між подружжям, тому суд вважає правомірними підстави застосувати режим окремого проживання подружжя. Відповідно до ч.2 ст.119 СК України режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. Беручи до уваги зазначені заявниками обставини, зважаючи на можливість збереженння сім`ї між подружжям, суд приходить до висновку, що подана заява є такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved