Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 жовтня 2017 року по [INFO] , в період якого у них [INFO] народилася дитина - син [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю, мати дитини не надавала йому можливості спілкуватися з дитиною, однак за весь час окремого проживання відповідач декілька раз приїжджав відвідувати дитину, та повідомляв про те, що він батько тому приїжджає коли хоче, і буде забирати дитину коли захоче і взагалі може забрати сина оскільки він зареєстрований за його місцем проживання. Зазначає, що свої обіцянки сину відповідач не виконує та батька в житті сина немає, однак вона виконує обов`язки за двох батьків. Крім цього вказала, що батько дитини не виконував своїх батьківських обов`язків, а саме не відвідував дитину в дитячому садку, не займався її розвитком, не приймає участі у навчанні дитини. З огляду на викладене просить суд визначити місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , з нею, [PERSON] . В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надавав, будь-яких інших заяв чи клопотань з процесуальних питань, в тому числі й щодо відкладення розгляду справи до суду на дату розгляду справи також не надходило. Суд звертає увагу на те, що позивачка ще в серпні 2021 року звернулася до суду із вказаним позовом. Справа неодноразово відкладалася, в ній змінювався склад судів. Відповідач через своїх представників був обізнаний у розгляді вказаної цивільної справи, оскільки останніми неодноразово надавалися клопотання про відкладення розгляду справи. На виклик секретаря судового засідання відповідач не реагував. Дитина - [PERSON] , весь цей час проживає із матір`ю. Відкладення судового розгляду даної справи буде мати негативний вплив в першу чергу на дотримання прав та інтересів дитини. На даний час у суду відсутні причини, які обумовлюють неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. На учасників судового процесу та їх представників покладається загальний обов`язок добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області до судового засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. Від начальника Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області Ляха В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника органу опіки, а також Висновок, зміст якого просили врахувати при вирішенні спору по справі. Згідно зі статті 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, на підставі частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Ухвалою суду від 30.06.2023 року вирішено розглядати справу в заочному порядку. Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, про визначення місця проживання дитини, відповідають правам та інтересам малолітньої дитини, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. У відповідності до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. При вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Сімейного кодексу України, практику Верховного Суду України, тому що підставою звернення позивачів як за первісним так із зустрічним позовом до суду є захист гарантованих ст. 51 Конституції України особистих немайнових прав на батьківське виховання дитини. В судовому засіданні встановлено, і це підтверджено Свідоцтвом про народження, та сторонами не заперечується, що [INFO] народився [PERSON] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набуло законної сили. Згідно із судовим наказом виданим Слов`янським міськрайонним судом Донецької області від 26.04.2021, з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) комбінованого типу комбінованого типу № 55 «Лелека», дитина [PERSON] , [INFO] відвідує КЗ ДНЗ № 55 «Лелека» з 09.006.2021 року по теперішній час. Згідно із характеристикою КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) комбінованого типу комбінованого типу № 55 «Лелека», [PERSON] з 09.06.2021 є вихованцем вказаного дитячого садку. Мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із матір`ю [PERSON] , дідусем - [PERSON] та бабусею [PERSON] . Родина дитини не повна, відсутній батько, вихованням дитини займається мати дитини та її батьки. Для повноцінного розвитку дитини створені всі необхідні матеріально побутові умови, в родині панує позитивний мікроклімат. Мати виявляє активну участь у навчальному процесі сина, консультується із вихователями, дотримується практичного психолога закладу, відвідує батьківські збори. За час відвідування дитиною садочку батько жодного разу не з`являвся, не виявляв ніякої зацікавленості його життям в садочку та поза його межами не здійснював ніяких спроб встановити контакт із дитиною. Відповідно до довідки ГО «Футістар Інклюзія» [PERSON] з січня 2021 року є вихованцем дитячої футбольної академії ГО «Футістар Інклюзія» . На заняття з футболу дитину до дитячої академії дитину завжди приводила мати, за час відвідування занять, батько участі не приймав. Відповідно до характеристики студії раннього розвитку «Clever kids», дитина періодично відвідує студію раннього розвитку «Clever kids», в студію на заняття дитину завжди приводить матір, батька ніколи не бачили. З дослідженої в судовому засіданні медичної документації встановлено, що [PERSON] уклала договір із сімейним лікарем для медичного обстеження дитини. Згідно із Актом комітету мікрорайону «Северний», вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та проживає там разом із своїм сином [PERSON] з 28.05.2020 року та по теперішній час. Згідно із довідкою про склад сім`ї № 184 від 30.6.2021 наданою керівником комітету мікрорайону « [INFO] », за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, [PERSON] є фізичною особою - підприємцем, вказане також підтверджується витягом з Реєстру платників єдиного податку. Згідно із довідкою Головного управління ДПС України в Донецькій області у період з 01.01.2020 по 31.12.2020 [PERSON] отримала дохід у розмірі 194 468 грн., з 01.01.2021 по 31.05.2021 - 65 300 грн. Згідно із громадською характеристикою наданою керівником комітету мікрорайону «Северний», [PERSON] зарекомендувала себе з позитивної сторони, Мешкає з батьками та сином за адресою: [ADDRESS] . Багато часу приділяє вихованню сина [PERSON] . Мама водить дитину на кружки, влітку оздоровляє. За час мешкання за вказаною адресою з сусідами встановлені доброзичливі стосунки, в громадському житті порушень не має. Відповідно до договору купівлі- продажу квартири від 14.08.2012, позивачка є власницею квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а також Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Також в матеріалах справи містяться заяви батьків позивачки [PERSON] та [PERSON] про надання [PERSON] та онуку [PERSON] дозволу на проживання в їхньому будинку розташованому за адресою: [ADDRESS] . Згідно із Актом обстеження умов проживання від 01.07.2021 проведеному за адресою: [ADDRESS] , спеціалістами Служби у справах дітей, будинок складає загальну площу у 300 кв.м., має газове опалення, водопостачання проведено, два санвузли, санітарно - гігієнічний стан задовільний, зроблений сучасний ремонт, усі кімнати оснащені необхідною меблею та побутовою технікою. Для виховання та розвитку дитини створені наступні умови: має кімнатний манеж, одяг за сезоном, взуття, іграшки, речі індивідуального використання. Стосунки в сім`ї доброзичливі, мати займається вихованням та утриманням дитини, а також займається його розвитком та слідкує за здоров`ям дитини. Поза садочком мати водить дитину на додаткові заняття (футбол, гімнастика, іноземна мова та гуртки за бажанням дитини). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були враховані усі факти та встановлено, що мати займається вихованням, піклується про фізичний та духовний розвиток дитини; мати має самостійний дохід та створила належні умови для утримання виховання дитини. Вважають за доцільне задовольнити вимогу [PERSON] та визначити місце проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За змістом положень частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Отже, приймаючи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, факт того, що мати виховує дитину, вік дитини, матеріально-побутові умови проживання, а також висновок органу опіки та піклування Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області та інші обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визначення місця проживання дитини, та вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з його матір`ю - [PERSON] . При цьому визначення місця проживання дитини з матір`ю не позбавляє батька права виховувати дитину, утримувати її та спілкуватися з нею, а матір не повинна чинити батьку у цьому перешкод. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає за позивачкою витрати понесені нею при сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved