Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 4504,07грн, інфляційні витрати в сумі 689,13 грн, 3% річних в сумі 325,46 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481, 00 грн. В обґрунтування вимог вказано, що боржник є побутовим споживачем природного газу, який постачається за адресою: [ADDRESS] . В період з 31.05.2019 року по 03.11.2022 року відповідач використовував природний газ для побутових потреб, проте у повному обсязі не оплачував надані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути. Ухвалою від 20.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 30). 09.01.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який ухвалою Богунського районного суду від 10.01.2023 року був повернутий відповідачу. Відповідач 27.01.2023 року подав заяву про застосування строків позовної давності. 22.02.2023 р. від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що оператор ГРМ надає загальну інформацію про обсяг розподіленого споживачу природного газу за відповідний період, а позивач на підставі вказаних даних лише проводить нарахування. Просив відмовити в застосуванні строку позовної давності. В судовому представником позивача позовну заяву підтримано в повному обсязі, з підстав викладених в позовні заяві. Відповідач в судовому засіданні заперечував щодо об"ємів використаного природного газу. Зазначив, що сплачував відповідно до норм визначених постановою КМУ., тому вважає що заборгованість відсутня та ним сплачувались кошти з надлишком, в зв"язку з чим створилась переплата. Зазначив, що неодноразово звертався до відповідача та третьої особи з заявами щодо неправомірного нарахуванням об"ємів, які не відповдають встановленим нормам, проте ні відповідач, ні третя особа будь яких заходів для перерахунку не здійснили. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини перша та третя статті 13 ЦПК України). Правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі врегульовано розділом ІХ Кодексу ГРМ. Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу ГРМ комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до газорозподільної системи (ГРМ) від суміжних суб`єктів ринку природного газу (газодобувних підприємств, виробників біогазу або інших видів газу з альтернативних джерел, оператора газотранспортної системи України, та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним операторам газорозподільної станції (оператор ГРС), та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними. Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється на підставі договору розподілу природного газу, укладеного між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи (Операторами ГРМ) регулюються Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30.09.2015 року (далі - Правила постачання природного газу) на виконання пункту 17 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу». За змістом статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до п. 2 розділу III Правил постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Типовий договір постачання природного газу з побутовим споживачем затверджено постановою НКРЕКП від 01.12.2015 року №2500 «Про затвердження Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам», яка набрала чинності з 01.12.2015 року. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є побутовим споживачем природного газу об`єкта газоспоживання, розташованого за адресою: [ADDRESS] , з особовим рахунком [NUMBER] Згідно фінансового стану наданого позивачем, за період з травня 2019 по листопад 2022 року заборгованість за спожитий природний газ, що постачався за адресою: [ADDRESS] , становить 4504,04 грн ( а.с. 11). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, що передбачено ч. 1 ст. 634 ЦК України. Як вбачається з п. 3 ч. 1 розділу І Кодексу, дія цього Кодексу поширюється на операторів газорозподільних систем, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників. Відповідно до п. 1 ч. 4 розділу IX Кодексу, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. У разі відсутності лічильника газу в Оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому Оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань. Згідно з п. 4 ч. 4 розділу IX Кодексу, побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх Оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу. У разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Група споживання по кожному об`єкту побутового споживача, який розраховується за лічильником газу, визначається Оператором ГРМ згідно з цим Кодексом. Номер групи споживання зазначається Оператором ГРМ в персоніфікованих даних заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу та в рахунках Оператора ГРМ про сплату послуг за договором розподілу природного газу. Отже, в разі якщо споживач не повідомив показники спожитого природного газу, Оператор ГРМ самостійно визначає такий об`єм. Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показів лічильника природного газу споживача та зобов`язаний не рідше одного разу на шість місяців здійснювати контрольне зняття показань лічильника газу (з урахуванням встановленого строку для контрольного огляду вузла обліку) та формувати об`єм розподілу і споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий місяць, в якому було здійснено контрольне зняття показань лічильника газу, з урахуванням його фактичних показань. Докази про зняття контрольних показників лічильника природного газу споживача, позивачем суду не надано. Відповідач не заперечував щодо об"єму використаного газу з моменту встановлення лічильника з березня 2021 року. Проте заперечує щодо об"єму використаного газу до встановлення лічильника до березня 2021 року. Споживачам, у яких відсутній газовий лічильник, нарахування за використаний газ здійснюється відповідно до встановлених державою норм споживання природного газу. Встановлення нормативів споживання природного газу для домоволодінь без лічильників належить до компетенції Кабінету Міністрів України. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у частині першій статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, визначеними Кабінетом Міністрів України. 23 березня 2016 року Кабінет Міністрів України як повноважний суб`єкт, прийняв постанову № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі - постанова № 203), що мала усунути неналежний стан правового регулювання у відносинах між постачальником та споживачем природного газу, який немає лічильника. В подальшому 30 травня 2018 року Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалив рішення у справі № 826/2507/18 про задоволення позову, зокрема, визнав протиправною та нечинною постанову № 203. 9 серпня 2018 року Київський апеляційний адміністративний суд та 27 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду залишили без змін рішення суду першої інстанції. 30 січня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 63 «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» (далі - постанова № 63), якою, зокрема, затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. 21 лютого 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва постановив ухвалу у справі № 640/2305/19, якою забезпечив позов шляхом зупинення дії зазначених пунктів постанови № 63. 27 лютого 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 143 «Питання споживання природного газу» (далі - постанова № 143), яка за змістом відповідає нормам постанови № 63, однак дія яких була зупинена судом у справі № 640/2305/19. Зокрема, уряд у постанові № 143 затвердив норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників та установив, що не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами № 237 та № 203. 14 серпня 2019 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/2305/19 ухвалив рішення про часткове задоволення позову та визнання протиправними дій Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 63. 13 листопада 2019 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. 10 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2019 року. 13 лютого 2020 року Окружний адміністративний суд міста Києва у справі № 640/13591/19 ухвалив рішення про задоволення позову та визнання протиправними дії Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо прийняття зазначених пунктів постанови № 143. 2 червня 2020 року Шостий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову, якою залишив без змін рішення суду першої інстанції. 8 липня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду відкрив касаційне провадження за касаційною на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 2 червня 2020 року. Таким чином, у спірний період мають бути застосовані норми споживання газу встановлені Постановою Кабінету Міністрів України № 143 від 27.02.2019 р. де норма споживання при використанні плити газової та водонагрівача стоновила 10,49 м3 на 1 особу. Враховуючи викладене, нарахування об"єму спожитого газу до встановлення лічильника в розмірі 23,6 м3, суд визнає протиправним, таким що не відповідає нормам встановленим Постановою Кабінету Міністрів України, оскільки гранична норма 23,6 м3 встановлюється в разі відмови споживачем встановити лічильник газу, натомість відповідач неодноразово звертався з заявами з метою встановлення газового лічильника ( а.с.54-61). Доказів відмови споживачем встановити лічильник газу позивачем суду не надано. Постановою Кабінету Міністрів України від 19.10.2018 року № 867 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для убезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» встановлено, що з 01.11.2018 року по 30.04.2021 року (включно) роздрібна ціна на природний газ для побутових споживачів - 8,54892 грн за 1 м3, в травні 2019 року - 8, 31824 грн. за 1 м3, в червні 2019 року - 7,78180 грн. 1 м3, в липні 2019 року - 6,984492 грн. за 1 м3, в серпні 2019 року - 6,674367 грн. за 1 м3, у вересні 2019 року - 6,477681 грн за 1 м3, в жовтні 2019 року - 6,206003 грн. за 1 м3, в листопаді 2019 року - 6,976278 грн. за 1 м3, в грудні 2019 року - 6,2108434 грн. за 1 м3, в січні 2020 року - 5,868492 грн. за 1 м3, в лютому 2020 року - 5 305032 грн. за 1 м3, в березні 2020 року - 4,326072 грн. за 1 м3, в квітні 2020 року - 3,7123020 -ти. за 1 м3, травні 2020 року - 2,948128 грн. за 1 м3 , червні 2020 року - 2,783996 грн. за 1 м3, липні 2020 року - 2,9749540 грн. за 1 м3, серпні 2020 року - 4, 499988 грн. за 1 м3. З вересня 2020 року ціна на послуги з постачання газу становила: у вересні 2020 року - : 4,99998 грн. за 1 м3, жовтні 2020 року - 6,79226 грн. за 1 м3, листопаді 2020 року - 8,87555 грн за 1 м3, грудні 2020 року - 8,89785 грн. за 1 м3, січні - березні 2021 року - 6,99000 грн. за 1 м3. 01 жовтня 2015 року введено в дію Закон України «Про ринок природного газу», яким визначено правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу. Вказаними законодавчими актами впроваджено розмежування послуг та обов`язків оператора ГРМ та постачальника природного газу. Після виокремлення послуги з розподілу природного газу, ціна природного газу, що сплачується побутовими споживачами (постачання), зменшується на розмір тарифу на послуги розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Так, за змістом пункту 1.2 Типового договору умови цього договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу ГРМ. За приписами пункту 5.1 Типового договору постачання природнього газу побутовим споживачам облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ. Розділом 9 главою 4 пункту 5 Кодексу ГРМ визначено, що оператор ГРМ в установленому законодавством порядку передає інформацію про об`єм та обсяг розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за відповідний період до Оператора ГТС для проведення ним остаточної алокації по постачальнику споживача. Визначені за умови цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу (алокація) є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником. Оператором ГРМ є АТ «Житомиргаз», постачальником природного газу є ТОВ «Житомиргаз Збут». Договори на постачання та розподіл природного газу між [PERSON] та ТОВ «Житомиргаз Збут», АТ «Житомиргаз» в письмовій формі не укладалися, встановлено фактичне споживання природного газу та оплати відповідних рахунків, що свідчить про заочне приєднання відповідача до умов договорів постачання та розподілу природного газу побутовим споживачам. За адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , відповідно до даних якого за місцем споживання природного газу щомісяця надходять рахунки на оплату за спожитий газ із зазначенням: об`єму відповідно до показів лічильника споживача, коефіцієнту приведення до стандартних умов, об`єм у стандартних умовах та його вартості, а також плати за розподіл (доставку) природного газу. З аналізу наведених норм слідує, що визначення обсягів споживання (розподілу) природного газу, а також приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов здійснюється Оператором ГРМ. Ураховуючи, що Оператором ГРМ за адресою відповідача є АТ «Житомиргаз», який відповідає за облік природного газу у побутових споживачів, та згідно наявних в матеріалах справи квитанцій отримує плату за розподіл природного газу, саме до компетенції АТ «Житомиргаз» відносяться вирішення питань щодо приведення об`єму природного газу до стандартних умов, а також здійснення нарахування за граничними нормами, які заявлені позивачем у позовній заяві. ТОВ «Житомиргаз Збут», як сторона договору постачання природного газу побутовому споживачу, здійснює лише обчислення, тобто математичні розрахунки з наданими йому числовими значеннями об`єму спожитого газу, що визначені Оператором ГРМ АТ «Житомиргаз» обсяги природного газу, які є обов`язковими для нього, як постачальника, у взаємовідносинах із споживачем. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Позивач в підтвердження заборгованості за спожитий газ надає відомості про фінансовий стан починаючи з травня 2019 року та станом на вказану дату зазначає заборгованість в розмірі 3060,68 грн, яка виникла до травня 2019 року. Аналізуючи фінансовий стан за особовим рахунком [PERSON] , який наданий позивачем ( а.с. 11) вбачається, що: - за період з травня 2019 року по червень 2019 року позивачем не відображено кількісті м3 використаного газу. За нормами визначеними Постановою Кабінету Міністрів України об"ємів використання природного газу 10,49 м3 та вартістю природного газу у цей період ( в травні 2019 року - 8, 31824 грн. за 1 м3), то сума 3060,68 грн. є значно завищеною, що вказує на надмірне та незаконне нарахування заборгованості у сумі 3060,68 грн. Представник позивача, надав уточнений фінансовий стан починаючи з червня 2015 року, та зазначив, що сума 3060,68 грн. утворилась з червня 2015 року по травень 2019 року. Проте, позовні вимоги заявлені в позові про стягнення заборгованості починаючи з травня 2019 року, тому суд розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог не вбачає підстав для стягнення заборгованості в сумі 3060,68 грн. Таким чином, за період з травня 2019 року по червень 2019 року відповідачу необхідно було сплатити 87,19 грн. - за період з червня 2019 року по січень 2021 року включно нарахування обсягу газу проводилось виходячи з 23 м3, що є неправомірним, оскільки відповідно до норм визначених Постановою Кабінету Міністрів України об"єм обсягу природного газу з використанням таких приладів, як газова плита та водонагрівач становив 10,49 м3. Позивач не заперечував щодо використання відповідачем таких приладів як газова плита та водонагрівач. Таким чином за період з червня 2019 року по лютий 2021 року відповідач з урахуванням встановлених норм мав сплатити 1293,01 грн., споживачем сплачено 1386,24 грн, що вказує на відсутність заборгованості у споживача в даний період. За період з лютого 2021 року по листопад 2022 року відповідач з урахуванням встановлених норм мав сплатити 1166,57 грн., споживачем сплачено 1170,53 грн, що також вказує на відсутність заборгованості у споживача в даний період. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки відсутня заборгованість відповідача перед позивачем за період з 31.05.2019 року по 03.11.2022 року . Встановивши відсутність заборгованості в спірний період , суд не вбачає підстав для засосування строку позовної давності.

Outcome: dismissed