Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

До Жовтневого районного суду м.Запоріжжя надійшла позовна заява\~ [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якій позивач просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2013 року у справі 310/1799/13-ц на утримання дитини [PERSON] з частини до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року з нього стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. Позивач вважає, що враховуючи положення вимог ст. ст. 181, 192 СК України наявні підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача, через що звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року провадження по справі відкрите. В судове засідання позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила , відзив на позов не надала, в зв`язку з чим на підставі ч.3 ст. 223, ч.1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідача на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу в період з 02.07.2005 року по 31.01.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітню дочку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2013 року \~у справі № 310/1799/13-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки, [PERSON] , \~\~ [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, \~\~починаючи стягнення з 22 лютого 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Також, судом встановлено, що [INFO] у позивача [PERSON] народилася донька [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року у справі №\~195/2216/22 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 29 листопада 2022 року та до досягнення дитиною повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Обєднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції Українитастаттею 180 СК Українипередбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8\~Закону України\~від 26\~квітня 2001\~року №2402-ІІІ\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей150,180\~СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Стаття 182 СК України\~визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 1статті 192\~СК України\~передбачає, що\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішеннямсудуза позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За змістом даної норми СК України зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива у випадку такої зміни матеріального чи сімейного стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан, наприклад зменшився дохід чи такий взагалі відсутній, або у нього з`явився додатковий обов`язок утримання інших осіб (неповнолітніх, непрацездатних), тощо. Згідно з роз`ясненнями, які виклачені у п.23Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справи щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Враховуючи зміст статей 181,192 СК України\~розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано докази того, у нього з`явився додатковий обов`язок утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку , що позивачем доведено, що з огляду на стягнення з нього аліментів рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 квітня 2023 року у справі №\~195/2216/22 , в нього змінився матеріальний стан . Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на зміну матеріального стану позивача [PERSON] , а також враховуючи , що відповідач до суду не з`явилася та відзив на позов не надала , суд дійшов висновку, що наявні правові підстави передбачені ч.1\~ст.192 СК України\~для зміни розміру аліментів визначених рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2013 року \~у справі № 310/1799/13-ц. А відтак, суд вважає вірним зменшити розмір стягнутих з\~ [PERSON] на утримання дочки, [PERSON] , \~\~ [INFO] , до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Питання про судові витрати слід вирішитри відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved