Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

У лютому 2023 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином. В обгрунтування позову зазначила, що 18 жовтня 2020 року близько 21.30 перебуваючи біля будинку [ADDRESS] [PERSON] підійшла до неї та на грунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно нанесла останній легкі тілесні ушкодження. В серпні 2022 року відносно відповідачки складено обвинувальний акт, який направлений до суду. 14.11.2022 року ухвалою судді по даній кримінальній справі за клопотанням [PERSON] її звільнено від кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України на підставі ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження закрите, цивільний позов позивача залишено без розгляду. Оскільки позивачка по кримінальному провадженню є потерпілою через злочинні дії відповідача, які виразились в зірванні золотого ланцюжка з позивача, внаслідок чого останній було заподіяно матеріальні збитки в розмірі 34104, 00 грн., моральні збитки позивачка оцінює в розмірі 100000, 00 грн. просила позов задовольнити. 22 лютого 2023 року ухвалою суду залишено позовну заяву без руху для усунення недоліків. 12 квітня 2023 року ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги позову та просила задовольнити, пояснивши, що відповідач з іншою особою 18.10.2020 року близько 21.30 в [ADDRESS] безпричинно нанесла їй легкі тілесні ушкодження, при цьому зірвала з шиї золотий ланцюжок. З цього приводу відносно відповідача в суді розглядалась справа, яка була закрита на пілдставі ст.49 КК України. Шкоду позивачу не відшкодовано. В результаті злочинних дій відповідача їй було спричинено матеріальну шкоду та моральні страждання. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направила. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та матеріали кримінальної справи 372/2296/22 (1-кп-266/22) наявні в ній докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.ст.1-4 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України, окрім іншого передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, статтею 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Судом встановлено, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 14.11.2022 року задоволено клопотання обвинуваченої [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження закрити. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до ч.1 ст.61КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди та яка в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України пред`явила позов. Відповідно до ч.1, 7 ст.128КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Доводи позивача, що відповідач заподіяла їй матеріальної шкоди зірвавши з шиї золотий ланцюжок вартістю 34104 грн. не знайшли свого підтвердження в ході розгялду справи, оскільки нічим крім доводів позивача не доводяться. Позивач стверджує, що моральна шкода завдана відповідачкою полягає у злочинних діях, нанесенням легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим вона відчувала сильне душевне пригнічення та емоційне перевантаження, розмір яких визначити важко, але вважає, що відповідачка повинна компенсувати їй ті емоційні страждання, які довелося перенести їй та витрати пов`язані з відновленням психічного стану. Отже, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. Згідно пункту 9 вищевказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При ньому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом достовірно встановлено, що винні дії відповідача знаходяться в прямому причинному зв`язку із заподіяною позивачці матеріальною та моральною шкодою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що моральна шкода підлягає відшкодуванню позивачу у сумі 7000,00 грн. Саме така сума, на думку суду, є співмірною з понесеними позивачкою моральними стражданнями та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial