Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

04 серпня 2022 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов. Предметом позову є майнові права, які перебувають на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області. позиція сторін В обґрунтуванні своїх позовних вимог позивач зазначив, що 29 квітня 2017 року сторонами був укладений шлюб. У подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу 06.11.2019 року між відповідачкою та товариством були укладені договори, відповідно до яких відповідачка придбала майнові права на нерухоме майно, яке перебуває на території Одеського (кол. Овідіопольського) району Одеської області (далі по тексту спірні майнові права), відповідачка у добровільному порядку поділ майна здійснити не бажає, а тому позивач просить визнати спільним сумісним майном подружжя на спірні майнові права та виділити йому частину майнових прав (а.с.1-3). В ході судового розгляду представник позивача направив до суду заяву, в якої зазначив, що на позовних вимогах наполягає, просить справу розглянути на підставі поданих до суду матеріалів. Представник відповідачки копію позову та матеріали до нього отримав належним чином та відповідно до ст. 178 ЦПК України до суду відзив не направив, з матеріалів справи вбачається, що вона фактично позов не визнала. Третя особа до суду свої заперечення не направила. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи,поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом і передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ч. 1 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рух справи 04 серпня 2022 року до Овідіопольського райсуду Одеської області надійшов вищевказаний позов. 08 серпня 2022 року судом першої інстанції позов був залишений без руху. 26 липня 2022 року судом першої інстанції після усунення недоліків було відкрито цивільне провадження. Обставини, які встановлені судом 29 квітня 2017 року між позивачем [PERSON] , код [NUMBER] та відповідачкою [PERSON] , код [NUMBER] був укладений шлюб. Під час шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . 25 січня 2022 року шлюб був розірваний. З матеріалів справи вбачається, що: 06 листопада 2019 року між відповідачкою [PERSON] та товариством був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № 16/269,1-7, згідно якого відповідачка здійснила внески на загальну суму 506\~214 грн. 06 листопада 2019 року між відповідачкою [PERSON] та товариством був укладений договір купівлі-продажу майнових прав №16/273А.2-8, згідно якого відповідачка здійснила внески на загальну суму 225\~023, 40 грн. 06 листопада 2019 року між відповідачкою [PERSON] та товариством був укладений договір купівлі-продажу майнових прав № П269-4/1, згідно якого відповідачка здійснила внески на загальну суму 35\~958 ,30 грн. Позивач просить визнати спільно сумісним майном подружжя майнові права та виділити йому частку. Відповідно до\~ст.\~190\~ч.2\~ЦК України\~ майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Майнові відносини подружжя це складний комплекс взаємопов`язаних дій щодо володіння, користування й розпорядження майном. Предметом доказування з урахуванням даного предмету позову є родові ознаки майна (майнових) прав, її виникнення та спосіб його придбання тощо. При цьому позивач відповідно до ст.ст.77,78 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів родових ознак майнових прав, які він вважає спільно сумісним майном подружжя, спосіб його виникнення та з яких джерел було придбане дане майно. Саме укладення цивільно-правових угод під час шлюбу не можуть бути підставою для виникнення спільного сумісного майна подружжя. З урахуванням даних обставин та відповідно до ст. 13 ЦПК України в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позивач відповідно до ст. 263 ЦПК України належним чином не зміг обґрунтувати свої позовні вимоги, а тому суд вважає необхідним відмовити в задоволені позову. Судові витрати Позивач звернувся з позовними вимогами майнового та немайнового характеру. При подані позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 3836 грн., за подання позову не майнового характеру позивач не сплатив, суд прийшов до висновку, що позов є не обґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з позивача на корись держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

Outcome: approved