Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики від 10 червня 2021 року в розмірі 11 300,00 доларів США. Свої вимоги мотивує тим, що 10 червня 2021 року між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, був укладений договір позики на суму 11 300,00 доларів США строком до 10 січня 2022 року включно. За домовленістю сторін позика є безпроцентною і не є споживчою. На підтвердження виконання умов вказаного договору позики, відповідачка власноручно написала боргову розписку від 10 червня 2021 року. Позивач вказує, що за усною домовленістю строк повернення позики неодноразово переносився, однак відповідачка свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, досудова вимога позивача теж не виконана. З таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на його користь 11300,00 доларів США, а також судові витрати. Ухвалою Вінницького\~міського суду\~Вінницької області\~від 09\~червня 2023\~року забезпечено\~позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить на праві власності [PERSON] в межах суми позовних вимог в розмірі 413225,18 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 червня 2023 року відкрите спрощене позовне провадження у справі із викликом сторін. Відповідач правом на відзив не скористався, однак на адресу суду подана заява за змістом якої остання визнає позов. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, однак на адресу суд подані заяви про розгляд справи у їх відсутність, позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, відповідачка позовні вимоги визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачкою, суд дійшов висновку про прийняття визнання позову та задоволення позову. Судом установлено, що 10 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] , як позичальником, укладений договір позики. Відповідно до умов договору позивач передає у власність позичальнику позику в розмірі 11300,00 доларів США строком до 10 січня 2022 року без сплати відсотків, яку останній зобов`язався повернути у валюті позики або національній валюті в еквіваленті по курсу на день виконання зобов`язання з повернення коштів та з узгодженим розміром сплати пені у разі прострочення. Відповідно до пункту 3.1 цього договору, своїм підписом цього договору позичальник підтверджує факт отримання суми позики в повному обсязі, що зазначено у п. 2.1, до даного договору позичальник додає власноруч написану боргову розписку. Позивачем надана на підтвердження виконання умов вказаного договору позики та передачі позичальнику коштів розписка від 10 червня 2021 року. Згідно п. 5.3 вказаного договору позика вважається повернутою позикодавцеві в момент передачі грошової суми в повному обсязі в доларах США, або у гривневому еквіваленті вказаному у п.2.2 цього договору та з одночасною передачею позикодавцем позичальнику його власноруч написаної боргової розписки. Отже сторони, уклавши договір позики, погодили умови, порядок виконання зобов`язання, строк позики та досягли згоди з усіх істотних умов договору від 10 червня 2021 року. Доказів про те, що вказаний договір визнаний недійсним матеріали справи не містять. Кошти надані позикодавцем, про що свідчать умови договору та власноруч написана відповідачкою боргова розписка. Позичальник свої зобов`язання належними чином за вказаним договором не виконала. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Як установлено судом позичальник свої зобов`язання не виконала, а тому сума позики отримана позичальником за вказаним вище договором підлягає стягненню з відповідачки. Звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив стягнути на його користь суму боргу в тій грошовій валюті в якій надавалась позика, зокрема в іноземній. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона і на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі ж отримання в позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, відповідає чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України, відповідно до яких належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц. Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 в справі № 14-134цс18 та від 23 жовтня 2019 року в справі №723/304/16-ц. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Суд зважає, що 10 червня 2021 року сторони уклали позику в іноземній валюті, відповідачем отримана сума коштів у позику в іноземній валюті, договір передбачає виконання зобов`язання у валюті позики або національній валюті в еквіваленті по курсу на день виконання зобов`язання з повернення коштів, отримана сума не повернута і до цього часу, позивач звертаючись до суду з даним позовом просить стягнути на його користь суму боргу в тій грошовій валюті в якій надавалась позика, зокрема в іноземній, а тому на користь позивача слід стягнути борг в іноземній валюті, який за договором позики від 10 червня 2021 року становить 11 300,00 доларів США. Враховуючи викладене, позов підлягає задоволенню, а борг в розмірі 11300,00 доларів США стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 4132,25 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved