Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 11.05.2023 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, яким просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього згідно рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 01.09.2021, на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 всіх видів заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 4000 грн., що становить 1,5 розміри мінімального прожиткового мінімуму на дитину, оскільки змінився його сімейний та майновий стан, та просить стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн. Вказує, що з відповідачем по справі з 04.05.2015 перебував у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогк від 08.11.2021 було розірвано. Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає з відповідачем. 01.09.2021 по справі № 215/4604/21 Тернівським районним судом м. Кривого Рогу був виданий судовий наказ, за заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , урозмірі частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини, починаючи з 19.07.2021. Зазначає, що з 21.12.2022 він несе військову службу в ВЧ [NUMBER] , на теперішній час перебуває в шлюбі з [PERSON] , та на його утриманні перебуває їх спільна дитина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2023, про усиновлення [PERSON] . Посилається на те, що утримує нову родину, та враховуючи що на його утриманні перебуває малолітня дитина, він був змушений звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Стислий виклад заперечень відповідача. 02.06.2023 відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки матеріальне становище позивача не погіршилося, так як останній проходить військову службу, отримує гарний дохід, вважає що позивачем порушено ряд процесуальних норм, вважає, що позивач звернувшись до суду з даним позовом просить змінити спосіб стягнення аліментів, який був обраний нею при зверненні до суду. Заяви, клопотання учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача Морозов В.Ю. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, представник відповідача [PERSON] надав заяву, в якій просить відмовити в задоволенні позову та проводити розгляд за їх відсутності. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 10-00 год. 28.06.2023, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 08.11.2021 по справі №215/4605/21, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8-12). Відповідно до судового наказу від 01.09.2021 по справі № 215/4604/21 Тернівського районного суду м. Кривого Рогу з [PERSON] щомісячно стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] на користь його матері [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів (заробітку), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до його повноліття, починаючи з 19.07.2021 (а.с. 13). 14.02.2022 [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »), який зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 47 (а.с. 18). Від даного шлюбу, позивач [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2023 по справі № 212/767/23 про усиновлення, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 02.05.2023 (а.с. 19-21, 22). Згідно довідки № 972 від 10.01.2023, [PERSON] перебуває на військовій службі в ВЧ [NUMBER] з 21.12.2022 та має третю групу інвалідності з 02.11.2022, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії №796137 від 10.11.2023 (а.с. 7, 61). Відповідно до наданої довідки [PERSON] на даний момент займає посаду машиніста конвєра на АТ "КЗРК", її дохід за період з 01.12.2022 по 31.05.2023 склав 71767,18 грн. (а.с. 66) Судом не було відхилено жодного доказу наданого сторонами. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно зі статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 691/926/20. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року, у новому розмірі аліменти виплачуються від дня набрання рішенням законної сили. Зміна стану здоров`я, матеріального або сімейного стану сторін автоматично не припиняють виплату аліментів у попередньому розмірі. Вказані обставини є тільки підставами для зміни розміру аліментів. Таким чином, при задоволенні позову суд зазначає, що аліменти виплачуються в новому розмірі від дня набрання рішенням законної сили. До набрання рішенням про зміну розміру аліментів законної сили вони сплачуються в попередньому розмірі. Так, судом встановлено, [PERSON] з 21.12.2022 несе військову службу в ВЧ [NUMBER] , має постійний дохід, має третю групу інвалідності з 02.11.2022, однак у позивача відбулись зміни в сімейному стані, він одружився, від шлюбу має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком якого згідно рішення суду про усиновлення та свідоцтва про народження є [PERSON] , тому існують правові підстави для зменшення розміру аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому позов слід задовольнити частково та стягувати аліменти у зменшеному розмірі від дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] повноліття. Стосовно вимоги позивача щодо зміни розміру аліментів з 1/4 частини доходу на тверду грошову суму у розмірі 4000 грн., що становить 1,5 розміру мінімального прожиткового мінімуму на дитину суд вважає необхідним відмовити, оскільки зміна розміру аліментів з частки від заробітку на тверду грошову суму буде суперечити найкращим інтересам дитини. Щодо стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч. 1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу. Так, в якості доказу понесених витрат на правову допомогу, отриману від адвоката Морозова В.Ю., позивачем надано Договір про надання юридичних послуг від 26.04.2023, укладений між [PERSON] та адвокатом Морозовим В.Ю., додаток №1 до Договору від 26.04.2023, згідно з яким замовник сплачує 5000 грн. в готівковій або безготівковій формі, акт наданих послуг за Договором про надання правової допомоги від 26.04.2023, відповідно до яких сторони узгодили отримання правничої допомоги у вигляді консультації, вартість якої становить 500 грн., розробки позовної заяви про зменшення розміру аліментів, вартість якої становить 2000 грн., представництво інтересів при розгляді прави у суді, вартість якої становить 2000 грн., обробка документів та аналіз чинного законодавства України для подачі позовної заяви, транспортні витрати та витрати на канцтовари, вартість якої становить 500 грн., загальна сума 5000 грн. До позовної заяви позивачем додано квитанцію про сплату коштів від 26.04.2023, згідно якої [PERSON] сплатив 5000,00 грн., відповідно до Договору від 26.04.2023. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, та від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справах у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18, від 31.03.2020 у справі №726/549/19. Таким чином, аналізуючи викладені норми права та враховуючи обставини справи, обґрунтованість та реальність понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу, розумність їхнього розміру, складність справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом Морозовим В.Ю. на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу понесені позивачем [PERSON] у даній справі, в розмірі 5000 грн. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача, сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 1073,60 грн. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 184, 188, 192 Сімейного Кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial