Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області до відповідача [PERSON] , у якому просять стягнути із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 7000 гривень, щомісячно і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення [PERSON] двадцятитрьохрічного віку, а також стягнути з відповідача на користь позивачки [PERSON] половину вартості понесених додаткових витрат на утримання сина в розмірі 36 324 гривень В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що позивач [PERSON] , [INFO] є сином позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2016 року. У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище із [PERSON] на [PERSON] . Відповідач також змінив прізвище із [PERSON] на [PERSON] . [PERSON] навчається в Тернопільському національному технічному університеті ім. Івана Пулюя на денній формі за спеціальністю 274 «Автомобільний транспорт» за освітньо-професійним ступенем «бакалавр», у зв`язку із чим немає змоги працювати і самостійно себе забезпечувати та потребує матеріальної допомоги від батьків. Вказують, що розмір щомісячних мінімальних витрат позивача [PERSON] становить не менше 14000 гривень. Вказана сума необхідна на харчування, проїзд до навчального закладу та додому, придбання одягу, підручників, зошитів та іншого канцелярського приладдя. Відповідач не надає сину матеріального забезпечення, хоча за своїм станом здоров`я та матеріальним становищем може матеріально забезпечувати повнолітнього сина, при цьому, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, а також має у власності транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», який придбав у квітні 2019 року. Натомість, мати [PERSON] - позивачка [PERSON] щомісячно надає сину фінансову допомогу у розмірі від 200 євро до 500 євро. Окрім того, [PERSON] понесла додаткові витрати, пов`язані із оплатою навчання сина. Згідно договору про надання платної послуги, позивачка [PERSON] оплатила необхідну суму для сина [PERSON] освітню послугу в розмірі 72 000 гривень. Відтак, позивачка вказує, що загальний розмір понесених позивачкою [PERSON] додаткових витрат, пов`язаних із навчанням повнолітнього сина [PERSON] становить 53571,16 гривень. З огляду на викладене, просили позов задовольнити. Ухвалою судді від 01.03.2023 відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що у нього немає фінансової можливості надавати фінансову допомогу повнолітньому сину, окрім тої, яка вже була надана ним раніше. Стверджує, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.04.2022 у справі № 607/19504/21 у задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] , в інтересах яких діє адвокат Братівник Ігор Васильович до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання та додаткових витрат - відмовлено. 03.08.2022 Тернопільським апеляційним судом у вище вказаній справі апеляційну скаргу адвоката Братівника І.В. в інтересах [PERSON] - залишено без задоволення, апеляційну скаргу адвоката Братівника І.В. в інтересах [PERSON] - задоволено частково, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання - скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання - задоволено частково, ухвалено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 27 жовтня 2021 року і до закінчення навчання 30 червня 2022 року. Окрім цього, вказує, що у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходилася цивільна справа №607/5573/16, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В ході розгляду даної справи сторони звернулися із заявою про укладення мирової угоди і визнання її судом. Вартість частки [PERSON] у майні становила 20 000 доларів США, проте він зменшив її до 12 000 США, таким чином уступивши на утримання сина 8 000 доларів США. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року у справі № 607/5573/16, визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якої сторони погодили, що [PERSON] який перебуває в статусі відповідача по справі визнав позовні вимоги [PERSON] та погоджується, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га, що розташована на території смт. Великі Бірки, Великобірківської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер 6125255400:002:001:0912, являється особистою приватною власністю [PERSON] ; [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] грошові кошти у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США після продажу земельної ділянки, житлового будинку, який повинен бути зведений на належній їй земельній ділянці за кадастр номером 6125255400:002:001:0912 та зданий в експлуатацію, але не пізніше 1 (одного) місяця з дня нотаріального посвідчення договору відчуження нотаріусом. Натомість, відповідач [PERSON] отримав від [PERSON] 6000 доларів США з 12 000 тисяч доларів США. Відтак, відповідач вважає, що він як батько поступився на користь сина та колишньої дружини земельною ділянкою та будинком, разом з ними 8000 доларів, погодившись на компенсацію тільки 12 000 доларів США, замість 20000 доларів США. Проте, не отримав навіть цієї компенсації, оскільки позивачка повернула йому лише 6000 доларів США замість 12 000 доларів США, а тому відповідач вважає, що 14 000 доларів США, які він недоотримав від позивачки [PERSON] як компенсаціє своєї частки у спільному сумісному майні належним чином забезпечать потребу у харчуванні та проїзді його повнолітнього сина [PERSON] . Також, на думку відповідача, у його сина не було необхідності вступу на платну форму навчання, оскільки є державні альтернативні заклади освіти. Крім цього, представник відповідача заперечує проти вимоги про стягнення додаткових витрат на повнолітнього сина. Зазначає, що згідно норм Сімейного кодексу України додаткові витрати стягуються на неповнолітніх дітей. Можливість стягнення додаткових витрат на повнолітніх доньку/сина законодавством не передбачена. Таким чином, у позивачки відсутні правові підстави для звернення з даним позовом, оскільки [PERSON] досяг 18 річного віку, а від так не є дитиною, а тому додаткові витрати на його утримання не підлягають стягненню. З цих підстав представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У судовому засіданні представник позивачів - адвокат Братівник І.В. заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач - [PERSON] та його представник - адвокат Сампара Н.М. у судовому засіданні заперечили проти позовних вимог та просили відмовити у їх задоволенні, покликаючись на обставини, що викладені у відзиві на позов, просили суд взяти до уваги те, що відповідач не працевлаштований, не має доходів, у зв`язку із чим, немає можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину. Дослідивши та оцінивши докази по справі, заслухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2001 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 січня 2016 року у справі №607/18898/15-ц. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 31 січня 2019 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №02, складений 03 січня 2002 року Зборівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління у Тернопільській області. На даний час [PERSON] , [INFO] досяг повноліття. Як убачається із копії Свідоцтва про шлюб, перекладеного з німецької на українську мову, виданого РАЦС міста Нюрнберг, Баварія, номер реєстрації [NUMBER] , [INFO] у м. Нюрнберг зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] . Згідно Договору про надання платної освітньої послуги №01СД0124/2022/П від 30.08.2022, укладеного між Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя в особі ректора Митника Миколи Мирославовича та замовником [PERSON] для здобувача фахової перед вищої освіти [PERSON] . Відповідно до п. 2 розділу І зазначеного договору, предметом договору є фінансові зобов`язання замовника щодо оплати освітньої послуги, яка надається здобувачу університетом. Згідно п. 1 розділу ІІІ вказаного Договору, загальна вартість основної послуги за весь строк навчання становить 72000 гривень. Пунктом 2 Розділу ІІІ передбачено, що вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить: 2022/2023 навчальний рік - 24000 гривень; 2023/2024 навчальний рік - 24000 гривень; 2024/2025 навчальний рік - 24000 гривень. Відповідно до п. 3 замовник вносить плату одноразово не пізніше ніж за десять днів до початку семестру. Як убачається із квитанції №ПН3204262, виданої 05.09.2022, позивач [PERSON] оплатив вартість навчання у сумі 72000 гривень. Відповідно до копії студентського квитка серії [NUMBER] , виданого 31.10.2022 Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя [PERSON] є студентом денної форми навчання факультету інженерії машин споруд та технологій Тернопільського національного технічного університету імені Івана Пулюя». Студентський квиток дійсний до 30.06.2025. На підставі ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3, від 15 травня 2006 року Пленум Верховного суду України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Позивач просить врахувати, що згідно Витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, 03.04.2019 за відповідачем зареєстровано право власності на транспортний засіб марки «SKODA OCTAVIA», 2010 року випуску. Щодо доводів сторони відповідача про те, що позивачкою [PERSON] не у повному обсязі виплачено йому компенсацію за частку у спільному майні, що як вважає відповідач є його матеріальною допомогою для повнолітнього сина, суд зазначає наступне. Як убачається із долучених відповідачем матеріалів, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 червня 2016 року, постановленій у цивільній справі №607/5573/16-ц, визнано мирову угоду, укладену між [PERSON] та [PERSON] , за умовами якої сторони погодили, що [PERSON] який перебуває в статусі відповідача по справі визнав позовні вимоги [PERSON] та погоджується, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,15 га, що розташована на території смт. Великі Бірки, Великобірківської сільської ради, Тернопільського району, Тернопільської області, кадастровий номер 6125255400:002:001:0912, являється особистою приватною власністю [PERSON] ; [PERSON] зобов`язується сплатити [PERSON] грошові кошти у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) доларів США після продажу земельної ділянки, житлового будинку, який повинен бути зведений на належній їй земельній ділянці за кадастровим номером 6125255400:002:001:0912 та зданий в експлуатацію, але не пізніше 1 (одного) місяця з дня нотаріального посвідчення договору відчуження нотаріусом. Згідно заяви від 06 лютого 2017 року, засвідченої приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Савка В.І., [PERSON] отримав від [PERSON] 6000 доларів США, відповідно до умов мирової угоди від 23 червня 2016 року по справі №607/5573/16-ц. Проте, жодних доказів на підтвердження того, що недоплачена позивачкою відповідачу сума грошових коштів, а саме 6000 доларів США уступлена відповідачем на матеріальне утримання повнолітнього сина [PERSON] , суду не надано. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд звертає увагу на те, що у даному випадку предмет спірних правовідносин направлений в першу чергу на забезпечення інтересів повнолітнього сина, який продовжує навчання, так як обов`язок по його утриманню покладається на обох батьків. Стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів повнолітнього сина, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати свою повнолітню дитину, що продовжує навчатися, до досягнення нею двадцяти трьох років. Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дочка. Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17. Відтак, з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідач є особою працездатного віку, при цьому, не надав доказів на підтвердження того, що за своїм майновим становищем та станом здоров`я не може надавати матеріальну допомогу сину, який продовжує навчання. При визначенні суми аліментів, суд враховує, що повнолітній син сторін навчається у навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги. Також, судом беруться до уваги, обставини, визначені в ст. 182 Сімейного кодексу України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище повнолітнього сина сторін, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, те, що він є працездатним, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Окрім цього, відповідач [PERSON] , маючи обов`язок у змагальному процесі доводити свої твердження, не надав доказів, що він не працює, не отримує доходів та будь-яких інших доказів, які б свідчили про його скрутне матеріальне становище, що унеможливлює утримання ним свого повнолітнього сина, який продовжує навчання. Разом із цим, суд враховує розмір вартості витрат на навчання, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; необхідність здійснення витрат на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг, а також ту обставину, що обов`язок щодо надання матеріального утримання покладається рівною мірою на обох батьків, а тому, суд приходить до переконання, що із відповідача слід стягнути аліменти в користь [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи із 27 січня 2023 року, на час його навчання, але недовше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат пов`язаних із оплатою навчання сина в розмірі 36324 грн до задоволення не підлягають, оскільки відповідно до положень ст. 185 СК України батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, в той час як позивач [PERSON] , на чию користь заявлені вимоги про стягнення додаткових витрат, не вважається дитиною, оскільки досягнув повноліття. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, виходячи із того, що судом частково задоволено позовні вимоги про стягнення аліментів на час навчання позивача [PERSON] , а тому із відповідача у дохід держави слід стягнути 1073,60 гривень судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial