Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

14 червня 2022 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 вересня 2005 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище - [PERSON] . В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивач просила суд: - визнати спільним сумісним майном подружжя однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв. м.; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв. м.; - припинити право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв. м.; - визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м.; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв.м.. - припинити право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м.; - визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки Renault модель Kadjar, VIN [NUMBER] , 2019 року, д.н.з. [NUMBER] ; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Renault модель Kadjar, VIN [NUMBER] , 2019 року, д.н.з. [NUMBER] загальною вартістю 605812,00 грн. та зобов`язати його сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки цього автомобіля в розмірі 302906 грн. Також позивач просила суд стягувати із [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 усіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дати подання позову - до досягнення дитиною повноліття. Свій позов обґрунтовувала тим, що 17 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис №817. Від цього шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Підставою для звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу є те, що сімейне життя не склалося. У сторін різні погляди на життя, між ними немає поваги, любові та взаєморозуміння. Останнім часом сторони не підтримують жодних подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. Вважає, що їх з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. В період шлюбу позивач та відповідач за спільні кошти придбали: квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв. м., загальною вартістю 478782 гривні 00 копійок, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, укладеного 05 квітня 2013 року між ТОВ ? Бровариський Заводобудівельний Комбінат ? та [PERSON] ; квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв.м., загальною вартістю 149720 гривень 00 коп., що підтверджується копією Договору № L/14/103 купівлі-продажу на квартиру, укладеного 14 травня 2018 року між ТОВ ?Броварський заводобудівельний комбінат? та [PERSON] ; автомобіль марки Renault модель Kadjar, VIN [NUMBER] , 2019 року, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та копією Договору купівлі-продажу №19102019-1М укладеного 19.10.2019 року між ТОВ ?НІКО ПРАЙМ МЕГАПОЛІС? та [PERSON] . Таким чином, договори купівлі-продажу щодо спільного сумісного майна подружжя були оформлені на відповідача. Право власності на спірне майно зареєстровано за відповідачем, що позбавляє позивача реальної можливості реалізовувати своє право власності на частку у майні, зміст якого полягає у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Крім того позивач вправі визначити частку у праві спільної сумісної власності. Враховуючи вищенаведене, вважає за доцільне просити суд здійснити поділ майна, що перебуває у спільній сумісній власності позивача та відповідача наступим чином: - визнати спільним сумісним майном подружжя однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв. м.; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв. м.; - припинити право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60, 3 кв. м.; - визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м.; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв.м.. - припинити право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м.; - визнати спільним сумісним майном подружжя автомобіль марки Renault модель Kadjar, VIN [NUMBER] , 2019 року, д.н.з. [NUMBER] ; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Renault модель Kadjar, VIN [NUMBER] , 2019 року, д.н.з. [NUMBER] загальною вартістю 605 812,00 грн. та зобов`язати його сплатити на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частки цього автомобіля в розмірі 302 906 грн. Позивач зазначила, що неповнолітній син проживає разом із нею, перебуває на її утриманні, в добровільному порядку відповідач матеріальної допомоги не надає. Відповідач працездатний, працює офіційно, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 від його доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 06 липня 2022 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 07 вересня 2022 року. 02 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання позивача про зменшення розміру позовних вимог, в якому вона просить зменшити розмір позовних вимог та викласти їх в наступній редакції : - розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 17 вересня 2005 року Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу залишити позивачу шлюбне прізвище - [PERSON] . В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя: - визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60, 3 кв. м.; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв.м.; - припинити право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв.м. - визнати спільним сумісним майном подружжя квартиру на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв.м.; - виділити [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв.м.. - припинити право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м.; - стягувати щомісяця із [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 усіх його доходів щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь матері [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дати подання позову - до досягнення дитиною повноліття. Повернути [PERSON] судовий збір у сумі 3029,06 грн, враховуючи зменшення позовних вимог та зміну ціни позову. В судовому засіданні позивача підтримала зменшені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав у зменшеній частині позовних вимог, проти його задоволення не заперечував, просив проводити розгляд у його відсутність. Суд вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2, 3 ст.77 ЦПК Україниналежними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ч.1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 17 вересня 2005 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації шлюбів та народжень Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 817. Від цього шлюбу у сторін народився - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1193. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач наполягала на розірванні шлюбу, продовжувати подальше спільне життя не бажає. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторони вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим. Судом встановлено, що і не заперечується сторонами, що під час шлюбу сторонами було набуте наступне майно: квартира [ADDRESS] загальною площею 60,3 кв.м., загальною вартістю 478782 гривні 00 копійок, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, укладеного 05 квітня 2013 року між ТОВ ? Бровариський Заводобудівельний Комбінат ? та [PERSON] ; квартира [ADDRESS] загальною площею 38 кв.м., загальною вартістю 149720 гривень 00 коп., що підтверджується копією Договору №L/14/103 купівлі-продажу на квартиру, укладеного 14 травня 2018 року між ТОВ ?Броварський заводобудівельний комбінат? та [PERSON] ; автомобіль марки Renault модель Kadjar, VIN [NUMBER] , 2019 року, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] та копією Договору купівлі-продажу №19102019-1М укладеного 19.10.2019 року між ТОВ ?НІКО ПРАЙМ МЕГАПОЛІС? та [PERSON] . Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу України та ст. 72 Цивільного кодексу України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частини 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя ( одного з них ) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їй спільній частковій власності. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому суд зауважує, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Виходячи з системного аналізу даних норм, є всі підстави вважати, що у зв`язку із тим, що вище перелічене майно було придбано подружжям під час шлюбу і оформлені на [PERSON] до розірвання шлюбу, то відповідно вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому частки у подружжя рівні. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, та задовольняє вимоги наступним чином: - визнає спільним сумісним майном подружжя однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60, 3 кв. м.; - виділяє [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60, 3 (шістдесят цілих і три десятих) кв. м.; - припиняє право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 60, 3 кв. м. - визнає спільним сумісним майном подружжя однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м.; - виділяє [PERSON] із складу спільної сумісної власності подружжя та визнає за [PERSON] право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м.. - припиняє право спільної сумісної власності подружжя на однокімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 38 кв. м. Судом встановлено, що сторони являються батьками неповнолітнього - [PERSON] , [INFO] . Син проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Згідно з ч.2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 14 червня 2022 року. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей в межах суми платежу за один місяць. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно, до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. нші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене та долучені до матеріалів справи квитанції про сплату судового збору, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 4426 грн. 64 коп.

Outcome: approved