Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, яким просила стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі - 212 221,80 грн., який складається з: - 138 700 грн. основний борг; - 12 494,40 грн. три відсотка річних; - 61 027, 40 грн. інфляційні збитки, а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2122,18 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000 грн. В обґрунтування позовної заяви, позивач зазначає, що 30.01.2019 між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір позики, згідно якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 138 700,00грн, які остання зобов`язалася повернути до 10.03.2019 року. Відповідач [PERSON] порушила взяті на себе зобов`язання, а саме до 10 березня 2019 року не повернула позивачеві суму боргу, від повернення боргу ухиляється, що і стало причиною звернення до суду позивача. 28.04.2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Переходов М.В. надав суду додаткові пояснення до позову, за якими здійснив перерахунок заборгованості, із урахуванням п. 18 Прикінцевих положень Цивільного кодексу України, щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, у період дії в Україні воєнного стану. Надав розрахунок, за яким з відповідача підлягає стягненню сума борг 176 976, 63 грн., який складається з: - 138 700 грн. основний борг; - 9 302,,40 грн. три відсотка річних; - 28 974,23 грн. інфляційні збитки.Однак, позовні вимоги представник позивача не зменшив, зазначаючи про стягнення первісної заявленої суми 212 221,80 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09 січня 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Представник позивача - адвокат Переходов М.В. у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься його заява про підтримання позовних вимог, в якій він просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, крім того зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання в порядку статей 128, 130 ЦПК України. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду остання не подавала. Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, яка причини неявки не повідомила, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. Суд установив, що 30.01.2019р між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко А.В. та зареєстрований в реєстрі за № 20. Згідно цього договору, [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в розмірі 138700,00грн, що за курсом НБУ Країни в еквіваленті складає 5000 (п`ять тисяч) доларів США 00 центів, станом на 30.01.2019 року, 27,74 за 1 долара США на день укладення цього договору, без нарахування процентів, які остання зобов`язалася повернути до 10 березня 2019 року. В обумовлений сторонами в договорі строк, [PERSON] позичені грошові кошти не повернула, прийняті на себе зобов`язання не виконала. Докази іншого в матеріалах справи відсутні. Правовідносини сторін виникли з зобов`язального права та регулюються главою 71, розділом ІІІ, Книгою п`ятою Цивільного кодексу України, зокрема статтею 1046 ЦК України, згідно змісту якої за договором позики, одна сторона(позикодавець)передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В силу статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). З боку відповідача суду не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині стягнення суми боргу. Причини невиконання зазначеного грошового зобов`язання та цільове використання позичених грошових коштів правового значення для розгляду справи по суті не мають. Отже, враховуючи що одностороння відмова [PERSON] від повного виконання зобов`язання, яке виникло у неї за договором позики, є недопустимою, суд дійшов висновку, що з останньої підлягають стягненню сума позики в розмірі 138 700,00грн. Крім того, статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у цій справі позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних за порушення грошового зобов`язання в розмірі 9302,40грн та індекс інфляції в розмірі 28 974,23грн за період з 30.11.2019 по 23.02.2022. Суд враховує, що Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18. Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні був введений воєнний стан. На підставі викладених вище обставин, суд доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача заборгованості за згаданим договором позики в розмірі 176 976,63грн., з яких: 138 700 грн основний борг; - 9302,40 три відсотка річних; - 28974, 23 грн інфляційні збитки. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з статтею 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір в сумі 2122,22 грн., який підлягає до стягнення з відповідача, пропорційно розміру заявлених вимог, в сумі 1769,77 грн. Крім вищезазначеної суми в позові, представник позивача також зазначив суму витрат понесених у зв`язку із розглядом справи яка становить 25 000,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Що стосується питання витрат на правничу допомогу, то сюди включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги, актом наданих послуг та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21-ц (провадження № 12-14гс22) зазначено, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України. З аналізу норми статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: - фіксованого розміру, - погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, позивач та його представник надали до суду: копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги, копію Договору про надання правничої допомоги № 23-09/22 від 02.09.2022 року, копію Додаткової угоди № 1від 03.11.2022 року до Договору про надання правничої допомоги. Відповідно до п. 1, 2, 3 Додаткової угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №23-09/22 від 02.09.2022 року: -Адвокат Переходов М.В. представляє інтереси клієнта у Суворовському районному суді м. Одеси у справі за позовом до [PERSON] про стягнення з неї заборгованості за договором позики у розмірі 212 221,80грн; -Розмір плати (гонорару) за представництво інтересів Клієнта у даній справі встановлено у фіксованій сумі - 25 000 грн., незалежно від обсягу виконаних робіт та наданих послуг; -Клієнт сплачує Адвокату повний розмір гонорару після набрання рішенням по справі, зазначеній в п.1 Додаткової угоди, законної сили. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18). Суд зазначає, що матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, тому підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України - відсутні. Разом із тим, сума витрат на правову допомогу підлягає стягненню пропорційно суми задоволених позовних вимог 83,39%, згідно ч.1 ст. 141 ПК України, що складає 20848,07 грн.

Outcome: partial