Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У листопаді 2021 р. адвокат Поліщук Богдан Віталійович, що діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просив визнати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) такою, що припинила виконання обов`язків директора Державного підприємства «Науково-технічний центр імунобіотехнології» НТК «Інститут монокристалів» НАН України» (Ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 32709630) з 04 серпня 2020 року на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України, та зобов`язати Подільську районну в місті Києві державну адміністрацію (місцезнаходження: Контрактова площа, 2, м. Київ, 04070, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 37333608) виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про виконуючого обов`язки директора [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] ) Державного підприємства «Науково-технічний центр імунобіотехнології» НТК «Інститут Монокристалів» НАН України (код ЄДРПОУ 32709630). Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 листопада 2018 року розпорядженням Президії Національної академії наук України № 620 «Про виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Науково-технічний Центр імунобіотехнології НТК «Інститут монокристалів» НАН України» (далі - Відповідач 1 та/або Державне підприємство), [PERSON] (далі - [PERSON] та/або Позивач) з 12 листопада 2018 року призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства до проведення конкурсного відбору керівника. Проте, конкурс на заміщення посади директора Державного підприємства так і не було оголошено, а Позивачу не було передано оригіналів установчих документів, матеріально- технічних ресурсів, ліцензій, печаток та штампів Державного підприємства. З 07 листопада 2018 року (дата призначення Позивача виконуючим обов`язків директора Державного підприємства) Позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата. Таким чином, Позивач фактично до виконання обов`язків директора Державного підприємства так і не змогла приступити. Враховуючи вищенаведені обставини та беручи до уваги, що фактично діяльність підприємства припинилась, 21 липня 2020 року, Позивач звернувся до Державної наукової установи «Науково-технологічний комплекс «Інститут монокристалів» Національної академії наук України» (далі - ДНУ «НТК «Інститут монокристалів» НАНУ») та Національної академії наук України (далі - НАНУ) з заявою про звільнення Позивача від виконання обов`язків директора Державного підприємства. На підставі заяви про звільнення Позивача, видано наказ від 03 серпня 2020 року № 2 Державного підприємства «Про припинення виконання обов`язків директора», однак відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань не внесено. Повторні звернення до відповідачів та третьої особи - результатів не принесли, що змусило позивача звернутись за захистом свого права до суду. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 18.11.2021 р. розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачами не подано відзивів на позов, які містили б заперечення на нього. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Треті особи не надали суду жодних пояснень чи документів, не висвітлили своєї позиції в даній справі, тому суд вирішує справу на підставі наявних даних і доказів у ній. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Стаття 263 ЦПК України, регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно фактичних матеріалів справи, та доводів позову, що не заперечуються сторонами встановлено, що 07 листопада 2018 року розпорядженням Президії Національної академії наук України № 620 «Про виконуючого обов`язки директора Державного підприємства «Науково- технічний Центр імунобіотехнології НТК «Інститут монокристалів» НАН України», позивача з 12 листопада 2018 року призначено виконуючим обов`язки директора Державного підприємства до проведення конкурсного відбору керівника. З матеріалів справи вбачається, що конкурс на заміщення посади директора Державного підприємства так і не було оголошено, а Позивачу не було передано оригіналів установчих документів, матеріально - технічних ресурсів, ліцензій, печаток та штампів Державного підприємства. 21 липня 2020 року Позивач звернувся до Державної наукової установи «Науково-технологічний комплекс «Інститут монокристалів» Національної академії наук України» та Національної академії наук України з заявою про звільнення Позивача від виконання обов`язків директора Державного підприємства. На підставі заяви про звільнення Позивача, видано наказ від 03 серпня 2020 року № 2 Державного підприємства «Про припинення виконання обов`язків директора», однак, згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, отриманими на безкоштовний запит де позивач досі міститься в відомостях про керівника Державного підприємства «Науково- технічний Центр імунобіотехнології НТК «Інститут монокристалів» НАН України», а відтак відповідні зміни не внесено. 02 серпня 2021 року Позивач звернулась повторно з заявою про звільнення до ДНУ «НТК «Інститут монокристалів» НАНУ» та НАНУ, проте зазначені звернення залишилось поза увагою останніх. 02 серпня 2021 року Позивач також звернувся до Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Відповідач 2) та Центру надання адміністративних послуг Подільської районної державної адміністрації в місті Києві з заявою про виключення інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про керівника Відповідача 1, проте, звернення Позивача до Центру надання адміністративних послуг Подільської районної державної адміністрації в місті Києві не дали результату, зміни внесені відповідні не були, про що свідчить відомості з ЄДР. Відповідач 2 відмовив у внесенні зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про керівника Відповідача 1, оскільки Відповідач 2 не має права вносити зміни до реєстру на підставі листа, а тим більше від попереднього керівника, який не уповноважений засновником на вчинення відповідних дій. З 04 серпня 2020 року Позивач звільнена від виконання обов`язків директора Державного підприємства та позбавлена повноважень подавати будь- які офіційні документи від імені Державного підприємства в тому числі, вносити відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Отже, з моменту звернення до відповідачів та третіх осіб з заявою про звільнення і внесення відповідних змін в ЄДР, позивач, хоча фактично і перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством, однак жодних трудових функцій не виконувала, заробітної плати не отримувала та робочого місця не мала та не має. За адресою місцезнаходження Державного підприємства, зазначеною в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, представник ДП отримав судову кореспонденцію, втім пояснень, заяв чи іншого листування на адресу суду не надійшло. Відповідно до пункту 6.1. статуту Державного підприємства, управління останнім здійснюється на основі і в порядку в порядку, встановленому цим Статутом, Статутом ДНУ «НТК «Інститут монокристалів» НАНУ» та Статутом НАНУ. Державне підприємство очолює директор, який призначається за контрактом Генеральним директором ДНУ «НТК «Інститут монокристалів» НАНУ» та за погодженням з ВФТПМ та ВМББЕіКФ НАНУ затверджується Президією НАНУ. Порядок звільнення директора Державного підприємства статутом не врегульовано. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, єдиним засновником Державного підприємства є НАНУ. А відтак, суб`єктами призначення та звільнення директора Державного підприємства - є виключно ДНУ «НТК «Інститут монокристалів» НАНУ» та НАНУ. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39 Кодексу законів про працю України). Частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України закріплено, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно з частиною другою статті 22 Кодексу законів про працю України закріплено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається. За змістом статті 22 Кодексу законів про працю України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається. Передбачений частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. Суд погоджується з доводами сторони позивача про те, що у даному спорі, положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, оскільки роботодавцем Позивача є Державне підприємство, яке є юридичною особою та без участі третіх осіб-засновників не може самостійно вчиняти будь-якій дій, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає. Судом установлено, що Державне підприємство не виконало вимоги трудового законодавства, не здійснило будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача з посади директора та внесення відповідних змін до відомостей ЄДР. Тобто існує порушення права позивача на припинення трудових відносин. Відповідно до норм статей 43, 46 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до частини 4 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, зокрема, подається примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до реєстру. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що на сьогодні трудові відносини між сторонами фактично не існують, процедура припинення трудових відносин відповідно до законодавства України про працю не виконана, фактично з 03.08.2020 року між сторонами припинились трудові відносини, однак припинити трудові відносини виявилось неможливо. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач використала всі заходи, що передували її звільненню за власним бажанням. Знаходячись в ситуації заручника , коли згідно Конституції України вона має право звільнитись із займаної посади, однак, іншої процедури такого звільнення без участі засновника немає, тому її звернення до суду є правомірним. Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, а також виходячи з того, що звернення позивача до суду з позовом про визнання трудових відносин припиненими за таких обставин є єдиним способом захисту його конституційних прав, а тому суд вважає за можливе задовольнити його позов в цій частині. Що стосується вимоги позивача про зобов`язання відповідача 2 - Подільську районну в місті Києві державну адміністрацію виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про виконуючого обов`язки директора Степанюк Світлана Володимирівна Державного підприємства «Науково-технічний центр імунобіотехнології» НТК «Інститут Монокристалів» НАН України, такі вимоги також підлягають задоволенню, з огляду на те, що п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», передбачено проведення державної реєстрації на підставі судового рішення, що набрало законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо, зокрема, зобов`язання вчинення реєстраційних дій. На підставі викладеного, ст.43 Конституції України, ст.ст.21, 22, 23, 38, 39 КЗпП, ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 280-282, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.), -

Outcome: approved