Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

позивач АТ КБ «Приватбанк» через представника за довіреністю Гребенюк О.С. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.04.2015 року між сторонами було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 40235,72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку" заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідачка не виконала. Станом на 17.09.2019 року відповідачка має існуючу перед позивачем заборгованість на загальну суму 156 038,28 грн., що складається із: 40235,72 грн. - заборгованість за кредитом; 8211,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 81780,42 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 5810,20 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 127696,20 грн., яка складається з наступного: 40235,72 грн. - заборгованість за кредитом; 28211,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 59248,54 грн. - заборгованість за пенею та комісією за період з 03.04.2015 по 01.07.2018. Оскільки відповідачка добровільно не погашає вказану заборгованість за кредитом, це стало приводом для звернення позивача до суду із цим позовом. Ухвалою судді від 20.01.2021 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. року подав заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі представника позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Представник відповідачки адвокат Зозуля Ю.М. 31.03.2023 року скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на позов, в якому зазначив, що позов є безпідставним у повному обсязі, оскільки такі не обгрунтовані достовірними доказами. За умовами Договору, викладеними у вступній частині та пунктах 1.1.-1.3.3., 2.1., Позивачем реструктуризовано Відповідачу її попередні кредитні зобов`язання перед Банком на загальну суму 40 235,72 грн. шляхом надання нового кредиту на цю ж суму у вигляді строкової кредитної лінії (до 30.04.2018) на кредитну карту. При цьому, за умовами вступної частини та п.п. 1.2.-1.2.3. Договору, у надану суму позики включено кредитні зобов`язані клієнтки за попередніми кредитними договорами, зокрема за договором без номера від 31.01.2013 на суму 22 860,14 грн. У той же час, відповідно до рішення Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 у справі №914/886/15 кредитні зобов`язання Відповідача перед Позивачем за кредитним договором без номера від 31.01.2013 уже були предметом судового розгляду. Так, за результатами розгляду Позивача про стягнення заборгованості за цим договором судом ухвалено стягнути із Відповідача 22 590,42 грн. Таким чином, Позивач має намір вдруге стягнути із Відповідача одну і ту ж суму заборгованості (22 860,14 грн.), щодо стягнення якої уже постановлено рішення суду, що неприпустимо. пунктом 2.1. Договору також встановлено, що Відповідач за користування кредитом зобов`язується сплачувати відсотки в розмірі 1,5% на суму залишку заборгованості за тілом кредиту, починаючи з 1-го по 25-те число кожного місяця, а всього щомісячний платіж (тіло разом із відсотками) має становити не менше 1459,75 грн. Згідно з долученими Позивачем до матеріалів справи Розрахунком заборгованості за договором б/н від 03.04.2015 станом на 17.09.2019, а також Виписки по рахунку за договором станом на 07.08.2020 Відповідачем з моменту укладення Договору (03.04.2015) по момент підписання позовної заяви (11.11.2019) не сплачено на виконання умов Договору ні копійки, що Позивачем не заперечується та останнім не здійснено жодної оплати за Договором по даний час. Пунктом 2.2. Договору передбачено, що відповідно до ст.ст. 212, 611, 651 ЦК України, при порушенні Відповідачем строків погашення заборгованості, вказаних у Договорі, більш ніж на 31 день, сторони узгодили, що строком повернення кредиту вважається 32-ий день з моменту виникнення порушення; при цьому, заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня вважається простроченою, у зв`язку із чим Відповідач сплачує Банку штраф в розмірі 5 810,20 грн. Таким чином, виходячи із вищевказаних умов Договору, право на пред`явлення Відповідачем позовних вимог до Позивача виникло 27.05.2015. Просить відмовити у повному обсязі в задоволенні позовної заяви акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 11.11.2019 про стягнення із [PERSON] 127 696,20 заборгованості за договором реструктуризації кредитної заборгованості без номера від 03.04.2015 у зв`язку із спливом позовної давності. 26.05.2022 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В.\~подала відповідь\~на відзив\~в якому\~зазначила,\~що відповідно\~доукладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 03.04.2015 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 40235,72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Стосовно ознайомлення відповідача з умовами кредитування зазначає, що позивачем надана до суду копію генеральної угоди від 03.04.2015 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній: погодив наступне Я згодна (єн) з тим, що Генеральна угода, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Кредитний Договір . Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.... Крім того з Генеральної угоди чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Вказує, що банком було надано до суду виписку з карткового рахунку Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідачки баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Стосовно посилання Відповідача на «намір вдруге стягнути із Відповідача одну і ту ж суму заборгованості (22860,14 гри.), ЩОДО стягнення якої уже постановлено рішення суду, заперечують, оскільки рішенням Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. по справі № 914/886/15, на яке посилається Відповідач, було ухвалено стягнення заборгованості за договором № б/н від 31.01.2013 р. у розмірі 22590,42 грн. Предметом позову по справі № 943/2282/19, яка перебуває зараз на розгляді, є заборгованість Відповідача за Генеральною угодою від 03.04.2015 року станом на 17.09.2019 року у розмірі до стягнення 127696,20 грн. Сторони 03.04.2015 року уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання банківських послуг по наступним кредитним договорам: № б/н від 01.11.2013 року (далі - Договір 1), № б/н від 31.01.2013 року (далі - Договір 2), № SАМDN42000009323707 від 02.10.2006 року. Тобто 03.04.2015 року Відповідач маючи невиконані кредитних зобов`язання, за якими ним неодноразово порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернувся до Банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань по вищевказаним кредитним договорам. Банк пішовши на зустріч Відповідачу та погодив підписання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості за вказаними договорами. Загальна сума заборгованості після підписання договору реструктуризації складала за Договором 1 - 343,15 грн., за Договором 2 - 22860,14 грн., за Договором 3 - 20282,43 грн., з урахуванням суми першого внеску в розмірі 3250,00 грн. (п. 1.4 Генеральної угоди). Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 03.04.2015 року по 30.04.2018 року, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Звертає увагу суду на те, що з моменту підписання генеральної угоди пройшло більше року та Відповідач до Банку не звертався з запитами/претензіями щодо відсутності одного з кредитних договорів, невідповідності суми боргу, щодо списання коштів з його рахунків та решти заперечень, як, були висловлені в суді, що додатковий раз підтверджує хибність тверджень Відповідача та бажання уникнути відповідальності. Більше того Відповідачем не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження своїх заперечень. Стосовно строку позовної давності зазначили, що відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, прав порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним с виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно умов договору строк виконання зобов`язань спливає 30.04.2018 року. Відповідно до ухвали Буського районного суду Львівської області від 20 січня 2021 року в даній справі позов пред`явлений у січні 2021 року до спливу позовної давності. У зв`язку з цим обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Просять суд задоволити позовні вимоги у повному обсязі. 08.08.2022 року представник позивачки адвокатом Зозулею Ю.М. подано заперечення на відповідь на відзив. Згідно частини восьмої\~статті 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно\~статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст.\~12, ст.\~81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89ЦПК\~України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Львівської області від 06.05.2015 р. по справі № 914/886/15, було ухвалено стягнення з [PERSON] заборгованості за договором № б/н від 31.01.2013 р. у розмірі 22 590,42 грн. 03.04.2015 року між сторонами було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якого відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 40235,72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за його користування. Однак, взятих на себе зобов`язань за цим договором відповідачка не виконала. Станом на 17.09.2019 року відповідачка має існуючу перед позивачем заборгованість на загальну суму 156 038,28 грн., що складається із: 40 235,72 грн. - заборгованість за кредитом; 8211,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 81 780,42 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 5 810,20 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. В матеріалах справи міститься копія заяви написаної власноруч [PERSON] з її підписом із зазначенням її анкетних даних. Відповідачка анкеті-заяві підтвердила свою згоду на те, що дана заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку www.privatbank.ua складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Ствердила, що ознайомилася та згідна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також підтвердила, що зобов`язується їх виконувати. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, позивач зазначив заборгованість до стягнення 127 696,20 грн., яка складається з наступного: 40 235,72 грн. - заборгованість за кредитом; 28 211,94 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 59 248,54 грн. - заборгованість за пенею та комісією за період з 03.04.2015 по 01.07.2018. Враховуючи те, що кредитні кошти фактично отримані та використовувалися відповідачем, яким, всупереч ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ ПриватБанк» заборгованості за кредитом, оскільки такі кошти фактично отримані відповідачем. Статтею 11 ЦК України\~визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1\~ст. 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Нормою\~статті 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.\~1049, ст.\~1054 Цивільного кодексу України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. В силу приписів\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом. Разом із тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Крім того, в іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого сторона може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, прав порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним є визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк виконання зобов`язань по генеральній угоді сплив 30.04.2018 року. Уклавши з ПАТ КБ ПРИВАТБАНК генеральну угоду відповідачка систематично порушувала свої договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку вона добровільно не погашає. Відтак, враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, такими, що підлягають до задоволення. З відповідачки слід стягнути на користь позивача загальну суму заборгованості за кредитним договором № б/н від 03.04.2015 року у розмірі 127696,20 грн. станом на 17.09.2019. Окрім того, у відповідності до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1921,00 грн., а тому враховуючи задоволення цього позову, такий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивача. Ураховуючи викладене, та

Outcome: approved