Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У грудні 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 143314,99 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.01.2017 між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано заяву № 8481629960 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що разом становлять кредитний договір № 8481629960. Відповідно до умов кредитного договору, призначення кредиту- споживчі потреби. Предметом кредитного договору є надання відповідачу грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту - 34200,00грн., строк користування 24 місяці, тобто до 20.01.2019, річні проценти - 11,99 відсотків; щомісячні проценти - 3,69 відсотки від суми кредиту; щоденна пеня - 0,3 відсотки від загальної суми прострочення. [PERSON] ознайомлена з кредитним договором до його укладення і згодна з усіма його умовами. Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою. Відповідно до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитним договором були відступлені, про що 20.01.2017 [PERSON] була письмово повідомлена. Також, 29.07.2020 року АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № б/н та реєстр прав вимоги до договору факторингу № б/н від 29.07.2020. Згідно реєстру прав вимоги від 29.07.2020 до договору факторингу № б/н від 29.07.2020, ТОВ « Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Таскомбанк», до яких входить і відповідачка. Відповідачка не виконала зобов`язання, передбачені умовами ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень», кредитні кошти у встановлені договором строки не повернула. Станом на 17.12.2021 заборгованість відповідачки перед позивачем становить 143314,99 грн., яка складається з наступного: залишок заборгованості по основному боргу - 27373,27 грн., залишок заборгованості по процентам - 7721,02 грн., залишок заборгованості по комісії - 26511,48 грн., залишок заборгованості по пені (нараховано на суму простроченої заборгованості за період з 20.01.2017 по 29.07.2020) - 81709,22 грн. Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 143314,99 грн., а також судові витрати у виді судового збору, сплаченого при зверненні до суду. Представник відповідачки надав відзив на позовну заяву. У відзиві вказує, що в січні 2017 року відповідач побачила в Інтернеті рекламу про надання кредитів на основі пільгової відсоткової ставки, які видавалися Таскомбанком. У відділенні банку їй надали для підписання заяву про надання кредиту на одному аркуші, при цьому зазначивши, що вона буде сплачувати лише щорічні проценти.В тексті заяви було зазначено, що річні проценти становлять 11,99% річних.Щодо сплати «щомісячних процентів`позичальнику було повідомлено, що вони не будуть використовуватися, оскільки біля них стояла позначка * згідно якої період таких процентів становить 0 місяців - тобто вони не застосовуються. Кредитор безпідставно вніс до умов договору положення щодо сплати позичальником «щомісячних процентів» в розмірі 3,69% від суми кредиту, або 1261,98 грн. щомісяця - а всього 30287,52 грн. В подальшому, в розрахунку заборгованості банк зазначає вказані «щомісячні проценти» як комісію за кредитним договором,про що свідчить сума внесених на комісію платежів по 1268,98 грн. щомісяця. В розрахунках сума заборгованості розрахована з комісією, згоди на яку відповідачка не надавала, оскільки це не було передбачено умовами кредитного договору (Заяви №8481629960 від 20.01.2017 р.) Так, умовами кредитного договору № 8481629960 від 20.01.2017 року встановлено, що за надання кредиту позичальник зобов`язується сплачувати проценти, сума яких становить сукупну вартість кредиту.Разом з тим, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячних процентів фактично як плату за управління кредитом,позивач не зазначив, які саме послуги за вказану плату надаються відповідачеві. Вважає, що зазначені умови договору є нікчемними та відсутні правові підстави для нарахування і стягнення з Відповідачки заборгованості за щомісячною комісією в розмірі 26511,48 грн. Крім того, вказує, що відповідно до умов кредитного договору, його було надано строком на 24 місяці, тобто з 20.01.2017 по 18.01.2019. Вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення пені в розмірі 81709,22 грн., яка нарахована період з 20.01.2017 по 29.07.2020, задоволенню не підлягають, оскільки при зверненні до суду позивач порушив строки позовної давності стосовно стягнення пені, передбачені ст. 258 ЦК України, згідно якої до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Кредитором безпідставно стягувалася та нараховувалася щомісячна комісія (щомісячні відсотки) по кредиту в розмірі 1261,98 грн.Позичальником було сплачено за тілом кредиту 6826,73 грн. та за процентами 2109,01 грн. Додатково було сплачено комісію в розмірі 15133,86 грн.,суму якої слід зарахувати в погашення тіла кредиту та процентів згідно з умовами договору, про що надано контррозрахунок суми заборгованості. Також просить врахувати, що про укладення 29.07.2020 між AT «Таскомбанк» та ТОВ «ФК Кредит Капітал» договору факторингу №б/н та Реєстру прав вимоги до Договору факторингу від 29.07.2020 р. відповідачка не булаповідомлена жодним чином. З наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку з безпідставністю нарахування комісії за кредитом, безпідставністю розрахунку заборгованості за кредитом, пропуску строків позовної давності та відсутності належних доказів набуття права вимоги новим кредитором. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідачка підписуючи кредитний договір з ТОВ «ФК «ЦФР» погодилась, що вона до його підписання ознайомилась з усіма умовами, на яких Товариство здійснює кредитування, а також свідомо обрала умови кредитування, викладені у кредитному договорі. Відповідачка стверджує, що кредитор безпідставно вніс до умов договору положення щодо сплати позичальником щомісячних процентів в розмірі 3,69% від суми кредиту, вказані щомісячні проценти фактично є платою за управління кредитом, однак доказів цього не надав. У п.2 Умов надання кредиту Заяви № 8481629960 від 20.01.2017 року передбачено, що сукупна вартість кредиту включає в себе щомісячні проценти у розмірі 3,69% від суми кредиту. Також у графіку платежів до суми загального щомісячного платежу включено щомісячні проценти, які становлять 1261,98 грн. Крім того, не погоджується з твердженням відповідача про те, що відсутні належні докази відступлення вимог та факту купівлі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги за кредитним договором, оскільки у позовній заяві зазначено ряд доказів, які підтверджують укладання договору факторингу. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, просить в задоволенні позову відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, давши оцінку зібраним у справі доказам, дійшов до таких висновків. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 20.01.2017 між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було підписано заяву № 8481629960 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» та заяву приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», що разом становлять кредитний договір № 8481629960. Відповідно до умов кредитного договору, призначення кредиту - споживчі потреби. Предметом кредитного договору є надання відповідачу грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 34200,00 грн., строк користування 24 місяці, річні проценти 11,99 відсотків; щомісячні проценти 3,69 відсотків від суми кредиту*; щоденна пеня 0,3 відсотки від загальної суми прострочення. Своїм підписом [PERSON] підтвердила факт того, що вона ознайомлена з кредитним договором та його умовами. Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтями\~525,\~527 ЦК України\~передбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.Частиною 2 ст. 551 ЦК України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст.\~615,\~625 ЦК України\~передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Свої зобов`язання перед [PERSON] первісний кредитор ТОВ «ФК «ЦФР» виконав належним чином, надавши позичальникові кредит шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою і визнається відповідачем. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Відповідно до\~ст.516 ЦК України\~заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», права вимоги за кредитним договором були відступлені АТ «Таскомбанк» згідно розділу 2 цього договору, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимоги до договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016. [PERSON] була ознайомлена і згодна з відступленням прав вимоги АТ «Таскомбанк», що засвідчила своїм підписом на повідомленні про відступленням прав вимоги. 29.07.2020 року АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу № б/н. Даний факт підтверджуєтьсянаданим «ФК «Кредит - капітал»\~ судуоригіналом Договору факторингу № б/н від 29.07.2020 року відповідно до п. 2.1 якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальника, сум боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору. Крім того, позивачем надано до суду оригінал реєстру прав вимоги від 29.07.2020 до договору факторингу № б/н від 29.07.2020, відповідно до якого ТОВ « Фінансова компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «Таскомбанк», до яких входить і [PERSON] . Таким чином, позивач надав належні докази наявності у ньогоправа вимоги до відповідача за кредитним договором № 8481629960 від 20.01.2017 року. Відповідно до\~ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи те, що\~ТОВ «ФК«ЦФР» та АТ «Таскомбанк» як\~первісні кредитори свої зобов`язання за кредитним договором перед [PERSON] виконали у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відсутність доказів погашення [PERSON] заборгованості первісному кредитору, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах переданих майнових вимог до [PERSON] . Позивач просить стягнути з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 143314,99 грн. На підтвердження своїх вимог позивач надав розрахунок заборгованості відповідачки за кредитним договором № 8481629960 від 20.01.2017. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 17.12.2021 заборгованість становить 143314,99 грн. і складається з наступного: залишок заборгованості по основному боргу 27373,27 грн., залишок заборгованості по процентам 7721,02грн., залишок заборгованості по комісії 26511,48 грн., залишок заборгованості по пені (нараховано на суму простроченої заборгованості за період з 20.01.2017 по 29.07.2020) - 81709,22 грн. Загальний розмір заборгованості заперечується відповідачкою з огляду на необґрунтованість вимоги про стягнення комісії (щомісячних процентів), оскільки умовами договору сплата комісії і щомісячних процентів не передбачена, крім того, умови договору про нарахування щомісячних процентів, які нараховуються на суму кредиту, фактично є щомісячною платою за управління кредитом, і в силу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» є нікчемними. Суд вважає вказані заперечення обґрунтованими з огляду на наступне. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року, справа № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862сво18, дійшов висновку, що умова договору про сплату комісії за користування кредитомє нікчемною. Згідно підписаної [PERSON] заяви № 8481629960 від 20.01.2017 та графіку платежів, загальний щомісячний платіж включає у себе суми на повернення кредиту, річних процентів, які нараховуються на суму боргу за договором, та щомісячних процентів, які розраховуються від суми кредиту. Стаття 1048 ЦК України встановлює, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Заявою позичальника передбачено сплату річних процентів, які нараховуються відповідно до ст. 1048 ЦК України, щомісяця на суму позики (боргу за тілом кредиту) за договором, а також сплату «щомісячних процентів* у розмірі 3,69% (*за цим додатком встановлюється пільговий період на перші від дати надання кредиту 0 місяців, протягом якого позичальник звільняється від внесення щомісячних процентів)». Тобто, умовами договору окрім процентів за користування кредитом, передбачених ст. 1048 ЦК України, встановлено додатково платежі у виді щомісячних процентів від загальної суми отриманого кредиту за договором. Сплата комісії, про що заявлено у позовній заяві та вказується у розрахунку заборгованості, наданими суду умовами договору не передбачена. При цьому, з розрахунку заборгованості за договором вбачається, що була нарахована комісія у загальному розмірі 41645,34 грн., на погашення комісії було зараховано 15133,86 грн. З розрахунку заборгованості по комісії вбачається, що наведена у розрахунку заборгованості комісія за своїм розміром і способом нарахування співпадає з розміром і способом нарахування «щомісячних процентів від загальної суми отриманого кредиту», у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що по своїй суті щомісячні проценти є комісією. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому законодавством визначено декілька наслідків невідповідності правочину нормам актів цивільного законодавства: недійсність правочину або його нікчемність у випадках, визначених законом (стаття 215 ЦК України). За положеннями частини другої статті 215 ЦК України правочин є нікчемним, якщо його недійсність прямо встановлена законом. Визнання у такому випадку правочину недійсним в окремому порядку не вимагається. Зазначені положення законодавства поширюються як на договори як вид правочинів загалом, так і на окремі положення певних видів договорів, зокрема договорів кредиту. Згідно із частинами першою, третьою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, законодавець визначився з посиленим захистом споживачів шляхом прийняття Закону України «Про захист прав споживачів». За положеннями абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які були чинними на час укладення кредитного договору, кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Зазначене узгоджується із висновками, які зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України у постанові від 06 вересня 2017 року під час розгляду справи № 531/648/15-ц. З огляду на викладене, нарахована позивачем заборгованість за щомісячними процентами фактично є щомісячною комісією за управління кредитом. При цьому ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не було зазначено про те, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Нарахування комісії було проведено товариством та частково сплачено відповідачем за послуги, що супроводжують кредит, за рахунок відповідача, що є незаконним. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги фактичне встановлення у кредитному договорі додаткових щомісячних процентів від загальної суми отриманого кредиту, які по суті є комісією (як це безпосередньо зазначено в розрахунку та реєстрі прав вимоги), що не є послугами в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», та несправедливими положеннями договору про споживчий кредит, зазначені умови договору є нікчемними та відсутні правові підстави для нарахування та, відповідно, стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 26511,48 грн., а грошові кошти у сумі 15133,86 грн., сплачені боржником в період з лютого 2017 року по червень 2018 року і зараховані на погашення комісії, підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту та процентів відповідно до відсоткової ставки за договором 11,99% річних. Загалом, внаслідок зарахування на погашення тіла кредиту сплаченої комісії і його зменшення, відповідно зменшилась сума нарахованих процентів в наступні періоди. При відповідному зарахуванні сплачених боржником коштів у сумі 15133,86 грн. на погашення тіла кредиту, на погашення відповідно перерахованих процентів, відображених у контррозрахунку заборгованості, який перевірений і приймається до уваги судом, заборгованість за тілом кредиту становить 15138,81 грн. (34200,00 - 6826,73 - 12234,46 = 15138,81), заборгованість по процентам становить 2163,30 грн. (5216,23 - 3052,93 = 2163,30), а всього заборгованість за тілом кредиту і процентами становить 17302,11 грн. При цьому, нарахування процентів згідно умов договору здійснюється до 18.01.2019 включно. Нарахування позивачем процентів у період з 19.02.2019 і до 31.12.2019, як наведено у розрахунку заборгованості і заявлялось до стягнення, є неправомірним. Відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18, від 31 жовтня 2018 рокув справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кредитним договором від 20.01.2017 ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» і [PERSON] строк кредитування визначений до 18.01.2019 (дата закінчення кредитного договору), а тому позивач не має право на стягнення процентів, нарахованих після 18.01.2019, та пені. Крім цього, стосовно вимоги про стягнення заборгованості по пені у розмірі 81709,22 грн., яка нарахована за період з 20.01.2017 по 29.07.2020 на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту, процентах і комісії, суд дійшов висновку, що розмір цієї заборгованості є необґрунтованим в частині пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості по комісії, у розмірі 28940,49 грн., в іншій частині (нарахованої на суму простроченої заборгованості по тілу кредиту і процентах) позивач порушив строки позовної давності, передбачені ст. 258 ЦК України. Так, згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 4 вказаної статті зазначається, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач звернувшись з позовом до суду 24.12.2021, просить стягнути з відповідачки пеню, яка нарахована за період з 20.01.2017 по 29.07.2020. Оскільки до вимог про стягнення неустойки (пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні докази, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 8481629960 від 20 січня 2017 року в розмірі 17302,11 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у сумі 15138,81 грн., заборгованості по процентам у сумі 2163,30 грн. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог\~ст.\~141\~ЦПК України, з\~відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 274,05 грн.

Outcome: partial