Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

07\~березня 2023\~року [PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом до\~ [PERSON] \~із вимогами\~про стягнення\~аліментів на\~утримання повнолітньої\~дитини [PERSON] ,\~ [INFO] (а. с. 1-3). В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15 грудня 2006 року по цивільній справі № 2-1543/2006, з відповідача на користь позивачки були стягнуті аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від його доходів до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що згідно з довідками Лисичанської ВЦА від 10 січня 2022 року № 219 та ВАП Лисичанською міської ради, син сторін зареєстрований разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Однак, зв`язку з тим, що наразі територія м. Лисичанська є тимчасово окупованою, позивачка разом з сином виїхали за кордон до Республіки Польщі. [INFO] їх син досяг повноліття. Згідно з довідкою Повітового комплексу шкіл в Хенцинах (Польща) № 7/2023 від 13 лютого 2023 року [PERSON] навчається на першому курсі Технікуму ім. Владислава Локєтка в Повітовому комплексу шкіл в Хенцинах. Форма навчання денна, безкоштовна. Стипендію не отримує. Термін навчання до 31 серпня 2027 року. У зв`язку з тим, що син сторін навчається на денній формі він не має можливості працювати та отримувати доходи. З цих підстав, вважає, що факт навчання на денній формі свідчить про потребу дитини в утриманні. Вказує, що вона вимушена самостійно матеріально забезпечувати сина, оскільки відповідач жодної допомоги не надає. Разом з цим зазначає, що вона є вимушеною переселенкою в Польщі через війну в Україні та змушена була виїхати з країни разом з сином через окупацію РФ місця її постійного проживання. Наразі їй дуже важко самостійно утримувати сина, адже вона перебуває в іншій країні, не знає польської мови, не має місцевої освіти, щоб знайти роботу. У зв`язку з досягненням сином повноліття, вона втратила також право на отримання польської урядової гуманітарної допомоги переселенцям з України, що передбачено польським законодавством. Стверджує, що відповідач є здоровою працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, а тому може та повинен сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання. Тому вважає, що законним, обґрунтованим та справедливим буде стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів, починаючи з дня подання позову і до закінчення дитиною навчання, однак не більше ніж до досягнення сином 23-річного віку. Ухвалою суду від 11 квітня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін (а. с. 19), яка надіслана учасникам справи 11 квітня 2023 року за вихідним № 10286/23-вих/204/1621/23. 21 лютого 2023 року на адресу з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернуто конверт, яким відповідачу направлялись позовна заява з додатками та копія ухвали про відкриття провадження (а. с. 25). 11 травня 2023 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Помазкіна А.Є. (а. с. 26-28), в якому він позовні вимоги не визнає, проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування відзиву зазначає про те, що за приписами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вказує на те, що наказом ТОВ «ШУНГІТ» від 02 січня 2013 року № 00000000001-000000140 відповідач був прийнятий на роботу до ТОВ «ШУНГІТ» на посаду експедитора. 24 лютого 2022 року Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 (затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX), із подальшими змінами та доповненнями, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який в останнє було продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб. Статтею 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 № 2136-IX визначено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором у зв`язку із збройною агресією проти України, що виключає можливість обох сторін трудових відносин виконувати обов`язки, передбачені трудовим договором. Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи. Зазначає про те, що наказом ТОВ «ШУНГІТ» № 1в від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», з відповідачем призупинено з 01 квітня 2022 року дію трудового договору. Станом на момент розгляду справи дію трудового договору з відповідачем не поновлено, а інших трудових договорів або договорів цивільно-правового характеру відповідач не укладав, у зв`язку із чим, не має доходу та, як наслідок, не має можливості надавати своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу на час навчання. Також вказує на те, що мати відповідача [PERSON] , має онкологічне захворювання, повний діагноз: (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): C-r gl mam dextra pTlcpN0sn(0/4)M0 st IIa CПO(28.09.22) Кл.гр 11. IXC.Кардіосклероз атеросклеротичний. ГХ 11, 2ст, CCP3-4 CH1 ФК 11 (рак молочної залози). Зазначене захворювання потребує суттєвих витрат. Разом з цим, зазначає про те, що відповідач сумлінно протягом всього часу до повноліття сина виконував обов`язок по його утриманню, перераховуючи його матері аліменти. Але з часу, як позивачка та відповідач стали проживати окремо, а це більше 15 років, син жодного разу не зателефонував батькові та не поцікавився його справами, станом здоров`я, станом здоров`я своєї бабусі (матері батька), яка бореться із онкологією. Тому, прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, а судові витрати понесені відповідачем, пов`язані з правничою допомогою адвоката у розмірі 2000 гривень покласти на позивачку. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити (а. с. 4). Відповідач в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву (а. с. 28) прохав суд здійснювати розгляд справи за його відсутності та відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 березня 2005 року (а. с. 9). [PERSON] навчається у першому класі Технікуму ім. Владислава Локєтка в Повітовому комплексі шкіл в Хенцинах (Республіка Польща), безкоштовно, на денній формі навчання. Учень отримав місце в інтернаті на весь період навчання у навчальному році 2022/2023. Передбачений згідно з програмою школи рік закінчення навчання 31 серпня 2027 року, що підтверджується довідкою № 7/2023 від 13 лютого 2023 року (а. с. 12 на звороті). З копії наказу ТОВ «ШУНГІТ» від 02 січня 2013 року № 00000000001-000000140 (а. с. 34) вбачається, що відповідач був прийнятий на роботу до ТОВ «ШУНГІТ» на посаду експедитора. Наказом ТОВ «ШУНГІТ» № 1в від 31 березня 2022 року «Про призупинення дії трудового договору з працівниками», з відповідачем призупинено з 01 квітня 2022 року дію трудового договору (а. с. 29). Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] від 02 травня 2023 року (мати відповідача [PERSON] ), має онкологічне захворювання, повний діагноз: (основне захворювання, супутні захворювання та ускладнення): C-r gl mam dextra pTlcpN0sn(0/4)M0 st IIa CПO(28.09.22) Кл.гр 11. IXC.Кардіосклероз атеросклеротичний. ГХ 11, 2ст, CCP3-4 CH1 ФК 11 (рак молочної залози) (а. с. 30). Приписами ст.\~198\~СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Так, позивачкою не доведено, а відповідачем спростовано, що останній має можливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до вимог ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з вимогами ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. У п. 20 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України від\~15.05.2006\~р.\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» вказано, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, заважаючи на те, що під час судового розгляду позивачкою не доведено всіх обов`язкових підстав для задоволення її вимог щодо стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина на період навчання, зокрема, можливість відповідача сплачувати аліменти, натомість відповідачем надано суду належні та достатні докази неможливості сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, суд дійшов переконливого висновку про те, що підстав для задоволення позовних вимог судом не встановлено, через що у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed