Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

В березні 2023 року представник позивача звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що [PERSON] звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 31.10.2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт на умовах, визначених Договором. Банк виконав покладені на нього обов`язки в повному обсязі. При цьому, відповідач порушив умови стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 19 січня 2021 року за останнім утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 45624,29 гривень, що складається з: 37322,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8302,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Враховуючи наведене, просить суд, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 31.102011 року в розмірі 45624,29 гривень, а також судові витрати по справі у розмірі 2684,00 гривень. Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Мачуського О.М. від 11 квітня 2023 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Заперечення від учасників справи проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, до суду не подавались. Користуючись правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, 05 травня 2023 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що відповідно до позову за відповідачем наявна заборгованість за тілом кредиту в розмірі 37322,01 гривень. Водночас, відповідно до наданих позивачем документів, позивач не лише погасив заборгованість, а ще й здійснив переплату. Так, в розрахунку заборгованості зазначено, що станом на 30.06.2019 року відповідачем було погашено заборгованість за поточним тілом кредиту у розмірі 53101,26 гривень, а згідно розрахунку заборгованості, станом на 19.01.2023 року відповідачем було погашено заборгованість за поточним тілом кредиту за загальну суму 80258,35 гривень, що у сукупності становить 133359,61 грн., та в чотири рази перевищує розмір встановленого кредитного ліміту , який відповідно до довідки становить 42000,00 гривень. Також відповідач зазначає, що на офіційному сайті позивача наявні лише Умови та Правила, Тарифи в редакції від 01.09.2023 року, а, як зазначає банк, кредитний договір було укладено 30.10.2011 року, тобто значно раніше. При цьому, позивачем не надано доказів, що саме з цими умовами та тарифами був ознайомлений відповідач, після чого підписав їх. Наданий позивачем розрахунок не є належним доказом, оскільки не надано первинних бухгалтерських документів, а виписка по рахунку оформлена з порушенням чинного законодавства, що викликає сумнів у їх достовірності. Окрім того, здійснення позивачем списання коштів з рахунку відповідача без волевиявлення останнього, або без його схвалення не може вважатись добровільним погашенням боргу 25 травня 2023 року до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 31.10.2011 року. На підставі даної заяви, що разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які розташовані на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок. При укладанні Договору виконано всі вимоги чинного законодавства, а тому він є чинним. Надані банком докази підтверджують факт укладання кредитного договору. З виписки по рахунку чітко видно, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, яким останній користувався, частково сплачував заборгованість за договором. Вказана виписка та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами. Також представник позивача вважає безпідставними посилання відповідача на постанову Верховного Суду по справі № 6-16цп15, оскільки ознайомлення відповідача з умовами кредитування підтверджено підписанням анкети-заяви. Позивачем надано до суду наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг від 06.03.2010 року, з якими і був ознайомлений відповідач під час підписання анкети-заяви. При цьому, відповідач до певного часу належно виконував покладені на нього зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що останній знав про умови кредитування та був ознайомлений з ними. Тому, представник АТ КБ «ПриватБанк» з посиланням на обставини, викладені у відповіді на відзив, просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 31 травня 2023 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву в яких звернув увагу, що його підпис міститься лише в анкеті-заяві, та відсутній в Тарифах й Умовах та правилах надання банківських послуг, що вказує на відсутність доказів того, що між банком і позичальником досягнуто всіх домовленостей, зокрема, й щодо сплати процентів. До правовідносин, що виникли між сторонами неможливо застосувати положення ст. 634 ЦК України, оскільки не дотримано всіх умов укладення договору приєднання. 20 червня 2023 року до суду від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли пояснення в яких зазначено, що кредитний договір є чинним, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не мають бути прийняті судом до уваги, оскільки з виписки по рахунку видно, що до певного часу відповідач належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, тобто був ознайомлений з умовами кредитування та визнавав свої зобов`язання за договором. Окрім того, усі обставини, на які посилається відповідач не відповідають дійсності, а позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявна заява представника позивача про те, що він просить розглядати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій також зазначив, що просить відмовити у задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 31 жовтня 2011 року [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н (далі - Анкета-заява). 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено найменування позивача з Публічне акціонерне товариства комерційний банк «Приватбанк» на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Як вбачається із вищевказаної Анкети-заяви, яка датована 31.10.2011 року, остання містить анкетні дані [PERSON] та його підпис. Крім того, у ній вказано, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг, а також те, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, Пам`яткою клієнта і Тарифами які надані йому для ознайомлення. Інших відомостей, зокрема, щодо бажаного типу картки та розміру кредитного ліміту, відсотків за користування кредитними коштами, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, строку дії картки і строку повернення кредиту (користування ним), Анкета-заява не містить. До Анкети-заяви, АТ КБ «Приватбанк» додав копію Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , копію Довідки про видані [PERSON] картки; копію Паспорта споживчого кредиту; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 року; розрахунок заборгованості; виписку за договором № б/н за період з 04.03.2014 - 23.01.2023, на ім`я відповідача; копію паспорту відповідача. Як вбачається з копії Довідки про надані кредитні картки, відповідач отримав 4 кредитні картки, 04.03.2014 року, 11.07.2017 року, 01.11.2018, 31.07.2019 року, остання з яких, зі строком дії до 03/23 Відповідачем використовувались дані картки, за допомогою яких відбувалося зняття коштів та їх повернення, що підтверджується розрахунками заборгованості за договором № б/н від 31 жовтня 2011 року, укладеним між ПРИВАТБАНК та [PERSON] , а також випискою по рахунку останнього. Відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] , останньому неодноразово було змінено кредитний ліміт, а саме: 04.03.2017 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 0,00 гривень; 13.03.2017 року збільшено кредитний ліміт до 11000,00 гривень; 17.01.2018 року збільшено кредитний ліміт до 13000,00 гривень; 01.02.2018 року збільшено кредитний ліміт до 14500,00 гривень; 05.03.2018 року збільшено кредитний ліміт до 19500,00 гривень; 12.03.2018 року збільшено кредитний ліміт до 22000,00 гривень; 27.09.2018 року збільшено кредитний ліміт до 25000,00 гривень; 01.11.2018 року збільшено кредитний ліміт до 31000,00 гривень; 09.12.2018 року збільшено кредитний ліміт до 33000,00 гривень; 25.05.2019 року збільшено кредитний ліміт до 35000,00 гривень; 31.07.2019 року збільшено кредитний ліміт до 42000,00 гривень; 14.07.2020 року зменшено кредитний ліміт до 42000,00 гривень; 31.07.2020 року зменшено кредитний ліміт до 40459,81 гривень; 11.08.2020 року зменшено кредитний ліміт до 40459,81 гривень; 04.03.2021 року зменшено кредитний ліміт до 38100,00 гривень; 09.04.2021 року зменшено кредитний ліміт до 36810,32 гривень; 27.05.2021 року зменшено кредитний ліміт до 36172,44 гривень; 19.09.2022 року зменшено кредитний ліміт до 00,00 гривень. 16 березня 2021 року відповідачем [PERSON] підписано Паспорт споживчого кредиту, який містить наступну інформацію: сума/ліміт кредиту по картці «Універсальна» до 200 000 грн, по картці «Універсальна Gold» - до 200 000 грн, по картці «Platinum» до 300 000 грн, по картці «MC World Black Edition» до 300 000 грн, по картці «VISA Signature» до 300 000 грн, по картці «МС World Elite» до 400 000 грн, по картці «Visa Infinite» до 800 000 грн; строк договору - 12 місяців з пролонгацією; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі потреби; спосіб та строк надання кредиту - безготівковим шляхом (на картковий рахунок); процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001 % річних; процентна ставка поза межами пільгового періоду: по картці «Універсальна» - 42 %, по картці «Універсальна Gold» - 40,08 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 36 %; тип процентної ставки - фіксована; загальні витрати за кредитом (при постійному користуванні пільговим періодом): по картці «Універсальна» - 0,00 грн, по картці «Універсальна Gold» - 240 грн, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 0 грн; реальна річна ставка процентна ставка (при постійному користуванні пільговим періодом): по картці «Універсальна» - 0,00 %, по картці «Універсальна Gold» - 1,20 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 0,00 %; загальні витрати за кредитом (при одноразовому користуванні лімітом за межами пільгового періоду та в разі погашення мінімальними щомісячними платежами): по картці «Універсальна» - 44 194 грн., по картці «Універсальна Gold» - 55 122 грн., по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 76 121 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (при одноразовому користуванні лімітом, користуванні лімітом за межами пільгового періоду та в разі погашення мінімальними щомісячними платежами): по картці «Універсальна» - 64 194 грн., по картці «Універсальна Gold» - 75 122 грн., по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 176 121 грн; реальна річна процентна ставка (у разі користування лімітом за межами пільгового періоду та у разі погашення мінімальними щомісячними платежами): по картці «Універсальна» - 51,09 %, по картці «Універсальна Gold» - 51,76 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 42,55 %; розмір мінімального обов`язкового платежу: по карткам «Універсальна», «Універсальна Gold» - 5 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно, 10 % від заборгованості але не менше 100 грн, щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 7 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно, 10 % від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: по картці «Універсальна» - 84,00 %, по картці «Універсальна Gold» - 81,60 %, по картках «Platinum», «МС World Black Edition», «VISA Signature», «МС World Elite», «Visa Infinite» - 72,00 %. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої АТ КБ "Приватбанк" заборгованості за кредитом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за договором №б/н від 31.10.2011 року, станом на 19.01.2023 року становить 45624,29 гривень, з яких: 37322,01 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8302,28 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором, сторонами якого є суб`єкт господарювання та фізична особа. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Мета договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник. У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято споживачем - позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому. Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком. Відтак, у законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку - АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент підписання сторонами Анкети-заяви, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) та заборгованість за простроченими відсотками. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд зазначає наступне. У підписаній відповідачем Анкеті-заяві про надання банківських послуг Приватбанку від 31 жовтня 2011 року, на яку посилається банк у позовній заяві, відсутні відомості про бажаний тип картки, строк її дії та строк повернення кредиту (користування ним). Також відсутні умови договору про розмір відсотків, що нараховуються за користування кредитними коштами та сплати інших платежів. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі її розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 31 жовтня 2011 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини кредитного договору. Водночас, додані до позовної заяви копії Умови та Правила надання банківських послуг, як і Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не містять підпису позичальника. Відтак, суд констатує, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в доданих банком до позовної заяви документах, розмірах і порядках нарахування. У постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Посилання представника позивача на неможливість врахування вказаної правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої за результатами розгляду справи № 342/180/17, судом відхиляються, оскільки обставини вищевказаної справи та обставини даного спору є тотожними. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, наведеній у постанові у справі № 753/6301/18 (провадження № 61-15657св19) від 15 липня 2020 року. Разом з тим, суд зауважує, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, позивач суд звертає увагу, що у підписаному відповідачем Паспорті споживчого кредиту, яким начебто визначено істотні умови договору, вказано інформацію щодо основних умов кредитування за різними видами кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Картка Platinum», «Картка MC World Black Edition», «Картка Visa Signature», «Картка MC WorldElite», «Картка Visa Infinite», тоді як Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, підписана сторонами 31 жовтня 2011 року, не містить інформації про те, який саме вид картки видано відповідачу. Також, підписана [PERSON] 31.10.2011 року Анкета-заява, не містить умов про те, що невід`ємною складовою частиною Договору банківського обслуговування є Паспорт споживчого кредиту, який, до того ж, був підписаний відповідачем лише 16 березня 2021 року, тобто майже через 10 років після підписання Анкети-заяви. У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишиться дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит. Крім того, відповідно розділу 7 Паспорту споживчого кредиту, умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо. Таким чином, зазначений Паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування і орієнтовну загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача. З огляду на вищевикладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками у сумі 8302,28 грн., не підлягають задоволенню. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача тіла кредиту, суд виходить з наступного. За загальним правилом тіло кредиту - це та сума коштів, яку позичальник отримав від банку. У цю суму не входять відсотки за кредитом, комісійні, пеня і штрафи через прострочення, витрати на оформлення паперів за кредитом, страховка тощо. На відміну від кредитних договорів, за якими загальний розмір кредиту надається відразу (одноразово), в договорі про надання споживчого кредиту у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку (за яким позичальник має можливість використовувати ліміт частинами з правом подальшого використання вільного залишку ліміту, а у разі повного повернення коштів до закінчення строку кредитування - повторно отримати кредит (зняти кошти) або його частину в межах ліміту), - розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені, а тому сукупна сума всієї заборгованості за тілом кредиту може включати в себе заборгованість за частиною кредиту, строк сплати якої не закінчився (поточне тіло кредиту), та/або заборгованість за частиною кредиту, яка не була повернута в обумовлений термін (прострочене тіло кредиту). У відповідності до наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту становить 37322,01 гривень. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що наявна в матеріалах справи, може бути належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту та повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. З наданої банком Виписки за договором № б/н за період з 04.03.2014 до 24.01.2023 вбачається, що [PERSON] користувався кредитними картками, починаючи з 10 жовтня 2017 року. При досліджені вказаної Виписки судом встановлено, що за період з 16 грудня 2015 року до 22 вересня 2022 року відповідачем всього використано 207201,53 гривень, а зараховано (повернуто) 161577,24 грн., баланс на кінець періоду - 45624,29 гривень. При цьому, судом беруться до уваги кредитні операції, щодо яких матеріали справи не містять доказів того, що сторони погодили проведення таких банківських операції та узгодили порядок і умови надання таких послуг, у вигляді списання за рахунок кредитного ліміту: -списання відсотків за весь час користування кредитом становить 41910,83 гривень (01.05.2018 року - 600,84 гривень; 01.06.2018 року - 349,03 гривень; 01.07.2018 року - 309,38 гривень; 01.08.2018 року - 81,92 гривень; 01.11.2018 року - 677,71 гривень; 01.12.2018 року - 18,28 гривень; 01.01.2019 року - 964,37 гривень; 01.04.2019 року - 261,19 гривень; 01.05.2019 року - 47,05 гривень; 01.01.2020 року - 96,21 гривень; 01.02.2020 року - 59,48 гривень; 01.03.2020 року - 68,11 гривень; 01.04.2020 року - 659,29 гривень; 01.05.2020 року - 1436,85 гривень; 01.06.2020 року - 1460,44 гривень; 01.07.2020 року - 1444,68 гривень; 01.08.2020 року - 1491,24 гривень; 01.09.2020 року - 1404,18 гривень; 01.10.2020 року - 1285,35 гривень; 01.11.2020 року - 1281,10 гривень; 01.12.2020 року - 1254,08 гривень; 01.01.2021 року - 1300,83 гривень; 01.02.2021 року - 1375,16 гривень; 01.03.2021 року - 1176,20 гривень; 01.04.2021 року - 1319,98 гривень; 01.05.2021 року - 1244,87 гривень; 01.06.2021 року - 1306,84 гривень; 01.07.2021 року - 1246,04 гривень; 01.08.2021 року - 1264,63 гривень; 01.09.2021 року - 1243,83 гривень; 01.10.2021 року - 1200,96 гривень; 01.11.2021 року - 1193,61 гривень; 01.12.2021 року - 1133,88 гривень; 01.01.2022 року - 1151,66 гривень; 01.03.2022 року - 1041,80 гривень; 01.05.2022 року - 569,10 гривень; 01.06.2022 року - 588,38 гривень; 01.07.2022 року - 625,80 гривень; 01.08.2022 року - 1293,32 гривень; 01.09.2022 року - 1293,32 гривень; 01.10.2022 року - 1251,60 гривень; 01.11.2022 року - 1293,32 гривень; 01.12.2022 року - 1251,60 гривень;01.01.2023 року - 1293,32 гривень) -списання інших платежів (комісії за обслуговування), що за весь час користування кредитом становить 540,00 гривень (по 20,00 гривень 13.03.2019 року, 10.04.2019 року, 10.05.2019 року, 10.06.2019 року, 10.07.2019 року, 10.08.2019 року, 10.09.2019 року, 10.10.2019 року, 10.11.2019 року, 10.12.2019 року, 10.01.2020 року, 10.02.2020 року, 13.03.2020 року, 10.05.2020 року, 10.09.2020 року, 10.10.2020 року 13.11.2020 року, 13.12.2020 року, 13.02.2021 року, 13.04.2021 року, 13.05.2021 року - 20,00 гривень, 13.06.2021 року - 20,00 гривень, 13.07.2021 року - 20,00 гривень, 13.11.2021 року - 20,00 гривень, 13.12.2021 року - 20,00 гривень, 13.01.2022 року - 20,00 гривень, 13.02.2022 року - 20,00 гривень). Також по рахунку відповідача періодично було здійснено операції «Автоматичне погашення простроченої заборгованості» та «погашення обов`язкового платежу», складові вартості яких невідомі, оскільки відсутні в наданих позивачем документах. Таким чином, тіло кредиту, збільшене за рахунок списання вказаних сум, та банком незаконно нараховувалися відсотки. Окрім того, судом враховується, що з відповідача також систематично стягувалась комісія за користування кредитними коштами. Однак, з урахуванням наведених вище обставин, встановлено, що позивачем не надано доказів, що розмір, порядок і умови надання таких послуг, у вигляді списання за рахунок кредитного ліміту комісії, також було погоджено сторонами. Отже, з розрахунку та виписки, наданих позивачем, щодо руху коштів на кредитній картці, вбачається, що грошові кошти на картковий рахунок вносились, відповідачу були нараховані відсотки, проводилось автоматичне списання процентів та комісії за користування кредитним лімітом й за обслуговування, за рахунок збільшення заборгованості по тілу кредиту, автоматично погашалась його заборгованість, проводилось автоматичне погашення простроченої заборгованості. Відтак, наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом розміру заборгованості, не відображає реального руху коштів по картковому рахунку [PERSON] , оскільки реально отриманої відповідачем суми кредитних коштів від банку з моменту підписання кредитного договору, він не містить, та його правильність перевірити неможливо. Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є його обов`язком, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. Разом з тим, встановлені в ході судового розгляду обставини вказують на те, що розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений усупереч вимогам закону та умовам договору, та останнім не надано достовірних доказів, а отже, й не підтверджено факту наявності непогашеної заборгованості у відповідача за тілом кредиту у вказаній сумі. З урахуванням наведеного, враховуючи, що Умови та Правила надання банківських послуг відповідачем не підписані; Анкета-заява не містить умови про фінансування за рахунок кредитних коштів (зарахування до тіла кредиту) заборгованості за процентами, а Паспорт споживчого кредиту не дає підстав вважати, що сторони на момент укладення договору обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача на користь банку суми, заявленої як заборгованість за тілом кредиту та простроченими відсотками, відсутні. Згідно Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Інші аргументи та доводи сторін специфічними, доречними, важливими та суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і не здатні вплинути на рішення суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] стягнення заборгованості, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволенні не підлягають, судові витрати у справі суд покладає на позивача.

Outcome: dismissed