Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

позивач звернувся до Сихівського районного суду м. Львова з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача 15\~000 грн моральної шкоди. Позов мотивує тим, що 04 грудня 2022 року о 09:47 ним був придбаний квиток на автобусний рейс Люблін-Львів вартістю 750 грн. Перевізник ФОП [PERSON] /Agat. Квиток придбано в Агентстві продажу: ТОВ «Гал-Всесвіт». Водночас, у зазначену дату 07 грудня 2022 року ні о 22:55 год, ні пізніше, протягом чотирьох годин, позивач рейсу не дочекався. За інформацією з телефону допомоги (Help Line Info Bus) виявилося, що цей рейс було скасовано ще 05.12.2022 року. Квиток було придбано 04 грудня 2022 року. Під час оформлення квитка, на прохання працівника, який здійснював продаж, позивачем було надано контактні дані (номер мобільного телефону). Тобто, протягом наступних трьох діб, працівники ТОВ «Гал-Всесвіт» могли попередити позивача про скасування рейсу і ця жахлива для позивача ситуація могла не відбутися. Але, на жаль, безвідповідальне відношення до своїх обов`язків та бездіяльність працівників ТОВ «Гал-Всесвіт» призвела до цих подій. Робітники служби допомоги біженцям допомогли сісти в інший автобус до Львова. Увесь цей час позивач почував себе дуже погано. Після приїзду до Львова він одразу звернувся до лікарів у поліклініці. Зважаючи на те що позивач є людиною похилого віку (76 років), і у нього, внаслідок пережитих страждань, загостилася низка хронічних захворювань: гіпетонія, ішемія, хвороба простати, шлункове захворювання (ерозія), кістоз печінки, а на момент подання позову позивач знаходиться на медичному обстеженні та лікуванні. У зв`язку з вищевикладеним, позов просить задоволити та стягнути з ТОВ «Гал-Всесвіт» на його користь моральну (немайнову) шкоду в розмірі 15\~000 (п`ятнадцять тисяч) гривень. Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова вказану справу передано до Личаківського районного суду м. Львова для розгляду. У відповідності до вимог ст.33 Цивільного процесуального кодексу України, автоматизованою системою документообігу суду було визначено суддю Гирича С.В. для розгляду вказаної справи. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 17\~березня 2023\~року прийнято\~до свого\~провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, надано відповідачу строк на подання відзиву. Відповідач в направленому на адресу суду відзиві проти задоволення позову заперечив в повному обсязі. Вважає їх помилковими, такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, з огляду на наступне. Згідно копії електронного квитка № [NUMBER] , придбаного на ім`я [PERSON] ( [PERSON] ) на суму 750,00 грн. на рейс Люблін - Львів, маршрут Познань - Вінниця, до м. Львова, з часом відправлення - 07.12.2022 року о 22/55 год, часом прибуття - 08.12.2022 року о 05:10 год. В проїзному квитку вказано відомості про перевізника яким виступає BIURO PODROZY «AGAT» (ФОП [PERSON] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) та агента - агентство продажу ТОВ «Гал-Всесвіт». Таким чином, з моменту оплати (придбання) позивачем в ТОВ «Гал-Всесвіт» як агента перевізника BIURO PODROZY «AGAT» (ФОП [PERSON] ) квитка на рейс Люблін-Львів до м.Львів на [INFO] , між позивачем та перевізником BIURO PODROZY «AGAT» (ФОП [PERSON] ) склались зобов`язальні правовідносини на підставі договору перевезення пасажирів. Відповідно до норм чинного законодавства, що у позивача, як пасажира який мав бажання скористатись послугами перевізника, виникло право одержати від перевізника BIURO PODROZY «AGAT» (ФОП [PERSON] ) інформацію про відміну рейсу Люблін - Львів. Однак, даний перевізник інформації про скасування вказаного вище пасажирського автобусного рейсу, ні позивачу, ні відповідачу не надав. З огляду на вищевикладене, саме перевізник має нести перед позивачем як пасажиром відповідальність за ненадання послуги перевезення пасажирів, у зв`язку з відміною рейсу та неналежним інформуванням, тобто невжиттям всіх можливих способів щодо повідомлення позивача про відміну рейсу в період з 05.12.2023 року по 07.12.2023 року. ТОВ «Гал-Всесвіт» діяв як комерційний посередник перевізника (в даному випадку в статусі субагента), а тому у відповідача відсутня вина, а також протиправність діяння, яким нібито заподіяно шкоду позивачу. У зв`язку з чим, в даному випадку відсутній причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями і заподіяними наслідками. Відтак, посередницька діяльність ТОВ «Гал - Всесвіт», як субагента за договором від 06.04.2020 року, з продажу (бронювання) квитків не спричинила заподіяння позивачу негативних наслідків, у зв`язку з тим що зобов`язання субагента вичерпались після продажу позивачу електронного квитка № [NUMBER] . Водночас ненадання послуги за договором перевезення і невжиття заходів щодо вчасного інформування позивача про відміну рейсу, перевізником BIURO PODROZY «AGAT» (ФОП [PERSON] ) спричинило позивачеві моральну шкоду, що полягала у тому, що позивач, перебуваючи за кордоном, змушений був відшукувати матеріальні додаткові засоби та вживати додаткових зусиль до укладення іншого договору перевезення для поїздки в Україну. Наведене вказує на відсутність правових підстав стягнення саме з ТОВ «Гал-Всесвіт» моральної шкоди на користь позивача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. За змістом ч. 1 ст. 4 та ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд відзначає, що сторонам було надано достатньо часу (з урахуванням введеного на території України воєнного стану та затримок у доставці поштової кореспонденції, відключень світла, завдання масований ракетних ударів) для подання всіх пояснень, заяв та клопотань. Від сторін не надходило клопотань про розгляд даної справи з повідомленням (викликом) представників сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до копії електронного квитка № [NUMBER] на автобус (а.с.4), придбаний на ім`я позивача за 750 грн 00 коп на рейс «Познань-Вінниця» з м.Любліна до м. Львів на 22 год 55 хв 07.12.2022 р., з орієнтовним часом прибуття у місце призначення\~05 год. 10 хв. 08.12.2022 р. У квитках вказано дані про перевізника\~\~ФОП [PERSON] /Agat із зазначенням контактів перевізника, та відповідача ТОВ «Гал-Всесвіт» - як агентства продажу. Таким чином, з моменту оплати (придбання) позивачем у відповідача\~товариства як агента\~перевізника - квитка на рейс «Познань-Вінниця» з м.Любліна до м. Львів на 22 год 55 хв 07.12.2022 р., між позивачем та\~перевізником - склались зобов`язальні правовідносини:\~договір перевезення пасажирів. За змістом\~ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів). Договір перевезення пасажира відноситься до двосторонніх договорів, тому зміст цього договору становить сукупність прав і обов`язків сторін, які передбачаються\~ЦК України\~і транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. За положеннями ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2\~ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка. Оскільки, відповідно до вказаного вище квитка, перевізником виступав саме ФОП [PERSON] /Agat, після укладення договору перевезення позивач набув права вимагати виконання зобов`язання від відповідача\~перевізника\~саме за договором перевезення пасажира. Згідно зі\~ст. 911 ЦК України, пасажир має право, зокрема: - одержати місце у транспортному засобі згідно з придбаним квитком; - отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом. Пасажир може мати також інші права, встановлені цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до\~ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт», пасажир має право, зокрема: - одержувати від перевізника, на автостанціях та автовокзалах інформацію про послуги автомобільного транспорту загального користування; - безоплатно перевозити з собою на автобусних маршрутах загального користування ручну поклажу, а також відповідно до законодавства про захист прав споживачів і правил перевезень користуватися іншими правами. Пасажир зобов`язаний: - мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - зареєструвати електронний квиток; - виконувати вимоги правил надання послуг та правил користування пасажирським автомобільним транспортом. Позивач, таким чином, мав право скористатись послугами перевізника, одержати від\~перевізника\~інформацію про відміну рейсу «Познань-Вінниця». Однак, таку інформацію він не отримав. Правовідносини між відповідачем та перевізником,\~що мали місце на час придбання позивачем квитка на рейс «Познань-Вінниця» до м. Львів; на час прибуття позивача з придбаними квитками на автостанцію відправлення, як це стверджує відповідач, дійсно,\~врегульовувались положеннями ст.295ГК України. Відповідно до\~ст. 295 ГК України, комерційне посередництво (агентська діяльність) є підприємницькою діяльністю, що полягає в наданні комерційним агентом послуг суб`єктам господарювання при здійсненні ними господарської діяльності шляхом посередництва від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок суб`єкта, якого він представляє. Комерційним агентом може бути суб`єкт господарювання (громадянин або юридична особа), який за повноваженням, основаним на агентському договорі, здійснює комерційне посередництво. Комерційний агент не може укладати угоди від імені того, кого він представляє, стосовно себе особисто. Згідно із\~ст. 297 ЦК України, за агентським договором одна сторона (комерційний агент) зобов`язується надати послуги другій стороні (суб`єкту, якого представляє агент) в укладенні угод чи сприяти їх укладенню (надання фактичних послуг) від імені цього суб`єкта і за його рахунок. Відповідно до п. 1.1. Субагентського договору про продаж квитків № 20200406/L/502 від 06.04.2020 року укладеного між ТОВ «БусСистем» (як агентом) та ТОВ «Гал-Всесвіт» (як субагентом), у порядку та на умовах, визначених цим договором агент доручає субагенту, а субагент зобов`язується здійснювати посередницькі послуги з продажу (бронювання) квитків на пасажирські перевезення, роздрукування квитків, прийому коштів за них клієнтів, використовуючи Систему. Договором передбачено, що продаж, бронювання квитків на пасажирські перевезення субагентом здійснюється за допомогою автоматизованої системи BusSystem. Отже, із змісту пункту 1.1. неведеного вище договору вбачається, що ТОВ «Гал-Всесвіт» виступає субагентом ТОВ «БусСистем», яке в свою чергу, є агентом перевізника, що в цілому, дає можливість здійснювати обом суб`єктам посередницьку (агентську) діяльність з продажу (бронювання) квитків на пасажирські перевезення на рейси, які обслуговуються відповідним перевізником. Пунктом 3.2. даного договору передбачено, що субагент проводить з агентом розрахунки не рідше трьох разів на місяць з врахуванням строків, вказаних у п. 3.5. Відповідно до п. 3.5. зазначеного договору, строки проведення розрахунків: -1 період: з 01 по 10 число поточного місяця; - 2 період: з 11 по 20 число поточного місяця; - 3 період: з 21 по число поточного місяця. Згідно п. 4.2. цього договору, агент не несе відповідальності за дії перевізника і встановлені перевізником правила. З метою інформування субагента про правила та обмеження встановлені перевізником, агент оприлюднює витяги з правил перевізника на своєму веб-сайті, проте не несе відповідальності за їх повноту, (п. 4.2. субагентського договору) Відповідно до п. 4.3. субагентського договору, сторони не несуть відповідальність за зобов`язаннями одна одної, якщо цим договором не передбачено іншого, за зобов`язаннями перевізника, а також за порушення, вчинені пасажирами під час їх перевезення та/або за неналежно оформлені документи на право перетину ними державного кордону. Таким чином, зі змісту наведених вище положень ст. 295 ГК України та субагентського договору вбачається, що ТОВ «Гал-Всесвіт» як комерційний агент (посередник) шляхом продажу позивачеві на 07.12.2022 року електронного квитка № [NUMBER] через автоматизовану систему «BusSystem» на пасажирський рейс Люблін - Львів до м. Львів, виступив посередником в укладанні договору перевезення пасажирів між позивачем та перевізником BIURO PODROZY «AGAT» (ФОП [PERSON] ), а не є перевізником чи виконавцем (співвиконавцем) договору перевезення пасажирів. Вказана вище обставина стверджується копією вказаного вище субагентського договору. Аналізуючи вказаний вище агентський договір, враховуючи факт виникнення між позивачем та перевізником договору перевезення пасажирів, суд приходить до висновку, що саме\~перевізник має нести перед позивачем як пасажиром відповідальність за ненадання послуги перевезення пасажирів - відміну рейсу та неналежне інформування - невжиття всіх можливих засобів до повідомлення позивача про таку відміну в період з 04.12.2022 р. по 07.12.2022 р. включно, з огляду на зміст\~пп.4.2, 4.3 субагентського договору. За змістом\~ст. 30 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник та автомобільний самозайнятий перевізник, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, має право відміняти рейси своїх транспортних\~засобів за обставин, які він не міг передбачити і яким не міг запобігти,\~повернувши пасажирам (або замовнику послуг) кошти, сплачені ними за перевезення. За змістом ст. ст.\~610,\~611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно\~ст. 611 ЦК України\~моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав.\~Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У свою чергу, за змістом\~ст. 51 ЦПК України\~належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежним відповідачем є особа, яка не має відповідати за пред`явленим позовом. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 707/2-1006/2011 від 28 квітня 2021 року: «У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19)». Таким чином, з урахуванням принципу диспозитивності, суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. При цьому, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення співвідповідача не заявлялось. Відповідно до ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вказаних норм закону позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем. При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позов без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача). З огляду на наведене вище, підстав для стягнення з відповідача\~позадоговірної шкоди як матеріальної, так і моральної (ст.ст.1166, 1167 ЦК України) немає з огляду на те, що винуватості відповідача у ненаданні перевізником послуги та невжиття заходів до вчасного інформування позивача про відміну рейсу, немає. Таким чином, позивачем подано позов до неналежного відповідача, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог варто відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed