Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , померлій [INFO] , свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 2003 року, реєстраційний номер № [NUMBER] , виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради, на квартиру [ADDRESS] . Заява мотивована тим, що її донці, [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20 лютого 2003 на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . [INFO] , її донька [PERSON] померла і після її смерті спадщину на належну їй частину квартири прийняла [PERSON] , яка є рідною матір`ю та заявником по справі, яка постійно проживала на час смерті разом із спадкодавцем, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину. Для оформлення спадкових прав спадкоємця вона звернулася до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори задля отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державний нотаріус відмовила їх у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її доньки на частину квартири, оскільки існують розбіжності у поданих нею документах. Так, у Свідоцтві про право власності на житло співвласником зазначена [PERSON] , в той час як у свідоцтві про смерть [PERSON] . Відтак, невірне зазначення у Свідоцтві про право власності на житло ім`я її доньки « [PERSON] », замість правильного « [PERSON] » позбавляє її права на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті доньки [PERSON] , померлої [INFO] . В обгрунтування заяви зазначає, що вона тривалий час володіє зазначеною квартирою, проживає та зареєстрована в ній, померла [PERSON] теж володіла зазначеною квартирою, проживала в ній та була зареєстрована, що свідчать про належність правовстановлюючого документа вказаній особі. Оскільки встановлення факту належності правовстановлюючого документа має для заявника юридичне значення, просить задовольнити заяву у повному обсязі. Ухвалою Дзержинського районного суду від 08 грудня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Дзержинського районного суду від 19 травня 2023 року залучено до участі у справі в якості заінтересованих осіб співвласників вказаної вище квартири, які зазначені у свідоцтві про право власності на житло, а саме [PERSON] , [PERSON] та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, у якій просила справу розглянути без її участі, доводи, викладені в заяві підтримала, та просила її задовольнити. Заінтересовані особи, [PERSON] та [PERSON] , в судове засідання не з`явились, надали заяви, у яких просили справу розглянути без їхньої участі, проти задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документу не заперечували. Представник Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та державний нотаріус Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімакова О.Г. в судове засідання не з`явились, про день, місце та час судового засідання були повідомлені своєчасно та належним чином у встановленому чинним законодавством порядку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Заяв та клопотань з процесуальних питань, зокрема про відкладення судового засідання та заперечень до суду не надійшло. Відповідно до вимог частини першої - третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Суд враховує, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. З метою недопущення надмірної тривалості судового провадження, зважаючи на строк розгляду справи, суд вважає, що сторони мали достатньо часу для можливості реалізувати свої процесуальні права, а відтак правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи суд не вбачає. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 20 лютого 2003 року відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності на житло, реєстраційний номер № [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] на ім`я: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а. с.11). Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімакової О.Г. від 28 вересня 2022 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в квартирі [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а. с. 17). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого завідуючим відділом (бюро) запису актів громадянського стану 20 травня 1993 року, актовий запис № 2407, [PERSON] народилася [INFO] в м. Харкові, її матір`ю є [PERSON] , батьком - [PERSON] (а. с. 6). [PERSON] померла [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а. с. 15). Відповідно до копії паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого ЦВМ Дзержинського РВ ХМУ МВС України в Харківській області, ім`я померлої зазначено як « [PERSON] » (а. с. 8). З довідки Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 22 листопада 2021 року вбачається, що [PERSON] знята з реєстрації за адресою: [ADDRESS] у зв`язку зі смертю, актовий запис № 21217 на підставі свідоцтва про смерть (а. с.10). Згідно з п. 5 частини другої статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до листа ВСУ від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до п. 6 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як роз`яснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Встановлені судом фактичні обставини та оцінені судом належні, допустимі та достатні докази, дають підстави дійти висновку про те, що у правовстановлюючому документі, а саме у свідоцтві про право власності на житло від 20 лютого 2003 року, реєстраційний номер № [NUMBER] , виданого відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради на квартиру [ADDRESS] допущено помилку в написанні імені померлої [PERSON] , усунення якої є неможливим у позасудовому порядку. Встановлення факту належності вказаного документу для заявниці [PERSON] має юридичне значення, оскільки наявність такої розбіжності позбавляє її можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті доньки [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із чим суд доходить висновку, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. У відповідності до вимог частини сьомої статті 294\~ЦПК України судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved