Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою, заінтересована особа: [PERSON] , про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] щодо неї, на строк 6 місяців, встановивши наступні заходи тимчасового обмеження його права, зокрема: 1. заборонити [PERSON] , [INFO] наближатися на 500 метрів до: місця проживання (перебування) [PERSON] , проживаючої за адресою : [ADDRESS] , місця роботи та інших місць частого відвідування [PERSON] ; 2. заборонити особисто або через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та спілкуватися з нею у будь-якій спосіб. Свої вимоги заявниця обґрунтовує тим, що вона перебуває фактичних відносинах без реєстрації шлюбу з громадянином [PERSON] , [INFO] , з 2012 року. Від вказаних відносин мають малолітнього сина [PERSON] , 2015 року. На даний час втрьох проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , відповідальним квартиронаймачем якої є мати заявниці [PERSON] (квартира не приватизована). Спочатку відносини складалися добре, але з часом вони погіршилися переросли в сварки, а згодом і в домашнє насилля: погрози, образи, застосування фізичної сили, відбирання коштів та речей, псування меблів, одягу та ін. майна, яке придбано до знайомства з [PERSON] . Останній постійно здійснює психологічне та фізичне насилля щодо заявниці, вчиняє образливі та принизливі дії та завдає тілесних ушкоджень/побоїв, які з часом стали ще більш жорстокішими і небезпечними для мого життя та здоров`я. [PERSON] постійно підіймає на заявницю руку, висловлюєть нецензурною лайкою, завдає тілесних ушкоджень та моральних образ. Заявниця неодноразово викликала працівники поліції, які склали адміністративні протоколи, у т.ч. видавали припис щодо заборони находження в помешканні заявниці. Рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва [PERSON] неодноразово притягали до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (справи №755/81/23, №755/1725/23, №755/2188/23, №755/4521/23, №755/5137/23). На судові засідання [PERSON] не з`являвся. Конфлікт, який відбувся у вечорі 26 червня 2019 року завдав заявниці суттєвих тілесних ушкоджень, висновок судово-медичної експертизи був надісланий до райвідділку поліції. Всі конфлікти відбуваються в присутності малолітнього сина, якого він вчить знущатися з заявниці: кидати в мене речі, обливати водою, показувати образливі жести та ображати інших людей, кидається на сусідів. Знаходження [PERSON] поруч з заявницею є небезпечним, оскільки останній агресивно налаштований стосовно неї. Заявниця неодноразово просила [PERSON] припините фізичне і моральне насилля щодо неї, однак, добровільно залишити квартиру він не бажає. Його перебування в одній квартирі з заявницею та її дитиною є небезпечним. Окрім того, [PERSON] не працює з 15 грудня 2020 року та вживає міцні алкогольні напої майже цілодобово, що призводить до некерованих випадків агресії та, з його слів, не пам`ятання щодо вчинених дій, сказаних слів, або подій, що сталися. Двічі, у січні та березні 2023 року, його забирали у лікарню «Соціотерапія» з «білою гарячкою», третій напад відбувся вночі 29 травня 2023 року, але у зв`язку з повітряною тривогою фахівці не приїжджали. [PERSON] протягом тривалого часу, не дотримуючись санітарно- гігієнічних норм, хворіє якимись шкірними висипами, що мене змушує турбуватись про безпеку дитини та власну. Оскільки іншого способу захиститись та трохи заспокоїти [PERSON] немає, то просить задовольнити її заяву. Ухвалою від 11.07.2023 р. відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні заявник вимоги підтримала та просять суд задовольнити їх у повному обсязі. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, свого представника до суду не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив. Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що перебуває фактичних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] , [INFO] , з 2012 року. Від вказаних відносин мають малолітнього сина [PERSON] , 2015 року. [PERSON] згідно даних паспорта зареєстрована в [ADDRESS] , Заявниця зазначає, що [PERSON] систематично вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство. Так, заявниця з даного приводу неодноразово зверталась до Дніпровського УП ГУП НП в місті Києві з відповідними заявами. 22.12.2022 року, заявниця звернулась до правоохоронних органів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у зв`язку із вчинення відносно заявниці домашнього насильства з боку її співмешканка [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.03.2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі семи неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн. З постанови вбачається, що [PERSON] 05.02.2023 року на сходовому майданчику обірвав кабелі Інтернету, а також при цьому стукав у двері вказаної квартири. 09.04.2023 року, заявниця звернулась до правоохоронних органів Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві у зв`язку із вчинення відносно заявниці домашнього насильства з боку її співмешканця [PERSON] . Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 02.05.2023 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн. Інспектором СПДН Дніпровського УП ГУНП у м.Києві 09.07.2023 року відносно [PERSON] винесений терміновий заборонний припис, яким останьому заборонено в будь-якій спосіб контактувати з [PERSON] . В судовому засіданні заявниці повідомила, що данний заборонний припис [PERSON] не виконується, наразі він в стані алкогольного сп`яніння перебуває у неї вдома. В судовому засіданні допитана в якості свідка [PERSON] , яка є матір`ю заявниці, повідомила, що її дочка перебуває фактичних відносинах без реєстрації шлюбу з [PERSON] . Останній постійно здійснює психологічне та фізичне насилля щодо її дочки, вчиняє образливі та принизливі дії та завдає тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя та здоров`я її дочки. [PERSON] не дотримуючись санітарно- гігієнічних норм, хворіє якимись шкірними висипами. Останній несе загрозу для її дочки. Отже, з аналізу поданих стороною заявниці доказів, судом встановлено, що мають місце очевидні ризики продовження заподіяння [PERSON] насильства відносно співмешканки [PERSON] , а тому з метою попередження повторення у подальшому неправомірних дій зі сторони кривдника [PERSON] , наявні підстави для застосування заходів тимчасового обмеження його прав. Положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Згідно зі ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що «враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях». Враховуючи наведені заявницею фактичні та правові підстави в сукупності з доданими до заяви доказами, суд вважає, що наявні обґрунтовані ризики продовження вчинення [PERSON] насильства відносно [PERSON] , а тому приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] на строк 6 місяців із встановленням наступних заходів тимчасового обмеження його прав, передбачених ч.2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підставі викладеного,

Outcome: approved