Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом в обґрунтування якого зазначала, що між нею та [PERSON] був укладений шлюб, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] про що відділом реєстрації актів цивільного стану зроблено відповідний актовий запис №9 та видано свідоцтво про народження дитини серія [NUMBER] від 04.02.2022. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому вона вимушена була звернутися до Заліщицького районного суду з позовною заявою про розірвання шлюбу. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться потребами дитини, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, засобів гігієни іншими потрібними засобами для повноцінного та належного її розвитку. Вважає, що відповідач несе загрозу нормальному формуванню психіки дитини, оскільки вчиняв насилля щодо неї у присутності сина. Відповідач вчинив кримінальне правопорушення щодо неї відповідно до ч.1 ст.125 КК України та за вироком суду йому призначено покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку батька дитини. Дитина знаходиться на повному її утриманні. У зв`язку з цим, позивачка звернулася до органу опіки та піклування Товстенської селищної ради з проханням щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , на що їй було рекомендовано звернутися до суду та після проведення перевірки надано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач жодного разу не бачився з сином та не намагався бачитися з ним відповідно до рішення органу опіки та піклування, чим також на думку позивачки доказав свою байдужість та невиконання батьківських обов`язків по відношенню до сина. [PERSON] вважає, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з огляду на що просила суд позбавити відповідача батьківських прав, по відношенню до його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві та просила суд позов задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Данильчук Н.Б. позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечив та суду пояснив, що відповідач неодноразово навідувався до дитини та бажає брати участь у вихованні сина, а також допомагати матеріально, що підтверджується: довідкою з ДВС про те, що він не має жодної заборгованості по сплаті аліментів; відповіддю з поліції та документами про те, що він приходив до дитини, а відповідачка перешкоджала йому зустрічі з дитиною і він був змушений викликати поліцію. Посилання позивачки на те, що відповідач був засуджений жодного відношення до позбавлення його батьківських прав немає і не є підставою для позбавлення батьківських прав стосовно дитини. Стосовно висновку органу опіки і піклування зазначає, що по-перше, на підставі ст.19 СК України він має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду. По-друге, комісія взяла до уваги те що відповідач вчинив злочин стосовно відповідачки та дитини, але на справді стосовно дитини жодного злочину він не вчиняв і стосовно цього факту немає вироку суду. Представник Органу опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, подавши клопотання відповідно до якого просить справу розглядати у відсутності їх представника, при розгляді справи покладаються на думку суду. Ухвалою від 30.03.2023 відкрито провадження у цій справі та призначено підготовче судове засідання на 24.04.2023. Ухвалою від 24.04.2023 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд на 23.05.2023. 05.07.2023 проголошено вступну та резолютивну частину рішення. Заслухавши сторони провадження, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 23.10.2021 [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Заліщицьким відділом ДРАЦС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ, про що складено а/з №87 (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] ). [INFO] у подружжя народився син [PERSON] , про що Заліщицьким відділом ДРАЦС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ складено а/з №9 (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 04.02.2022). Згідно рішення Органу опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №1373 від 30.11.2022, [PERSON] має право на побачення зі своїм малолітнім сином [PERSON] [INFO] , та встановлено години побачення: 1 раз в місяць по місцю проживання дитини в день та погодження з мамою дитини [PERSON] . Поряд з цим цього ж дня, Орган опіки та піклування Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області рішенням №1374 від 30.11.2022 ухвалює висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Також, згідно рішення виконавчого комітету Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №313 від 12.12.2022, [PERSON] має право на побачення зі своїм малолітнім сином [PERSON] [INFO] , та встановлено години побачення: 1 раз в місяць по місцю проживання дитини в день та погодження з мамою дитини [PERSON] . Разом з цим згідно рішення виконавчого комітету Товстенської селищної ради Чортківського району Тернопільської області №314 від 12.12.2022, прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Як вбачається з рапорту чергового ВП №4 (м. Заліщики) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області на ім`я начальника поліції [PERSON] . 18.02.2023 [PERSON] звертався із заявою про те, що його дружина не дає побачитись йому з дитиною. 17.03.2023 начальником поліції ВП № 4 (м. Заліщики) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Гаркавцем В.Ю. на ім`я [PERSON] надіслано відповідь №1832/105/01-23 за результатами розгляду його повідомлення про захист порушених сімейних відносин. Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 29.05.2023 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 23.102021 Заліщицьким відділом ДРАЦС у Чортківському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Івано-Франківськ, про що складено а/з №87. Як вбачається з довідки №4238/0.3.-30 від 21.04.2023, яка видана Заліщицьким ВДВС у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції, станом на 21.04.2022 заборгованість по сплаті аліментів у [PERSON] відсутня, аліменти сплачено. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч.2 ст.150 СК України). Відповідно до ст.3, 155 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли з ними не проживає. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Батько або мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона: 1) не забрали дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківський прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічний висновок викладений у постанові КЦС в складі Верховного Суду від 14.02.2018 по справі №209/2821/15-ц. Відповідно до ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] посилалася на ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд констатує, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість його виконати, але не вчиняє до цього жодних дій. Тому, жодні інші обставини, як - то ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав. Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п.2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Судом першої інстанції встановлено, що позивачкою не доведено систематичне ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, що незважаючи на всі заходи попередження та впливу, він продовжує не виконувати в подальшому свої батьківські обов`язки. При цьому систематично - це значить, що батьки неодноразово притягувалися до відповідальності (адміністративної, цивільної, громадської), але висновків не зробили. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. У справі відсутні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. При цьому доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача [PERSON] про бажання [PERSON] брати участь у житті дитини. Доводи позивачки про те, що батько дитини не виконує обов`язку щодо виховання та утримання дитини, свідомо нехтує ними, суд відхиляє, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази притягнення відповідача до відповідальності за ст.184 КУпАП з приводу невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей. Позивачкою не обґрунтовано і не надано суду доказів, у чому саме полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неї. Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , суд оцінює критично, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.5, 6 ст.19 СК України), оскільки останній не базується на підставі об`єктивно встановлених обставин грубого порушення відповідачем батьківських прав та не виконання ним батьківських обов`язків, а на основі суб`єктивної думки позивачки. Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 року в справі №753/2025/19. З огляду на встановлене, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав слід залишити без задоволення. На підставі ст.19, 164, 165 СК України,

Outcome: dismissed