Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що спільне життя між ними не склалося. Тому, за спільною домовленістю вирішили припинити шлюбні відносини, так як не бажають перебувати у шлюбі. Крім того, заявники дійшли згоди щодо проживання, умов виховання та утримання спільної доньки. На підставі викладеного, просили розірвати між ними шлюб. Ухвалою суду від 23.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. У судове засідання заявники не з`явились, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Як передбачено ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе вимоги заяви задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що заявники зареєстрували шлюб 28.11.2017 року в Управлінням громадської адміністрації міста Хулудао Китайської Народної Республіки, про що видано свідоцтво про вступ у шлюб № [NUMBER] (а.с. 5-13). У відповідності до ст. 29 Договору між Україною і Китайською Народною Республікою про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах, який підписано 31.10.1992 року, ратифіковано 05.02.1993 року та набув чинності 19.01.1994 року, документи, які були складені або засвідчені судом чи іншою компетентною установою однієї Договірної Сторони, дійсні при наявності підпису та офіційної печатки. У такому вигляді вони можуть прийматися судом або іншою компетентною установою другої Договірної Сторони без легалізації. Офіційні документи, які складені на території однієї Договірної Сторони, користуються доказовою силою офіційних документів і на території другої Договірної Сторони. Заявники мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 14). Як зазначили заявники при зверненні до суду, вони дійшли згоди щодо розірвання шлюбу та відсутністю наміру його продовжувати. За приписами ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України. При цьому, згідно до ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, і справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Разом з тим, положеннями ч.ч. 1,2 ст. 109 СК України визначено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. У разі невиконання цього договору аліменти можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Як встановлено у судовому засіданні, 05.06.2023 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір, яким сторони дійшли згоди щодо місця проживання дитини, сплати аліментів, здійсненні батьківських прав та поділу майна подружжя (а.с. 26-29). Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу після спливу одного місяця від дня подання заяви. До закінчення цього строку дружина і чоловік мають право відкликати заяву про розірвання шлюбу. Частиною ж 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Під час розгляду справи за даною заявою не було встановлено обставин, які б свідчили про порушення інтересів заявників чи спільної дитини та можливість збереження шлюбу між заявниками, а тому заява підлягає задоволенню, а шлюб, укладений між заявниками, слід розірвати. Крім того, за умовами ст. 17 Договору між Україною і Китайською Народною Республікою про правову допомогу у цивільних та кримінальних справах, який підписано 31.10.1992 року, ратифіковано 05.02.1993 року та набув чинності 19.01.1994 року, договірні Сторони зобов`язані згідно з положеннями цього Договору визнавати і, якщо цього потребує характер рішення, виконувати на своїй території судові рішення, рішення арбітражних органів винесені на території іншої Договірної Сторони, після того, як цей Договір набере чинності. За положеннями ч. 4 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене,

Outcome: approved