Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, в якому просить: визнати за ним [PERSON] право власності в порядку спадкування на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,8 кв.м, житловою площею 45,3 кв.м., в порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивач зазначив наступне. [INFO] померла його мама [PERSON] . За життя вона заповіт не складала. У відповідності до ч. 1 та 2 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплена заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки мати за життя заповіт не складала, то спадщину приймають спадкоємці за законом. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , я, [PERSON] , є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, як син спадкодавця. Факт родинних стосунків підтверджується повторним свідоцтвом про моє народження [NUMBER] . Відповідно до вказаного свідоцтва про народження його батьками були [PERSON] та [PERSON] , його дата народження зареєстроване [INFO] в Центрально-Міському РАЦС м. Кривого Рогу, актовий запис №704. Інші спадкоємці першої черги відсутні, оскільки мати інших дітей не мала, а з батьком розірвала шлюб ще в 1978 році. Його мати була в шлюбі один раз, а саме його мама [PERSON] , уклала з [PERSON] шлюб 24.04.1971 року, який був розірваний 27 липня 1978 року. Уклавши шлюб мама змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . Вказана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру актових записів, копію якого я надаю суду. У відповідності до ст. 1 та 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до ч.1 та 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Статтею 1270 ЦК України, передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Оскільки, на час смерті він з мамою не проживав, то у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк, подав до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кульбіда Є.М., заяву про прийняття спадщини, після смерті мами [PERSON] , померлої [INFO] . У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Виконуючи вказану норму права, він звернувся до нотаріуса про видачу йому, [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на належну мамі квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] . Однак нотаріус відмовив йому в видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що у мами відсутні право установчі документи на квартиру. У мами дійсно відступній документ якій би свідчив право власності на квартиру, однак мама була єдиним власником вказаної квартири, оскільки 08 травня 1969 року, ще до шлюбу, а шлюб був укладений 24.04.1971 року, його мама [PERSON] , відповідно до ордеру від 08.05.1969 року, отримала кооперативну квартиру [ADDRESS] в кооперативі «Луч».. В подальшому 1 Клубний провулок був перейменований на [ADDRESS] , а потім на [ADDRESS] . Відповідно до Довідки від 29.03.1991 року його мама [PERSON] пай вартість квартири в розмірі 4569 виплатила у повному обсязі. Згідно до ст. 15 ЗУ «Про власність» (на час правовідносин) член житлового, житлово- будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно до ч.1 ст. 22 КпШС України (який діяв на той час), майно, нажите подружжям за володіння, користування і розпорядження цим майном. час шлюбу, с його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права Згідно до ч.3 ст 29 КпШС України (який діяв на той час), «Для вимоги про поділ майна, яке с спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.». Апеляційний суд спільну сумісну власність подружжя поділив після сплинення майже 17 років. Колегіями суддів Верховного Суду України судової палата у цивільних справах 23 березня 2011 року та 18 грудня 2013 року розглядалися аналогічні спори, та відповідно до ст.. 360-4 ЦПК України винесені постанови. В своїх Постановах ВС України вказує, що згідно з роз`ясненнями, викладеними в пп. 6, 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року №9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. ст. 15, 16, 17, 48 Закону України "Про власність", ст. ст. 22, 24, 28,29 КППС України. ЦК Української РСР 1963 року, статтею 145,146 ЖК Української РСР та положення Типового статуту житлово-будівельного кооперативу (у редакції постанови Кабінету Міністрів УРСР від 27 червня 1972 року № 297 (далі - Типовий статут ЖБК)) і Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу від 30 квітня 1985 року № 186 (далі Примірний статут ЖБК), ураховуючи таке: а) пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску квартира, с їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Відповідно до п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім`ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною сумісною власністю членів сім`ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. (на час останніх до повного внесення паю станом на 29.03.1991 року мама вже тринадцять років не була в шлюбі з [PERSON] з яким розірвала шлюб в 1978 році. За таких підстав його батько проживаючи з мамою з 1971 року по 1978 рік, мав право лише на частину грошових коштів, які були внесені в паєнагромадження за квартиру. Права власності на квартиру він не мав, оскільки останній пай був внесений мамою в 1991 році, після 13 років після розірвання шлюбу. Але він пам`ятає, що спору між батьками про поділ майна подружжя не було. Якщо і був би такий спір, то терміни позовної давності сплили, ще в 1981 році. Його батько [PERSON] , приблизно в 1979 році, виїхав проживати до Росії та місце його проживання невідоме. За таких підстав після сплати повного паю в 1991 році, його мама була єдиним власником квартири, яку він бажає отримати у спадщину. Оскільки нотаріус самостійно не має можливості видати йому свідоцтво про право на спадщину на квартиру, він вимушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник позивача подав заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутності, позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за її відсутності та прийняти рішення на розсуд суду, що судом розцінено як визнання позову. Представник третьої особи ЖБК «Луч» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена нележаним чином, подав до суду заяву, згідно якої не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без їх участі. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Outcome: approved