Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У грудні 2022 р. представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення їх батьківських прав, відносно їх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають вказані діти, як такі, що опинилися у складних життєвих обставинах. Діти проживали разом з батьками за адресою: [ADDRESS] . 17.09.2022, 19.09.2022 та 22.09.2022 до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради надійшло повідомлення від працівників поліції щодо вчинення психологічного насильства в родині [PERSON] . 19.09.2022 відділом по району спільно з Запорізьким міським центром соціальних служб здійснений вихід за адресою: [ADDRESS] . Вдома батьків не було, були тільки діти. З неповнолітнім [PERSON] проведено бесіду, в якій він повідомив, що їх з братом ніхто не ображав. Також він повідомив, що їх мати не проживала разом з ними приблизно 4 місяці, а потім повернулася і 17 вересня вона під час сварки з батьком розбила його телефон. Працівниками центру соціальних служб було залишено запрошення до відділу на прийом батьків. 20.09.2022 проведена бесіда з [PERSON] , яка повідомила, що її чоловік регулярно вживає алкогольні напої і між ними виникають конфлікти. Підтвердила, що не проживала із дітьми і чоловіком з літа, в цей час винаймала житло і повернулась 15.09.2022 і виник конфлікт. Також вона повідомила, що на неї були складені протоколи про адміністративні правопорушення за ст. 184 КУпАП, що є складнощі для дистанційного навчання дітей, комп`ютер дітей на даний час у ремонті. [PERSON] ознайомлена з відповідальністю, передбаченою чинним законодавством, у разі ухилення від виконання батьківських обов`язків зазначила, що батько насилля по відношенню до дітей не вчиняв. Матері дітей було надано юридичну консультацію. 22.09.2022 в зв`язку із черговим конфліктом та подальшою бійкою між батьками діти доставлені співробітниками поліції до КЗ «Запорізький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» за актами органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину. На даний час діти евакуйовані разом з Центром і перебувають у Львівській області. Згідно з медичними висновками щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції від 22.09.2022, в день, коли діти були доставлені до Центру, відповідачі оглянуті лікарем та на момент огляду вони перебували у стані гострої алкогольної інтоксикації алкоголем. 28.09.2022 відділом по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради проведена бесіда з [PERSON] , яка повідомила, що вона вживала алкоголь з сусідкою, між ними виник конфлікт, почалася бійка. Чоловік намагався заспокоїти їх. Викликали поліцію. Дітей забрала поліція. Матері дітей було надано консультацію щодо порядку повернення дітей в родину. 19.10.2022 відділом по Вознсеенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з Запорізьким міським центром соціальних служб обстежені умови проживання батьків дітей за місцем їх проживання. За підсумками виходу встановлено, що їх житло знаходиться в приватному будинку на декілька сімей, родина [PERSON] займає 2 кімнати в цьому будинку. Умови проживання в кімнаті, яка передбачена для проживання дітей задовільні. В іншій кімнаті, де живуть батьки, не прибрано, безлад, кімната в стані ремонту. Відповідно до акту оцінки рівня безпеки дітей від 19.10.2022, ознаки небезпеки в родині відсутні, необхідне проведення оцінювання потреб дітей та сім`ї. Згідно з оцінкою потреб родини [PERSON] , складеною Запорізьким міським центром соціальних служб 19.10.2022, в родині наявні складні життєві обставини через неадекватну поведінку батьків, які перебували у сані алкогольного сп`яніння та влаштовували конфлікти, сварки між собою. Відповідно до характеристик дітей, виданих Запорізькою загальноосвітньою школою № 49 30.09.2022, батьки не належним чином виконують батьківських обов`язки, не приділяють належної уваги вихованню дітей. Діти систематично запізнювались на уроки, [PERSON] до школи приводив старший брат- [PERSON] , сам [PERSON] змушений був добиратися з о. Хортиця до школи пішки, протягом 2021-2022 навчального року у дітей часто були пропуски занять без поважних причин. На телефонні дзвінки мати не завжди реагувала та ніколи не передзвонювала. При відвідуванні родини за місцем проживання, батьки не допускали класного керівника, адміністрацію до приміщення для ознайомлення з умовами проживання рожини, мотивуючи тим, що не очікували на візит. Згідно з листами КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» від 06.10.2022 № 5015-днв, відповідачі з 2019 р. неодноразово були оглянуті лікарем-наркологом, востаннє - 04.10.2021. Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Вживання алкоголю з шкідливими наслідками. 19.10.2022 батьки дітей звернулись із письмовою заявою до служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з проханням надати згоду на повернення і їх родину дітей. 04.11.2022 [PERSON] була на прийомі у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, вона не надала документів, які підтверджували її зміну ставлення до виконання батьківських обов`язків, інформацію про працевлаштування. 08.11.2022 [PERSON] зателефонував до відділу по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради з ознаками алкогольного сп`яніння, висловлюючи незрозумілі претензії на адресу працівників відділу. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2022 (справа № 335/6379/22) [PERSON] визнана винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за епізодами від 15.09.2022, 22.09.222), ч. 1 ст. 184 КУпАП (за епізодом від 22.09.2022) та на неї було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. у дохід держави. У установчій частині постанови зазначено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 15.09.2022 серії ВАВ № 446593 вбачається, що 15.09.2022 о 17:00 год. [PERSON] була відсутня за адресою мешкання три місяці та в ніякий спосіб не виконувала свої батьківські обов`язки, а саме: не займалась вихованням, навчанням свого сина. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 (справа № 335/4294/22) [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2021 (справа № 335/8098/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2022 (справа № 335/6365/22) [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 та ч. 1 ст. 184 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2021 (справа № 335/5527/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 (справа № 335/4295/22) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 (справа № 335/6495/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді десяти діб адміністративного арешту. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2021 (справа № 335/8223/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. у дохід держави. Також вказаною постановою [PERSON] направлено на проходження програм для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 5 місяців. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2021 (справа № 335/7490/21) [PERSON] замінено невідбутий строк адміністративного стягнення у виді 45 годин громадських робіт, призначений постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/7490/21 від 20.09.2021 на штраф розміром 187 грн. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 (справа № 335/8208/22) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на сорок годин. Згідно з текстом постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2018 (справа № 335/11016/18), відповідно до протоколу серії ГП № 391122 від 14.06.2018, [PERSON] 14.06.2018 о 09:50 год., знаходячись за адресою: [ADDRESS] , вчинив психологічне насильство відносно дружини, а саме провокував та вчинював усні конфлікти, підвищував голос. Вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2018 (справа № 337/658/18) [PERSON] визнаний винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України один рік позбавленні волі, за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України два роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України [PERSON] звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком в два роки. Згідно з постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.09.2020 (справа № 335/7474/20), [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. За вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на [PERSON] накладений штраф у розмірі 340 грн. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.07.2019 (справа № 335/3415/19) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що дорівнює 510 грн. Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 (справа № 335/3588/22) з відповідачів стягнуто солідарно на користь комунального підприємства «Водоканал» заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.03.2019 по 31.10.2022 у розмірі 9215 грн. 17 коп. Питання доцільності або недоцільності повернення малолітніх дітей в родину батьків розглядалось на засіданні комісії з питання захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 10.11.2022. За підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, проблему батьків із алкогольною залежністю, яка ними не подолана, не виконання ними батьківських обов`язків, сімейне насилля, несприятливі психологічні обставини в родині (постійні сварки, бійки, скандали, вживання алкоголю батьками), комісія дійшла висновку про недоцільність повернення дітей в родину батьків та наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлення батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Представник позивача зазначає, що відповідачі у справі ведуть асоціальний спосіб життя, який створює загрозу життю та здоров`ю дітей [PERSON] та [PERSON] , постійно зловживають алкогольними напоями, вчиняли неодноразово сімейне насилля, ухиляються від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, діти мали пропуски заняття без поважних причин, за місцем проживання дітей постійно були сварки та бійки між батьками. Представник позивача вважає, що все вищевказане відповідає поняттю «ухилення від виконання батьківських обов`язків», викладеним в п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», тому, посилаючи на викладене, з метою захисту прав дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району просив позбавити [PERSON] та [PERSON] , батьківських прав до вказаних дітей. Також, посилаючись на вимоги п. 3 ст. 166 СК України, якою передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, просив стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь особи або установи, яка буде здійснювати піклування над [PERSON] , [PERSON] аліменти на їх утримання у розмірі по частини всіх сукупних доходів на кожного, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.12.2022 відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 30.05.2023 до суду від відповідача 1 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає, просить в його задоволенні відмовити. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2023 закрито підготовче судове засідання по цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Приєднано до матеріалів справи лист притулку для дітей служби у справах дітей Львівської обласної державної адміністрації від 07.02.2023. Приєднано до матеріалів справи документи, згідно переліку, вказаного у клопотанні про приєднання додаткових доказів від 15.02.2023, яке зареєстровано у канцелярії суду 16.02.2023 за вх. № 6844. В судовому засіданні представники позивача Панченко І.О. та Салтан В.Ю. , позовні вимоги підтримали і підтвердили обставини викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , її представник адвокат Кляшторна Ю.В., в судовому засіданні позов не визнали, вказували на зміну поведінки [PERSON] на найкраще, на її бажання, можливість, як матері піклуватися, утримувати та виховувати своїх дітей та надавати необхідну допомогу та забезпечення. Просили в позові відмовити. Відповідач 2 [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, в порядку ст. 128 ЦПК України. Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада». Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Суд дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності вислухавши сторони по справі, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 даної Конвенції, передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно зі ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до положень ч. 6 зазначеної норми Закону суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідачі у справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 28.04.2010, актовий запис № 820 та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданим Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 28.08.2014, актовий запис № 561. Неповнолітній [PERSON] та малолітній [PERSON] перебувають на профілактичному обліку у відділі по Вознесенівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради перебувають вказані діти, які такі, що опинилися у складних життєвих обставинах. 22.09.2022 співробітниками поліції цих дітей доставлено до КЗ «Запорізький центр соціально-психологічної реабілітації дітей» за актами органу внутрішніх справ та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину чи доставку. На даний час неповнолітній [PERSON] , та малолітній [PERSON] евакуйовані разом з Центром та перебувають у КЗ ЛОР «Великолюблінський БНРЦ». Згідно з висновком органу опіки і піклування районної адміністрації по Вознесенівському району від 02.12.2022 № 01-10/1742, питання доцільності або недоцільності повернення малолітніх дітей в родину батьків розглядалось на засіданні комісії з питання захисту прав дитини районної адміністрації міської ради 10.11.2022. Так, за підсумками засідання, враховуючи наявні документи по справі, проблему батьків із алкогольною залежністю, яка ними не подолана, не виконання ними батьківських обов`язків, сімейне насилля, несприятливі психологічні обставини в родині (постійні сварки, бійки, скандали, вживання алкоголю батьками), комісія дійшла висновку про недоцільність повернення дітей в родину батьків та наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України та направлення до суду матеріалів та позову про позбавлення батьківських прав по відношенню до неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2022 (справа № 335/6379/22) [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за епізодами від 15.09.2022, 22.09.222), ч. 1 ст. 184 КУпАП (за епізодом від 22.09.2022) та на неї було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 170 грн. у дохід держави. За епізодом від 25.09.2022 провадження у справі закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП. Разом з цим, відповідач 1 [PERSON] постановлений судом вищезазначений штраф та судовий збір сплатила, що підтверджується квитанціями та підтверджує визнання провини та розкаювання. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 (справа № 335/4294/22) [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.07.2021 (справа № 335/8098/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2022 (справа № 335/6365/22) [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 та ч. 1 ст. 184 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 680 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2021 (справа № 335/5527/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді громадських робіт на строк 60 (шістдесят) годин.. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2022 (справа № 335/4295/22) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. у дохід держави. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18.06.2021 (справа № 335/6495/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді десяти діб адміністративного арешту. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2021 (справа № 335/8223/21) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680 грн. у дохід держави. Також вказаною постановою [PERSON] направлено на проходження програм для кривдників, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» строком на 5 місяців. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01.12.2021 (справа № 335/7490/21) [PERSON] замінено невідбутий строк адміністративного стягнення у виді 45 годин громадських робіт, призначений постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя у справі № 335/7490/21 від 20.09.2021 на штраф розміром 187 грн. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2020 (справа № 335/8208/22) [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП України і на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт строком на сорок годин. Згідно постанови Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.10.2018 (справа № 335/11016/18), відповідно до протоколу серії ГП № 391122 від 14.06.2018, [PERSON] 14.06.2018 о 09:50 год., знаходячись за адресою: [ADDRESS] , вчинив психологічне насильство відносно дружини, а саме провокував та вчинював усні конфлікти, підвищував голос. Крім того, вироком Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 1004.2018 (справа № 337/658/18) [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та йому призначено покарання за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України - один рік позбавленні волі, за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України - два роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України [PERSON] звільнено від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з іспитовим строком, якщо він протягом двох років іспитового строку не скоїть нового кримінального правопорушення. Отже, належними доказами судом встановлено, що відповідач 2 по справі [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, в їх утриманні участі не приймає, він не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, навпаки, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напитками, вчиняє насильство в сім`ї, що підтверджено, як показами свідків, так і дослідженими в ході судового засідання письмовими доказами. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Тому суд дійшов висновку щодо можливості позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Проте суд роз`яснює, що мати, батько, які позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ч.1 ст.169 СК України), якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом". Разом з тим, суд не вбачає підстав, щодо позбавлення батьківських прав відповідача 1 [PERSON] відносно її дітей неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. ВССУ у справі № 211/559/16-ц від 01.11.2017 зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Аналогічні висновки містяться в Постанові Верховного Суду у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2018 справа № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18). Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). В судовому засіданні встановлено, що відповідач 1 [PERSON] не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З цього приводу особа не була піддана кримінальній відповідальності за ст. 166 Кримінального кодексу України. Відповідачка пояснила суду, що вона перебувала у складному життєвому становищі, коли чоловік систематично вчиняє домашнє насилля, яке супроводжується фізичним та психологічним тиском, приниженням, нецензурною лайкою. І все це відбувалося в присутності дітей. При вирішенні даного спору судом прийнято до уваги, що жоден із свідків не зазначив, що відповідач [PERSON] неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Навпаки вказані свідки у судовому засіданні категорично висловили свою думку про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до дітей. Повідомили, що вона не заслуговує на те, щоб її позбавляли батьківських прав, підтвердили, що вона хороша мати, яка постійно піклується за своїх дітей. Судом встановлено, що ті підстави, на які посилається позивач не є вагомими при позбавленні батьківських прав відповідача 1. Після відібрання дітей, під час розгляду справи, життя [PERSON] змінилося в позитивному напрямку. Вона пішла від чоловіка та орендувала спочатку кімнату в квартирі, згодом уклала договір оренди окремої квартири. Обидва договори оренди досліджені судом під час розгляду справи. Офіційно працевлаштувалась у благодійну організацію «Запорізький благодійний фонд» «Хесед Міхаель» та отримує заробітну плату, що підтверджується доказами наданими представником відповідача 1. З першого дня перебування дітей у закладі, а саме: спочатку в притулку для дітей Львівської обласної державної адміністрації, потім у КЗ ЛОР «Великолюблінський БНРЦ», [PERSON] завжди має з дітьми зв`язок. Регулярно надсилає дітям одяг, ліки, продукти харчування, що підтверджується наявними в матеріалах справи відповідними квитанціями та фотознімками зі змістом посилок. Дослідженими в судовому засіданні доказами, відсутні підтвердження того, що [PERSON] систематично вживає алкогольні напої, про що також свідчать довідки від лікарів нарколога та психіатра. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] не вживає алкогольні напої. Діти з нею були завжди охайні, нагодовані. До складного періоду в житті, до того, коли чоловік почав пити, в домі було завжди чисто, прибрано. Біля будинку росли квіти. Після того, як чоловік втратив роботу, почав пити та ображати дружину, вчиняв до неї насилля. Вона особисто неодноразово проводила з ним бесіди, щодо зловживання алкоголем та зміни ставлення до дружини та дітей. Свідок ніколи не бачила [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння. Також в якості додаткових доказів суду було надано відповідь на запит адвоката з КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10», в якій йдеться, що дітей на прийом до лікарні завжди супроводжує виключно мати [PERSON] , яка призначення та рекомендації лікаря виконує в повному обсязі При оглядах діти були завжди доглянуті, охайні, при спілкування ввічливі, зрозуміло відповідали на питання. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] надала суду аналогічні свідчення стосовно [PERSON] . Також характеризує її, як доброзичливу людину, гарну та люблячу мати, прекрасну господиню. Підтвердила агресивне ставлення чоловіка до неї. Також, повідомила, що сусіди по вулиці неодноразово захищали [PERSON] від побиття чоловіком. Аналізуючи висновок органу опіки та піклування про недоцільність повернення дітей в родину батьків та наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України з іншими доказами, дослідженими в ході судового розгляду у їхній сукупності, суд вважає, що даний висновок, винесений без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим він не підтверджує системної асоціальної поведінки, злісної вини відповідачки [PERSON] в ухиленні від виконання нею батьківських обов`язків та не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення саме її батьківських прав. В судовому засіданні представниками позивача не доведено, що поведінка відповідача 1 [PERSON] відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг складних життєвих обставин, які склалися навколо неї через дії чоловіка та відсутність матеріальних коштів для утримання дітей. Також не доведено, що поведінка відповідача 1 [PERSON] відносно дітей, часткове невиконання нею батьківських обов`язків вимагає застосування до останньої крайнього заходу впливу і це забезпечить перш за все інтереси самих дітей. У своїй сукупності факт повного заперечення позовної вимоги відповідачем 1 [PERSON] у судовому засіданні дозволяють суду дійти висновку про відсутність законних підстав у розумінні Сімейного кодексу України про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно її дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2019 року за результатом розгляду справи № 459/1736/16-ц. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Судом враховується те, що відповідачка заперечувала проти задоволення позову, стороною відповідачки надано докази про належні фінансові умови для утримання своїх дітей, враховується твердження відповідачки про її бажання змінити поведінку щодо дітей в кращу сторону, отже на підставі вище дослідженого, суд вважає, що в позові до [PERSON] слід відмовити. Відмова в позові до відповідачки [PERSON] на думку суду, сприятиме захисту інтересів дітей щодо їх права на батьківське піклування. Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, позивачем не було доведено, що поведінка відповідача 1 [PERSON] відносно дітей є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Однак позивач не позбавлений в майбутньому права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом, у разі небажання відповідача 1 [PERSON] після цього змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Щодо стягнення аліментів, суд відмовляє в даній позовній вимозі. Враховуючи, що діти залишися на вихованні і утриманні відповідача 1 [PERSON] . Питання, щодо стягнення аліментів з відповідача 2 [PERSON] повинна ставити [PERSON] . І саме вона має право на звернення до суду з вимогою, щодо стягнення аліментів з відповідача 2 [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача 2 [PERSON] на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до підпункту 14 п. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial