Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-17 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] , у якому він просить стягнути з ТДВ СК «Професійне страхування» на його користь кошти за прострочення виконання своїх зобов`язань у сумі 320 377,66 грн, з яких 3 відсотки річних - 29 167,87 грн, пеня - 189 361 грн та інфляційні втрати - 101 848,79 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.10.2018 уклав з ТДВ СК «Професійне страхування» договір комплексного страхування подорожуючих за кордоном, який передбачав строк страхування з 13.10.2018 до 12.10.2019, тип страхового покриття - А-1, загальна кількість застрахованих днів - 90, територія дії - Європа. Медичні витрати на одну особу - 30 000 Євро. 24.11.2018 він вибув з території України до Чеської Республіки. 09.12.2018 року, перебуваючи у Чехії, о 21.35, він як пасажир легкового автомобіля потрапив у дорожньо-транспортну подію. Внаслідок цієї події був важко травмований. Після цього звернувся до страхової компанії про виплату страхового відшкодування. Враховуючи бездіяльність страхової компанії, звернувся до суду. 04.08.2021 року рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області його позовні вимоги задоволено частково і стягнуто з відповідача 324 383,70 грн страхового відшкодування. 03.03.2022 постановою Рівненського апеляційного суду, вище вказане рішення залишене без змін. Посилаючись на вимоги ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача на його користь 3 відсотки річних та інфляційні втрати за період з 12.06.2019 до 10.06.2022. Також, просить стягнути пеню за вказаний період на підставі п. 19.1 у додатку № 1 до Договору комплексного страхування для подорожей та ділових поїздок. Від відповідача ТДВ СК «Професійне страхування» надійшов відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Вказав, що позивач не навів правові підстави задоволення позову. За договором комплексного страхування для подорожей та ділових поїздок ліміт відповідальності встановлений в умовних одиницях. У пункті 1.45 Умов договору страхування визначено, що умовна одиниця - долар США чи євро, в залежності від валюти страхової суми зі страхування медичних витрат. Посилаючись на викладене, вказує, про безпідставність стягнення інфляційних втрат. Зазначає про те, що позивач не подав належний розрахунок інфляційних втрат. Також, від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, проте забезпечив явку свого представника [PERSON] . Останній у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. У своїх поясненнях послався на обставини, якими обґрунтований позов. Представник відповідача Самборський Є.О. просив відмовити у задоволенні позову повністю за його безпідставністю. Вказав, що відповідач не визнає умови договору, на які посилається позивач як на підставу стягнення пені. Пояснив, що позивач не довів, що має майновий інтерес стягнення суми страхового відшкодування, оскільки рахунки оплачувала [PERSON] , в той же час остання жодних майнових вимог не пред`являє. Представник відповідача Данилюк Н.В. , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в останнє судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила. Суд ухвалив про продовження розгляду справи за її відсутності. Відповідно до копії рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.08.2021 року у справі № 556/1404/19, яке набрало законної сили, 13.10.2018 року [PERSON] уклав з ТДВ СК «Професійне страхування» договір комплексного страхування подорожуючих за кордоном ВС 311197 на термін з 13.10.2018 до 12.10.2019. 09.12.2018 року [PERSON] як пасажир легкового автомобіля потрапив у ДТП та був тяжко травмований. У зв`язку з цим проходив лікування у Центральній військовій лікарні та його лікування оплачувала його мати. 08.01.2019 [PERSON] звернувся до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, на що отримав відповідь від 31.01.2019, що ним не надано весь пакет документів з офіційним перекладом. 06.03.2019 позивач повторно надсилав страховій компанії документи, передбачені договором. Володимирецьким районним судом Рівненської області у згаданому рішення також встановлено, що в даному випадку подія, яка відбулася, є страховим випадком, з якого виник обов`язок страховика здійснити страхове відшкодування в повному обсязі, офіційно перекладені медичні документи, зокрема, виписний епікриз, підтверджують факт госпіталізації позивача і проходження ним лікування. Позивач надав відповідачу усі належні документи, що підтверджували факт настання страхового випадку, які є достатніми для здійснення страхової виплати в межах ліміту, встановленого Договором та відсутні підстави для відмови здійснити страхову виплату. Крім того, згідно із вище вказаним рішенням суду, з ТДВ СК «Професійне страхування» на користь [PERSON] стягнуто страхове відшкодування у розмірі 324 383,70 грн (281911 грн. за лікування + 42472,70 грн. за транспортування), які були сплачені за проведення лікування та перевезення спеціалізованим транспортом з Чехії в Україну [PERSON] . Вище викладені обставини встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, у справі за позовом [PERSON] до ТДВ СК «Професійне страхування», а тому суд бере їх до уваги та на підставі ч. 5 ст. 82 ЦПК України, визнає їх такими, що не підлягають доведенню. Щодо 3 % річних та інфляційних втрат. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати за період з 12.06.2019 до 10.06.2022. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не передбачений договором або законом. За змістом правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі № 910/10156/17, суд дійшов висновку щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових стягнень незалежно від підстав виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює окремі види зобов`язань. Обґрунтовуючи початок строку з якого слід здійснювати вказані нарахування, а саме 12.06.2019, позивач посилається на додаток №1 до договору комплексного страхування для подорожей та ділових поїздок (а.с. 47-48 т.1). Оцінюючи вказаний документ як доказ, суд звертає увагу, що цей документ не містить будь-яких підписів та не засвідчений як копія або як витяг. Крім того, додаток № 1 є додатком до Договору комплексного страхування для подорожей та ділових поїздок, у той же час позивач укдав з відповідачем договір з іншою назвою "Договір комплексного страхування подорожуючих за кордоном". Проте, відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. У вказаному документі міститься посилання на те, що це умови договору страхування (опубліковані на сайті ТДВ «Страхова компанія «Професійне страхування»). Проте, будь-яких відомостей про те, що такі умови страхування були дійсними станом на 12.06.2019 року не містить. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (страхової компанії), яка може вносити зміни в ці Правила в односторонньому порядку. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Всупереч цього, позивачем не подано будь-яких інших доказів на те, що станом на 12.06.2019 у відповідача виник обов`язок сплатити страхове відшкодування позивачу. Викладене дає підстави суду визнати додаток № 1 до договору комплексного страхування для подорожей та ділових поїздок недопустимим та неналежним доказом. Таким чином до суду не подано доказів щодо погодження сторонами строку здійснення страхової виплати під час укладання договору страхування. Проте суд бере до уваги, що положення ст. 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлених актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Таким чином, оскільки рішення суду про стягнення страхового відшкодування з відповідача на користь позивача [PERSON] набрало законної сили 03.05.2022, суд доходить висновку, що саме з цього часу у відповідача ТДВ СК «Професійне страхування» виник обов`язок сплатити позивачу страхове відшкодування у сумі 324 383,70 грн. Розглядаючи позовну заяву в межах позовних вимог, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд доходить висновку, що позивач набув право на стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення виплати страхового відшкодування у сумі 324 383,70 грн за період з 03.05.2022 до 10.06.2022. Визначаючи розмір 3 % річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суд, суд враховує, що період прострочки склав 39 днів. Таким чином, сума 3% річних, яка підлягає стягнення з ТДВ СК «Професійне страхування» становить 1 086,71 грн (324383,70 грн х 3 % х 39 днів періоду : 365 днів у році : 100). Також, оскільки індекс інфляції за травень 2022 року становив 102,7 %, що підтверджується даними на офіційному сайті Державної служби статистики України, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 8 758,36 грн (324 383,70 грн х 102,70 % :100 - 324 383,70 грн). Доводи представника відповідача про безпідставність нарахування інфляційних втрат за прострочення сплати страхового відшкодування у зв`язку з тим, що за умовами договору комплексного страхування подорожуючих за кордоном відповідальність встановлена в умовних одиницях є необгрунтованими, зважаючи на те, що зобов`язання сплатити страхове відшкодування було визначено рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 04.08.2021 року у національній валюті України (гривні). Щодо стягнення пені. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення пені, позивач посилається на п. 19.1 додатку № 1 до Договору комплексного страхування для подорожей та ділових поїздок, яким передбачено розмір та підстави стягнення пені за прострочення здійснення страхової виплати. Проте, оскільки суд визнав зазначений додаток № 1 до договору недопустимим доказом, інших доказів, які підтверджували б існування підстав для стягнення пені з відповідача до суду не подано, у суду відсутні підстави для задоволення вимог позивача у цій частині, а отже у їх задоволенні необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial