Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

13 квітня 2021 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] [PERSON] , Харківської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , в якій позивач з урахуванням уточнень просив суд: визнати з [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] на 9/40 частин земельної ділянки площею 0,0953 га, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] . В обґрунтування уточненого позову позивач посилався на те, що земельна ділянка площею 0,0953 га, цільове призначення -обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] (далі- спірна земельна ділянка) належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.07.2006. Зазначив, що [PERSON] помер [INFO] . Спадщину після смерті [PERSON] отримала його дружина [PERSON] - [PERSON] , а саме 9/40 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Спадкові права на земельну ділянку [PERSON] після смерті чоловіка не оформила. [PERSON] померла [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину від 30.03.2021 після смерті [PERSON] отримав її онук- [PERSON] , у зв`язку з відмовою спадкоємиці першої черги -дочки спадкодавиці [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з 9/40 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . Нотаріусом 5 ХДНК було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0953 га, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] та рекомендовано звернутись до суду у зв`язку з тим, що неможливо встановити частку спадкового майна, що належало спадкодавцю. Вказав, що у зв`язку з тим, що частка як спадкодавця та чинного власника позивача в житловому будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] складає 9/40 частин, тому і частка в праві власності на земельну ділянку має бути визначена пропорційно до частки в праві власності на жилий будинок тобто 9/40 частин у праві власності на земельну ділянку. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова [PERSON]. від 19.04.2021 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою судді Київського районного суду м.Харкова [PERSON]. від 02.06.2021 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. 22.09.2021 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, з підстав звільнення судді [PERSON] у відставку, цивільна справа надійшла в провадження судді Губської Я.В. Ухвалою суду від 18.01.2022 прийнято до розгляду заяву позивача про уточнення позовних вимог. Ухвалою суду від 30.03.2023 закрито підготовче провадження у справі. 10.02.2022 до суду надійшов відзив представника Харківської міської ради, в якому представник відповідача просив прийняти рішення, яке б не порушувало права ХМР. В обґрунтування відзиву зазначено, що з матеріалів справи вбачається, що площа земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№618495 становить 0,0953 га. 9/40 частки житлового будинку загальною площею 122,1 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м. належить на праві спільної часткової власності [PERSON] . Зазначене право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія 10-51 видане 30.03.2021 5 ХМДНК. Позивач [PERSON] та його представник у судове засідання не з`явилися, по час, день та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Представником позивача- адвокатом Бєліковою В.О через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без її участі та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та прохає їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, день та місце розгляду справи повідомленіу встановленому законом порядку, через канцелярію суду подали заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та представник Харківської міської ради повторно у судове засідання не з`явились, про час, день та місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Представник ХМР у поданому відзиві просив про розгляд справи за їх відсутності. Згідно частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наявних в справі доказів. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно частини 2 статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.03.2008 року, спадкоємицею майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 9/40 частин житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною прибудов, житловою площею 50,9 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель сараї літ. «Б,Д,Ж,З», вбиральні літ. «Е,Р», душ літ. «С», споруди №2,3,7-11. Самовільні побудови та переобладнання в це свідоцтво не внесено. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.11.2006 року зазначено, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.06.2020 [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2021 року спадкоємцем зазначеного в свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її онук [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з 9/40 частин житлового будинку літ. «А-1» з відповідною частиною прибудов, житловою площею 50,9 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель: гараж літ. «П», вбиральня літ. «Р», душ літ. «С», огорожа №2,3,7,8, вимощення №9, басейн №10, зливна яма №11. Згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №297728944 віл 03.02.2022, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: 22\\40 частки [PERSON] , відповідно до договору купівлі-продажу, виданий 20.10.1994 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою; 9/40 частки [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане 30.03.2021 П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] та [PERSON] ;3/40 частки [PERSON] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане 15.02.1979 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ; 3\\40 частки [PERSON] ; 3/40 частки [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину, видане 15.02.1979 Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою. Відповідно до даних, які містяться в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯБ№618491 від 21.07.2006, земельна ділянка площею 0,0953 га, цільове призначення-обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Нотаріусом П`ятої ХДНК було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0953 га, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] та рекомендовано звернутись до суду у зв`язку з тим, що неможливо встановити частку спадкового майна, що належало спадкодавцю. Згідно відомостей, які містяться в інформаційній довідці з Реєстру територіальної громади м.Харкова від 14.04.2021 за адресою: [ADDRESS] , станом на 14.04.2021 зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до даних, які містяться в листі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 15.04.2021 зазначено, що проведеною перевіркою облікових даних органів державної реєстрації актів цивільного стану та за даними розширеного пошуку системи Державний реєстр актів цивільного стану громадян Харківської області виявлено актовий запис №9461 про смерть [PERSON] , [INFO] , складений 06.07.2009 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), яка померла [INFO] та № [NUMBER] про смерть [PERSON] , [INFO] , складений 10.10.2018 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), який помер [INFO] . Згідно документів, які наявні в спадковій справі №190/2019, заведеної до майна [PERSON] , який помер що [INFO] , 26.06.2019 державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Кривенець А.А. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яка складається з 1/2 частки права спільної власності на квартиру [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] . В матеріалах спадкової справи наявні свідоцтво про смерть [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 13.10.2022 № 70309761, після [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилась. Одним з основних конституційних прав людини є право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю (стаття 41 Конституції України), яке знайшло своє закріплення у Цивільному кодексі України. Згідно з частиною 1 статті 317 цього Кодексу власникові належать права володіння,користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 Цивільного кодексу України). Згідно зі статтею 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватись та розпоряджатись земельними ділянками. Відповідно до статті 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Зі змісту статті 357 Цивільного кодексу України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно з частиною 1 статті 86 Земельного Кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Разом з цим, у статті 120 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) зазначено, що:«чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (частина друга статті 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави.» Відповідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, до особи, яка набула право власності на частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд переходить право власності або користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, у розмірах встановлених договором або законом без зміни її цільового призначення. Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних та інтересів є визнання права. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частина 2 статті 77 ЦПК України. Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як вбачається з положень частини 1статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В межах розгляду даної справи встановлено, що позивачу [PERSON] належить 9/40 частин житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2021 року, посвідченого державним реєстратором П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Кретовою О.В., реєстровий номер 10-51. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, співвласником якої є дід позивача [PERSON] , на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.07.2006, спадкоємицею якого є його дружина [PERSON] , спадкоємцем якої є позивач по справі [PERSON] . З огляду на зазначене, положення чинного земельного та цивільного законодавства, які закріплюють принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, які є єдиним об`єктом права власності, з урахуванням належної [PERSON] частки у праві власності на житловий будинок, який розташований на спірній земельній ділянці, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а тому в порядку поділу майна, що є у спільній сумісній власності, визнати за [PERSON] право власності на 9/40 частин земельної ділянки площею 0,0953 га, цільове призначення - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved