Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

На адресу суду надійшов вказаний позов.В обґрунтування позову позивачка вказує, що відповідач є батьком малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.01.2021 з відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1 100,00 грн. щомісячно на кожну дитину та до досягнення дітьми повноліття. Однак, даних коштів недостатньо для належного забезпечення дітей, оскільки останні хворіють, потребують спеціального харчування, консультацій лікарів. Просить стягнути з відповідача в якості понесених додаткових витрат на утримання дітей 22 547,00грн. 10 травня 2023 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. У відзиві на позовну заяву від 22.05.2023 відповідач позовні вимоги заперечив, мотивуючи тим, що вказані витрати не є додатковими витратами, а базовими, які пов`язані з постійними потребами дітей та покриваються аліментами. До суду не надходило клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково з таких підстав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив таке. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.04.2023 у справі №161/4189/23. [PERSON] є батьком дітей - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 10, 11). Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2021 року у справі №161/16236/20 з [PERSON] в користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі розмірі 1100 гривень щомісячно, на кожну дитину, починаючи з 07 жовтня 2020 року і до досягнення повноліття. З матеріалів справи слідує, що дітки народилися недоношеними, у зв`язку з чим потребують спеціального харчування, догляду, консультацій спеціалістів. На лікування та харчування дітей позивачка витратила 22 547,00 грн., що підтверджується чеками (а.с. 26-46). У зв`язку з викладеним, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь вказану суму, як понесені додаткові витрати на дітей. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких правових норм. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. До особливих обставин законодавець відносяться випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Додаткові витрати на дитину мають бути викликані особливими обставинами; наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення; ці кошти є додатковими на відміну від аліментів, що стягуються на утримання дитини; у випадку коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково (постанова Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17). Разом з тим, суд вважає, що у витратах, понесених при звичайному способі життя, навіть якщо вони і є додатковими, однак не зумовлені вказаними вище особливими обставинами, участь другого з батьків обов`язковою не є. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати, і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19 (провадження № 61-18145св20). Аналізуючи надані позивачем витрати (чеки та квитанції), які були здійснені на розвиток, харчування та лікування дітей, то суд вважає що ці витрати не є додатковими, а охоплюються розміром аліментів, що стягуються з батька на утримання дітей на користь матері. Крім того, суд враховує матеріальне становище відповідача, який вже сплачує аліменти на утримання дітей. Таким чином, витрати, понесенні позивачкою, не є додатковими витратами у розумінні ст.185 СК України, оскільки не пов`язані з особливими обставинами, зумовленими певними якостями дитини, чи іншими винятковими ситуаціями, а є поточними витратами на забезпечення основних життєвих потреб дітей, які компенсується за рахунок отримання аліментів. З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову. Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка за наявності для того підстав не позбавлена права ставити питання про збільшення розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дітей. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed