Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: [PERSON] , про позбавлення права користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обгрунтував тим, що 26.11.2021 року разом із дружиною [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м у рівних частках по 1/2 кожен, власницею якої була [PERSON] . Згідно п.3.2 Договору купівлі-продажу, продавець зобов?язується звільнити продану квартиру від речей та передати ключі від квартири до 27.11.2021 року та сплатити всі комунальні послуги за період користування. У відчужуваній квартирі зареєстрований, але не проживає громадянин України [PERSON] , [INFO] , який зобов?язаний знятися з реєстраційного обліку до 01.12.2021 року. Відповідач жодної правової підстави на проживання у квартирі не має. Власники квартири не укладали договори оренди квартири з відповідачем. [PERSON] ніколи не був пов?язаний родинними відносинами із позивачем та іншими співвласниками квартири. З моменту реєстрації у квартирі не брав участь у її утриманні і сплаті за комунальні послуги. Оскільки, збереження реєстрації відповідача,я кий не проживає у квартирі [ADDRESS] , змушує позивача нести додаткові витрати, пов?язані з оплатою комунальних послуг, обмежує у праві на оформлення субсидії, яка розраховується виходячи із доходу зареєстрованих у будинку осіб; обмежує право на розпорядження даним майном. У зв?язку з вищевикладеним, усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом позбавлення [PERSON] права користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] та стягнути із відповідача судовий збір. Ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави від 07.04.2023 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 15.06.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Кулішов В.П. у судове засідання не з?явилися, направили до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з?явився, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час судового засідання, не повідомив про причину неявки. Клопотання про розгляд справи за його відсутності від відповідача до суду не надходило, тому суд, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.ст. 280-281 ЦПК України. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з?явилася, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового розгляду. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] придбали у [PERSON] квартиру [ADDRESS] , загальною площею 59,3 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.11.2021 року, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Цвітохою Ю.М. та зареєстровано у реєстрі за №10153 (а.с.10-11). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №287012326 від 26.11.2021 року, квартира [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] та [PERSON] у рівних частках - по 1/2 частці (а.с.12). Квартира складається із 2-х кімнат загальною площею 59,3 кв.м, житловою площею 32,0 кв.м, що підтверджується копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). Згідно листа Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту з питань реєстрації Полтавської міської ради від 26.04.2023 року за вих.№01-12-05-09/515, за відомостями реєстру територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , значиться зареєстрована 1 особа - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту від 15.02.2022 року, засвідчено те, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи із 13.07.2018 року фактично не проживає [PERSON] , його речі відсутні. Акт підписано власником квартири [ADDRESS] [PERSON] та сусідами - [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що вдасник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім?ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (постанова ВСУ від 16.11.2016 року у справі №6-709цс16). Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та звільнення незаконно займаного жилого приміщення шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення є належним способом захисту порушених прав позивача. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 1 статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно вимог ст.72 ЖК України Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якого Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, не залежно від волі інших осіб. За змістом ч.1 ст.4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до п.2 ст.50 "Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)", затвердженого постановою КМУ від 07.02.2022 року №265, Зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). З огляду на те, що Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов?язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов?язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред?явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням. Такий правовий висновок викладено у постановах ВСУ від 30.06.2015 року №21-143а15 та постанові від 01.03.2016 року №825/1335/13-а). За таких обставин, коли права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав, в даному випадку шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами вирішити за правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved