Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

30 березня 2023 року (згідно з відміткою на конверті, в якому надійшов позов) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»» (далі позивач, ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»») звернулося в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 березня 2020 року між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №663168, за умовами якого відповідач отримала у кредит грошові кошти у розмірі 7\~500,00 грн., зі строком кредитування 25 днів та процентною ставкою 416,10 відсотків річних (пільгова ставка) та 693,50 відсотків річних (стандартна ставка). Позивач у встановленому порядку, на підставі договору факторингу, отримав право вимоги за цим договором. Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 19 лютого 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 23\~296,00 грн., в тому числі: 7\~000,00 грн. основний борг, 15\~295,00 грн. заборгованість за відсотками, 1\~001,00 грн. пеня. З наведених мотивів та підстав, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 23 296,00 грн. за кредитним договором № 76870 від 28 вересня 2016 року та понесені судові витрати по справі. Відповідач у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила. Посилається на те, що кредитний договір не укладала, не підписувала його ЕЦП, а також їй не перераховувалися кошти. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2020 року між відповідачем та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №663168, за умовами якого відповідач отримала у кредиту грошові кошти у розмірі 7\~500,00 грн., зі строком кредитування 25 днів та процентною ставкою 416,10 відсотків річних (пільгова ставка) та 693,50 відсотків річних (стандартна ставка) (а.с.5-11). Відповідно до договору факторингу від 16 листопада 2020 року №ККЛУ-16112020, право вимоги кредитора за вищенаведеним кредитним договором отримав позивач (а.с.14-18). Згідно з наданим позивачем розрахунку, станом на 19 лютого 2021 року заборгованість за кредитним договором становить 23\~296,00 грн., в тому числі: 7\~000,00 грн. основний борг, 15\~295,00 грн. заборгованість за відсотками, 1\~001,00 грн. пеня (а.с.19). Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи вищевикладене, відповідач істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, а тому позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту у розмірі 7 000,00 грн. є правомірними і їх слід задовольнити в цій частині. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що вона не укладала спірний договір, адже договір підписаний її електронним цифровим підписом у формі одноразового ідентифікатора, вона отримала кредитні кошти 18 березня 2020 року на свій особистий картковий рахунок № [NUMBER] , який відкритий в АТ КБ «Приватбанк», і в той же день розпорядилася ними здійснивши ряд переказів (а.с.79 зворот). Це означає, що відповідач, в тому числі своїми конклюдентними діями, які виразилися в отриманні на власний картковий рахунок кредитних коштів та розпорядившись ними на власний розсуд, підтвердила факт укладення правочину з кредитування, а тому її доводи про неукладення такого договору та неотримання коштів є помилковими. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування позикою, суд зазначає таке. Велика Палата Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, зробила правовий висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 18 березня 2020 року по 12 квітня 2020 року (25 днів). Починаючи з 13 квітня 2020 року позивач не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст.625 ЦК України. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути відсотки, нараховані за період з 18 березня 2020 року по 12 квітня 2020 року, які суд розраховує таким чином, беручи до уваги розмір стандартної процентної ставки у розмірі 693,50 річних, або 1,90 на день: 7\~000,00 грн. х 25 днів х 1,9 відсотка / 100 = 3\~325 грн. Всього до стягнення підлягає - 3\~325,00 грн. договірних відсотків, і саме такі загальні витрати за кредитом визначені сторонами у договорі та паспорті споживчого кредиту (а.с.10 зворот). Позовних вимог про стягнення відсотків, нарахованих в порядку ст.625 ЦК України, позивач не заявляв, а суд не має права виходити за межі предмету та підстав позову. У зв`язку з чим у задоволенні решти позовних вимог про стягнення відсотків слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення пені, то суд відмовляє у їх задоволенні, адже у паспорті споживчого кредиту зазначено, що у разі прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором нарахування неустойки у формі пені не передбачається (а.с.10 зворот). Позовних вимог про стягнення неустойки у формі штрафу позивач не заявляв, а виходити за межі позовних вимог суд права не має. У зв`язку з частковим задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволених вимог, що становить 1\~189,55 грн. (2\~684,00 х (10\~325/ 23\~296)). На підставі наведеного та

Outcome: partial