Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» адвокат Руденко Костянтин Васильович, який діє на підставі довіреності № 69 від 18 квітня 2023 року, звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 24041 гривня 02 копійки та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 30 жовтня 2019 року [PERSON] приєднався до публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб від 05 вересня 2019 року, що оприлюднена на офіційному вебсайті банку за адресою www.unexbank.ua, шляхом заповнення, підписання та подання до банку анкети-заяви/опитувальника/виписки-повідомлення. Як вказав представник позивача, на підставі анкети-заяви [PERSON] здійснено відкриття поточного рахунку [NUMBER] .UAH та встановлено кредитний ліміт в розмірі 25335 гривень 36 копійок, процентна ставка за користування кредитними коштами становить 52% річних, строком до 30 жовтня 2021 року, тип процентної ставки фіксована процентна ставка. Днем (моментом) погашення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів за додаткові та супутні послуги вважається день надходження коштів на рахунок № [NUMBER] .UAH, відкритий у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ЮНЕКС БАНК», код банку 322539. Відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач підтвердив, що ознайомився і погодився з публічною пропозицією банку на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому відповідач отримав банківську платіжну картку та надав банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою, визначених у публічній пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК». Отже, відповідно до умов вказаного договору, позивач відкрив відповідачу особовий рахунок у гривні та надав відповідну платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер до неї. Договором передбачено, що відповідач доручає позивачу самостійно здійснювати договірне списання коштів з поточного рахунку на умовах, визначених договором. При цьому відповідно до пункту 6.2.17 Договору, [PERSON] зобов`язався погашати всі заборгованості по рахунках та кредиту в строки, передбачені договором та у разі виникнення простроченої заборгованості та/або несанкціонованої заборгованості, першочергово здійснювати повернення простроченої заборгованості за процентами та кредитом, штрафами, пенями та/або несанкціонованої заборгованості, а потім скористатися правом на отримання кредиту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит, але у порушення умов договору, [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконував, в результаті чого, станом на 01 червня 2022 року, загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом становить 24041 гривня 02 копійки, в тому числі: 14893 гривні 90 копійок сума заборгованості за кредитом; 9147 гривень 12 копійок заборгованості за процентами. Оскільки позичальником, [PERSON] , так і не були повернені кошти за кредитним договором, представник позивача змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення зазначених коштів у судовому порядку. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 19 травня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості та відкрите провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою\~Нововодолазького\~районного суду Харківської області від 13 липня 2023 року визначено про заочний розгляд справи за позовом\~АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі судом не вживалось. Уповноважений представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, наданим положеннями частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, на електронну адресу суду представник АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» Левчук Олексій Олександрович, який діє на підставі довіреності № 49 від 26 вересня 2022 року, направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № ЕП-1223/23-вх від 26 червня 2023 року, відповідно до якої просив провидити розгляд справи за відсутності представника позивача, повідомивши, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просять їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання, що призначались на 12 червня 2023 року, 30 червня 2023 року та 13 липня 2023 року, не з`являвся, хоча про дату,\~час і\~місце розгляду\~справи був\~сповіщений завчасно\~відповідно до\~приписів статті\~128\~Цивільного процесуального\~кодексу України за адресою місця реєстрації, наданої з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь № 78146 від 18 травня 2023 року). Судові повістки, що були направлені відповідачу повернулись на адресу суду з відміткою відділення УДППЗ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, у судове засідання, що було призначено на 13 липня 2023 року, [PERSON] викликалася шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті Судової влади України. Про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за його відсутності, а також відзив на позовну заяву, у відповідності до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, не надав, станом розгляду справи не цікавився. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату судового розгляду справи, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки «адресат відсутній за вказаною адресою». Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у складі колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23). У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1\~статті 280 Цивільного процесуального кодексу України\~у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18, в якій зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що відповідач будучи завчасно належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, повторно, без зазначення причин свого неприбуття, не з`явився у судове засідання, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Приписами частини 1 статті 77 вказаного нормативно правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЮНЕКС БАНК» є юридичною особою з ідентифікаційним кодом 20023569, що підтверджується копією Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та має банківську ліцензію НБУ України за № 56 від 28 жовтня 2011 року про право надання банківських послуг, визначених частиною 3 статті 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», унесеному до Державного реєстру банків 03 грудня 1993 року за № 216. Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, між АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЮНЕКС БАНК» та [PERSON] \~був укладений кредитний договір шляхом підписання останнім 30 жовтня 2019 року анкети заяви на оформлення кредитної картки та встановлення кредитного ліміту. Зі змісту вказаної анкети-заяви убачається, що [PERSON] виявив бажання отримати кредитну карту MasterCard та відновлювальну відкличну лінію із встановленою сумою кредитного ліміту 15000 гривень, строком на 12 місяців, із річною ставкою 52%, тип картки неперсоніфікована. Також 30 жовтня 2019 року [PERSON] акцептував використання факсимільного відтворення підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця за допомогою засобів електронного або іншого копіювання при підписанні кредитодавцем Паспорту споживчого кредиту. Відповідно до виписки повідомлення № UA103225390000026200090306001.UAH до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб у АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «ЮНЕКС БАНК» та анкети-заяви від 30 жовтня 2019 року, позивачем [PERSON] здійснено відкриття поточного рахунку [NUMBER] з використанням платіжної 5375хххххххх9125 у гривні та встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000 гривень 00 копійок, процентна ставка за користування кредитними коштами 52,0% річних строком до 30 жовтня 2020 року згідно банківського продукту «Кредитна картка Хочука»; тип процентної ставки фіксована процентна ставка, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 86,0016%, загальна вартість кредиту 21957 гривень 45 копійок. Аналогічна за змістом інформація міститься у Паспорті споживчого кредиту, що підписаний [PERSON] 30 жовтня 2019 року та який своїм підписом підтвердив, що ознайомлений з умовами надання та погашення кредиту, а саме з інформацією та контактними даними кредитодавця, основними умовами кредитування, а саме: типом, сумою, метою отримання кредиту, строком кредитування, способом та строком кредиту, порядком повернення кредиту тощо. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Як свідчать наявні в матеріалах справи докази, на виконання укладеного договору, 30 жовтня 2019 року відповідач отримав платіжну картку №\~ [NUMBER] , емітовану на його ім`я, про що надав відповідну розписку. Відповідно до Публічної пропозиції АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з якою погодився [PERSON] підписуючи анкету-заяву 30 жовтня 2019 року, договір є системою затверджених і оприлюднених норм, які встановлюють порядок та умови надання банківських послуг банком клієнту. Договір має змішану форму, яка складається з елементів різних договірних стосунків між банком та клієнтом в розрізі надання різних банківських послуг (пункт 2.1 розділу 2). Вказана Публічна пропозиція містить у собі: предмет та основні умови договору; порядок відкриття, обслуговування та закриття поточних рахунків; порядок відкриття, обслуговування та закриття поточних рахунків з використанням платіжної картки; порядок підключення та використання додаткових послуг; права та обов`язки сторін; договірне списання коштів із рахунків клієнта; відповідальність сторін та порядок врегулювання спорів; форс-мажор, додатки: правила користування платіжними картками; виписка-повідомлення. При цьому матеріали справи не містять даних, які б свідчили про заперечення відповідачем фактів підписання вказаних вище оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкети-заява, а також паспорту споживчого кредиту. Вказані обставини свідчать про дотримання письмової форми правочину та укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у погодженому сторонами розмірі. Крім мотивів, викладених вище, суд також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 357/12292/16-ц, в якій зазначено, що неоспорювання кредитного договору, часткове його виконання відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України\~свідчить про правомірність цього правочину. Підписання даного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття умов цього договору. Факт отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 15000 гривень 00 копійок підтверджується меморіальним ордером № 4 від 30 жовтня 2019 року. З виписки по особовому рахунку за період з 30 жовтня 2019 року по 01 червня 2022 року убачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості, та станом на 01 червня 2022 року дійсно має заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № UA103225390000026200090306001.UAH від 30 жовтня 2019 року, станом на 01 червня 2022\~року [PERSON] має заборгованість перед АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЮНЕКС БАНК» у розмірі 24041 гривня 02 копійки, яка складається: сума заборгованості по поверненню кредитних коштів [NUMBER] гривні 90 копійок, сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями 9147 гривень 12 копійок. Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не заперечувався та у встановленому законом порядку не спростовано. Вирішуючи даний спір суд приходить до висновку, що між сторонами виникли кредитні правовідносини, які врегульовано нормами Глав 47 49\~Цивільного кодексу України, а також спеціальними нормами Глави 71 вказаного кодифікованого закону України. У частині 1 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України укладений між сторонами по справі кредитний договір, за своєю правовою природою, є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язав (частина 2 статті 11 Цивільного кодексу України). Положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, що закріплено у частині 1 статті 1055 Цивільного кодексу України. Стаття 204\~Цивільного кодексу\~України закріплює\~презумпцію правомірності\~правочину.\~Ця презумпція\~означає,\~що вчинений\~правочин вважається\~правомірним,\~тобто таким,\~що породжує,\~змінює або\~припиняє цивільні\~права і\~обов`язки,\~доки ця\~презумпція не\~буде спростована,\~зокрема,\~на підставі\~рішення суду,\~яке набрало\~законної сили. Таким чином,\~у разі\~не спростування\~презумпції правомірності\~договору всі\~права,\~набуті сторонами\~правочину за\~цим договором,\~повинні здійснюватися,\~а створені\~обов`язки підлягають\~виконанню. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладання договору 30 жовтня 2019 року між [PERSON] та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ЮНЕКС БАНК» ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. Приписи частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України встановлюють обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплатити проценти, належні йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України. При цьому, згідно вимог статтей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України у встановлений строк. Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України). Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені положеннями статті 611 Цивільного кодексу України. Так, згідно вищевказаної норми права, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України). Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що в підписаному відповідачем договорі чітко визначені сума кредиту, проценти за користування кредитними коштами, а також розмір комісії, отже між сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов кредитного договору, такий правочин, згідно з вимогами\~статті 204 Цивільного кодексу України, створює презумпцію правомірності правочину, у зв`язку з чим договір, відповідно до статті 629 Цивільного кодифікованого закону України, є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, з урахуванням приписів статті 526 вказаного Кодексу, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору. Досліджені судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, а також неналежне виконання ним умов договору. Розрахунок заборгованості та виписки по рахунку підтверджують існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем не спростовані жодними доказами. При цьому суд зауважує, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Тлумачення як\~статті 3 Цивільного кодексу України загалом, так і пункту 6 частини 1 наведеної норми права, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідно до яких відповідач отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов`язань з їх повернення і сплати процентів за користування грошима належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором UA103225390000026200090306001.UAH від 30 жовтня 2019 року у розмірі 24041 гривня 02 копійки, яка складається із заборгованості по поверненню кредитних коштів у сумі 14893 гривні 90 копійок та заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями у сумі 9147 гривень 12 копійок. Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом та процентами підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, підтверджені належними доказами. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які слугували б поважною причиною невиконання взятих на себе зобов`язань, суду не надано. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК», суд відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1, підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, ставка судового збору встановлюється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України № 2710-ІХ від 03 листопада 2022 року\~ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлений прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб в сумі\~2684\~гривні 00 копійок, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинен сплатити судовий збір у розмірі 2684 гривні 00 копійок, що було зроблено останнім відповідно до платіжної інструкції № 14 від 05 травня 2023 року. Частиною 1\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~встановлено,\~що судовий\~збір покладається\~на сторони\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову на відповідача (пункт 1 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). З огляду на вищевикладене, враховуючи, що позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЮНЕКС БАНК» підлягають задоволенню в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684 гривні 00 копійок. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, слід зазначити, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку,\~що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Положеннями статті 11 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 12 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). У відповідності до частини 3 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1260 гривень 00 копійок позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги № 04/04/2023-1 від 04 квітня 2023 року; копію акту № 112 від 03 травня 2023 року про надання правової допомоги до додаткового договору № 1 до договору про надання правової допомоги № 04/04/2023-1 від 04 квітня 2023 року, а також платіжну інструкцію № 225 від 04 травня 2023 року на суму 1260 гривень 00 копійок. Відповідно до положень статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Оскільки позивачем в передбаченому Цивільним процесуальним законодавством України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу у розмірі 1260 гривень 00 копійок, суд прийшов до висновку, що вони підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved