Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Борова Л.В. звернувся в Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області з позовом до [PERSON] , в якому просив: стягнути грошові кошти в сумі 5000 доларів США та три проценти річних у розмірі 288,08 доларів США. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що 19.11.2020 він уклав із відповідачем договорів позики, згідно з яким передав останньому грошові кошти в сумі 5000 доларів США з умовою їх повернення до квітня 2021 року. Вказаний договір був укладений в письмовій формі у вигляді розписки. По закінчення зазначеного строку відповідач борг не повернув та на даний час кошти йому не повернуті. На його неодноразові звернення з проханням виконати взяте на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує та постійно його ігнорує. 02.02.2023 він направив відповідачу вимогу про повернення коштів в сумі 5000 доларів США. Крім того, враховуючи, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання з повернення суми позики, вважає, що відповідно до вимог ст. 625 ЦК України він має право на стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми за період з 01.04.2021 по 02.03.2023 у сумі 288,08 доларів США. На підставі викладеного, позивач просить заяву задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.03.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.05.2023 замінено у справі первісного відповідача, а саме [PERSON] на належного відповідача [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо представник позивача - адвокат Борова Л.В. подала клопотання про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також до заяви представник позивача долучила оригінал боргової розписки від 19.11.2020. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення за місцем його реєстрації судової повістки про виклик до суду. Окрім цього, судом здійснювалось опублікування оголошення про виклик до суду [PERSON] на сайті судової влади України. Про причини неявки [PERSON] суду не повідомив, відзив на позов не подавав, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв. Відтак, суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що 19.11.2020 [PERSON] особисто написав боргову розписку, у якій зазначив, що отримав від [PERSON] позику в сумі 5000 доларів США, яку зобов`язався повернути до квітня 2021 року. Також у розписці зазначено, що розписка складена [PERSON] в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] . Такі обставини підтверджуються копією розписки від 19.11.2020 та її оригіналом, яка подана позивачем та наявна у матеріалах справи. Відтак суд вважає доведеними обставини щодо укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики від 19.11.2020, за умовами якого позикодавець [PERSON] передав у власність позичальникові [PERSON] грошові кошти у сумі 5000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у термін до квітня 2021 року. Також доведеним є факт виконання позивачем свого зобов`язання за цим договором позики та передача позивачем і отримання відповідачем коштів у сумі 5000 доларів США. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з виконанням договору позики, та регулюються главою 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України). Відтак у разі незазначення у договорі позики порядку повернення коштів, повернення їх у будь-якому порядку, визначеному даною нормою, слід вважати належним виконанням зобов`язання за договором позики. Також статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Разом з тим відповідач свої зобов`язання за договором позики від 19.1.2020 не виконав та суму позики позивачеві не повернув. Указане підтверджується наявністю оригінала боргової розписки у позивача. Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відтак суд встановив порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 19.11.2020 у сумі 5000 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Так, під час укладення сторонами договору позики від 19.11.2020 розмір відсотків за прострочення зобов`язання встановлений не був, а тому застосуванню підлягають положення ст. 625 ЦК України щодо стягнення 3 % річних від простроченої суми. Згідно із наданими позивачем розрахунками сума цих відсотків за період з 01.04.2021 до 02.03.2023 становить 288,08 доларів США (5000 доларів США х 3 % х 701 днів прострочення / 365 / 100 = 288,08 доларів США). Судом перевірено вказаний розрахунок та останній виконаний позивачем вірно. З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що стягненню з відповідача підлягають 3 % річних від простроченої суми за період з 01.04.2021 до 02.03.2023. Сума цих відсотків становить 288,08 доларів США (5000 доларів США х 3 % х 701 днів прострочення / 365 / 100 = 288.08 доларів США). На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованості за договором позики від 19.11.2020 у сумі 5000 доларів США та трьох процентів річних від простроченої суми позики у сумі 288,08 доларів США. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2002 грн.

Outcome: approved