Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості кредитором спадкодавця. Позов мотивовано тим, що 06.07.2010 року\~ між позивачем та [PERSON] укладено договір б/н, шляхом підписання заяви. [PERSON] отримав у позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В процесі користування кредитним рахунком позивальник несвоєчасно погашав кредит, внаслідок чого виникла заборгованість. [INFO] позичальник [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] постійно проживали з позичальником [PERSON] на час відкриття спадщини, у встановлений строк заяви про відмову від прийняття спадщини не подали, а тому вважаються такими, що прийняли спадщину та зобов`язані сплатити заборгованість. Банк направив відповідачам претензію, але відповіді не отримав, тому звернувся з позовом до суду. В судові засіданні представник позивача не з`являвся, подав до суду клопотання в якому просив проводити розгляд справи за відсутності представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`являлись, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення повісток на адресу реєстрації місця проживання. Причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з спадкоємців боржника заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до кредитного договору б/н від 06.07.2010 року отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Із вказаної заяви не вбачається, що [PERSON] встановлено кредитний ліміт в розмірі 8000 гривень та встановлено розмір процентної ставки, термі дії картки не вказано. [INFO] [PERSON] помер, про що виконкомом Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області складено актовий запис про смерть. Також 05 липня 2021 року представник Банку звернувся із претензією кредитора до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори та отримав відповідь про те, що місце проживання спадкодавця зазначено: [ADDRESS] . Судом витребувано в Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори інформацію про те чи заводилась спадкова справа після смерті [PERSON] та отримано відповідь про те, що спадкова справа не заводилась. Позивач вважає, що відповідачі прийняли спадщину автоматично, оскільки проживали зі спадкодавцем на час смерті та не подали заяви про відмову від прийняття спадщини. Згідно відповіді управління реєстраційних процедур Івано-Франківської міської ради [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] та згідно інформації наданої Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області зареєстровані вони за вказаною вище адресою з 27.03.2007 року та 03.03.2006 року відповідно. Як вбачається із відповіді Переріслянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 22 травня 2023 року [PERSON] , [INFO] та який помер [INFO] , станом на дату смерті проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Також судом витребувано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану щодо актового запису про смерть, [PERSON] . Отже, як вбачається із вказаних документів, спадкодавець на час смерті не проживав разом із відповідачами за однією адресою, а тому відповідачі вважаються такими, що не прийняли спадщину автоматично, як це стверджує представник позивача у позовній заяві. Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах 3 і 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого частиною 3 статті 1268 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Представником позивача суду не надано та судом не здобуто даних про те, що відповідачі подали заяви про прийняття спадщини, оскільки на час відкриття спадщини вони не проживали постійно із спадкодавцем. Спадкодавець та відповідачі зареєстровані за різними адресами, а доказів того, що вони все таки проживали разом із спадкодавцем без реєстрації, представником позивача суду не надано. Також в суду немає відомостей про обсяг спадкового майна, чи було у власності [PERSON] взагалі якесь майно на час його смерті, яке можна було б успадкувати, таких доказів представник позивача суду не надав та про їх витребування не клопотав. Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Вказану правову позицію викладено в постанові КЦС ВС у справі № 496/4489/16-ц від 23 жовтня 2019 року. Але, судом встановлено, що відповідачі не звертись із заявами про прийняття спадщини, разом із спадкодавцем не проживали на час відкриття спадщини, доказів того, що [PERSON] володів якимось майном на день смерті суду не надано, також відповідно н надано вартості майна, яке можна було б успадкувати. Пунктом 32 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 встановлено, що при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке. З урахуванням положення ст.1282 ЦК України, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця. В статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк», як позивач, зобов`язаний був довести, що саме відповідачі є спадкоємцями померлого, прийняли після нього спадщину, надати перелік майна, яке перебувало у власності [PERSON] на час смерті та вказати вартість майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З матеріалів справи вбачається, що позивач не просив суд встановити, яке саме майно успадковане відповідачами, не просив установити його вартість. Як вбачається зі справи, позивач зі свого боку не надав суду жодних відомостей, які б дали можливість визначити вартість успадкованого відповідачами майна та чи взагалі якесь майно входило до складу спадщини, вирішити, в яких межах спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора, чи достатня для цього вартості спадкового майна. Та взагалі судом встановлено, що спадщину після смерті [PERSON] ніхто не приймав. Будь-яких клопотань задля отримання доказів щодо переліку та вартості майна представником позивача заявлено не було. Таким чином, АТ КБ «Приват Банк», як позивач, зобов`язаний довести, що саме відповідачі є спадкоємцем померлого, прийняли після нього спадщину та зобов`язаний довести вартість майна, прийнятого спадкоємцем у спадщину. Відповідачі у справі участі не приймали, однак позивачем в повній мірі не доведені власні позовні вимоги, а рішення суду не має базуватися на припущеннях, тому позов банку задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263, 1054, 1218, 1268, 1281, 1282, Цивільного Кодексу України,

Outcome: dismissed