Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача. Посилався на те, що з відповідачем зареєстрував шлюб 30.10.2018 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] Підставою звернення до суду позивач зазначає те, що у травні 2023 року йому стало, що відповідачка відкрито проживає з іншим чоловіком і не приховує це від позивача та намагається маніпулювати дитиною. З початком повномасштабної війни проти України, сторони разом із дитиною виїхали за межі України, але згодом відповідач повернулась до м. Києва обґрунтовуючи це тим, що підшукала собі роботу. Позивач вважає справжньою підставою повернення - возз`єднання з іншим чоловіком, з яким відповідачка проживає у квартирі позивача. Зазначає, що фактично з квітня 2022 року сторони спільного господарства не ведуть, шлюбних відносин не мають. Сторони, втратили почуття один до одного і кожен з них живе окремим життям. Вихованням дитини займався позивач, але після переїзду до Києва, відповідачка змусила дитину називати батьком іншого чоловіка. Оскільки сімейне життя сторони не ведуть, а шлюбні стосунки сторонами не підтримуються, вважає, що шлюб носить формальний характер, сторони не бажають примирення та прийняли спільне рішення розірвати шлюбні та сімейні стосунки. Позивач та його представник адвокат Гарницький П.П. у судове засідання не з`явилися. Надали заяву, в якій позов підтримали та просили розглянути справу без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась. Надала відзив на позовну заяву, згідно якого визнала позов щодо розірвання шлюбу, проте, не погоджується з усіма іншими обставинами, вказаними позивачем в позовній заяві, навпаки, зазначає, що у позивача сталі відносини з іншою жінкою. Також не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення витрат на правову допомогу, вважає їх необґрунтованими та неспівмірними з таким фактами як складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринковими цінами на аналогічні послуги. Просить суд розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, відмовити позивачу в стягненні витрат на правову допомогу та застосувати ч.1 ст. 142 ЦПК України. Згідно положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні положення містяться у частині 1 статті 24 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями частин 3 та 4 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Отже, одним із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин є принцип вільної згоди та добровільності їх існування. Шлюбні відносини тривають доти, доки існує бажання подружжя і надалі виконувати сімейні функції і надалі реалізовувати завдання сім`ї. Кожен з подружжя у будь-який час за наявності підстав, які унеможливлюють подальше шлюбне життя, має право висловити своє бажання розірвати шлюбні відносини. Реалізація цього права, яким наділений кожен з подружжя, повинна відбуватися з чіткім дотриманням матеріальних та процесуальних норм, для запобігання порушення інтересів іншого з подружжя або прав та інтересів дітей. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3статті 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 30.10.2018р., про що зроблено запис у Книзі реєстрації шлюбів за № 2689, та видано Свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у сторін є син [PERSON] , [INFO] . Сторони не підтримують подружніх відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Добровільність шлюбу - це одна з основних його засад, шлюбце сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка обумовлює його добровільний характер. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини сторін, суд приходить до висновку, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її уже не можливо. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що шлюб між сторонами необхідно розірвати. Так, у прохальній частині позовної заяви позивач просить суд стягнути на свою користь понесені ним всі судові витрати, серед яких судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката 20 000 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням; 4)пов`язані з вчиненням іншихпроцесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Так, у матеріалах справи міститься угода про надання правової допомоги від 26 травня 2023 року, попередній розрахунок витраченого часу адвокатом Гарницьким П.П., квитанція до прибуткового касового ордера №28. Разом з тим, враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом Гарницьким П.П. робіт, те, що складення позову не потребувало аналізу великої кількості документів, час, витрачений на виконання відповідних робіт, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), виходячи з конкретних обставин справи, з того, що справа розглядається в спрощеному провадженні, ураховуючи принцип співмірності та розумну необхідність таких судових витрат для справи, оскільки відповідач фактично не заперечувала проти позову, суд вважає за необхідне частково відшкодувати [PERSON] понесені ним витрати на професійну правничу допомогу, а саме у розмірі 8 000 грн. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України визначено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи визнання позову відповідачем, позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого ним за подання позову судового збору (1073,60 грн), що становить 536,80 грн. Іншу частину сплаченого позивачем судового збору (536,80 грн) слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: partial