Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач звернулась із позовом до відповідачів про визнання заповіту складеного 21.03.2022 р. від імені [PERSON] на користь [PERSON] та посвідченого секретарем виконкому Солобковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за №21 - недійсним. \~ \~ \~ \~Посилається на те, що вона з [PERSON] є рідними сестрами та спадкоємцями за законом після смерті батька - [PERSON] .. Все доросле життя саме [PERSON] утримувала батьків, оскільки [PERSON] ніде не працює. У 2022 р. [PERSON] на місяць виїхала за кордон, а у цей час [PERSON] забрала батька до себе і поставила його в таке становище, що він вимушений був скласти заповіт на її ім`я. [PERSON] хворів, йому було тяжко пересуватись, він потребував стороннього догляду. \~ \~ \~ \~Вважає, що заповіт був складений під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах, оскільки б в іншому випадку [PERSON] відмовилась би доглядати батька (ст. 233 ЦК України). \~ \~ \~ \~В судових засіданнях позивач позов підтримала, ствердила, що [PERSON] має ключі від хати батька, однак, її не пускає, про складання на її ім`я заповіту позивача не повідомляла. Оскільки позивач працює, вона не могла забрати [PERSON] доглядати до себе, але приїжджала до нього 15-16.01.2022 р., а наступний раз приблизно за 10 днів до його смерті. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення позову, з мотивів, зазначених у відзиві. Вважає, що вказані позивачем фактичні обставини є надуманими. Насправді після операції [PERSON] дійсно потребував догляду, тому вона забрала його до себе на його прохання не на один місяць, а на п`ять місяців приблизно з 27.12.2021 р. і до його смерті. За цей час [PERSON] приїжджала до неї провідати батька лише один раз. При цьому, попередньо [PERSON] просив саме [PERSON] його забрати до себе, але [PERSON] відмовилась, сказавши, що до неї приїхала донька і у неї немає дивану для батька. [PERSON] не забезпечувала [PERSON] матеріально взагалі, його утриманням та організацією похорон займалась лише [PERSON] .. Ініціатива скласти заповіт тільки на її ім`я належала лише [PERSON] , який до самої смерті перебував при свідомості, але мав проблеми з пересуванням. Згодом відповідач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі та просила у позові відмовити. Представник відповідача Солобковецької сільської ради в судові засідання не з`являвся, на адресу суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у позові відмовити, стверджуючи, що заповіт, згідно з яким [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] , посвідчений секретарем виконавчого комітету Солобковецької сільської ради, обраним рішенням Солобковецької сільської ради №4 від 10.12.2020 р., зареєстрований в реєстрі за №21, а будь-які обставини, які б ставили під сумнів волевиявлення [PERSON] під час складання та посвідчення заповіту відсутні. Третя особа приватний нотаріус на адресу суду скерував копії матеріалів спадкової справи. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 18.06.1968 р., свідоцтвом про укладення шлюбу від 28.05.1994 р. [NUMBER] та не заперечується сторонами. [PERSON] помер [INFO] в смт. Дунаївці Камянець-Подільського району Хмельницької області у віці 84 роки, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 29.06.2022 р.. Його похованням та пов`язаним з цим витратами опікувалась відповідач [PERSON] , що підтверджується довідкою Солобковецької сільської ради №276 від 30.05.2022 р.. У відповідності до заповіту, посвідченого 21.03.2022 р. секретарем виконкому Солобковецької сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, зареєстрованого в реєстрі за №21, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, своїй дочці [PERSON] .. При цьому, спадкодавець був зареєстрований та постійно проживав на території Солобковецької сільської ради, і лише тимчасово для забезпечення за ним догляду фактично проживав разом із [PERSON] , що не суперечить законодавству та не є перешкодою для посвідчення заповіту. Із відповідною заявою від 02.06.2022 р. про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Павлик Н.П. звернулась [PERSON] , у зв`язку із чим була зареєстрована спадкова справа, що підтверджується витягом про реєстрацію у спадковому реєстрі. Пізніше, 29.06.2022 р. заяву про прийняття спадщини за законом подала і позивач [PERSON] , а 29.10.2022 р. додатково подала заяву нотаріусу про намір оскаржити дійсність заповіту. Припущення позивача про підписання спадкодавцем заповіту не розуміючи значення своїх дій спростовується матеріалами справи. Так, з медичної документації [PERSON] встановлено відсутність у нього будь-яких захворювань, які могли б впливати на усвідомленість його волевиявлення. Останній медичний запис датований 25.08.2021 р. з приводу загострення хронічного панкреатиту. Допитані в судовому засіданні свідки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ствердили, що [PERSON] до смерті залишався при свідомості, ясній пам`яті, але внаслідок набряку ніг йому перед смертю було важко пересуватись. Жодних об`єктивних доказів, які б ставили під сумнів усвідомленість волевиявлення [PERSON] суду не надано. Позивач також посилається на те, що оспорюваний заповіт, укладений всупереч дійсної волі спадкодавця під впливом тяжких для нього обставин та на вкрай невигідних для нього умовах, посилаючись на ст. 233 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною 1 ст. 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Позивач посилається на те, що у випадку відмови складання заповіту на ім`я [PERSON] , остання б відмовилась утримувати спадкодавця. Однак, зазначена обставина не доведена у встановленому порядку належними доказами. Так, свідок [PERSON] показала, що приблизно за два дні до смерті [PERSON] вона чула, як [PERSON] під час роботи по господарству на нього кричала, а тому вона припускає, що на [PERSON] вчинявся тиск. Проте, заповіт був складений [PERSON] ще 21.03.2022 р., а тому суд не розцінює побутовий конфлікт як доказ існування тяжких для спадкодавця обставин. При цьому, заповіт який у даному випадку є одностороннім безумовним правочином, не передбачає будь-яких зустрічних кроків від спадкоємців, на відміну від договору довічного утримання, а тому юридична конструкція щодо «вкрай невигідних умов» на дані правовідносини не поширюється. При вирішенні справи суд виходить з встановленої ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину та встановленої у ст. ст. 1233 1236 ЦК України засади диспозитивності рішення спадкодавця щодо окреслення в заповіті кола спадкоємців та обсягу спадкового майна. Спадкоємці за загальним правилом не наділені правом впливати на такі рішення спадкодавця. По суті, посилання позивача ґрунтуються на несправедливості такого волевиявлення спадкодавця у заповіті, яким він заповідав все своє майно її сестрі. Стверджувала, що вона також опікувалась батьком, була біля нього під час проведення операції, періодично по мірі можливості приїжджала до нього (оскільки проживає у м. Чернівці), але не так часто як сестра, яка проживає поблизу - на ст. Дунаївці, привозила батьку продукти. Суд не вдаватиметься в оцінку особистих відносин спадкоємців зі спадкодавцем, оцінку їх майнової участі в утриманні батька та ступінь їх взаємної любові, оскільки це не має правового значення. При цьому, позивач визнала, що в силу особистих обставин вона не могла забрати батька до себе чи навідуватись частіше. Свідок [PERSON] показала, що з літа 2021 р. на прохання [PERSON] вона доглядала свого сусіда [PERSON] , за що останній їй платив 2000 грн. в місяць. [PERSON] навідувалась до батька дуже часто, а [PERSON] 1- 2 рази на місяць, хоча [PERSON] говорив, що хотів би бачити [PERSON] частіше. Коли [PERSON] забрала [PERSON] до себе, [PERSON] продовжувала з ним спілкуватись, приїжджала до [PERSON] відвідати його. [PERSON] був при здоровому глузді, активний, не нарікав на погане ставлення зі сторони [PERSON] .. Свідок [PERSON] також повідомляла, що часто спілкувалась із [PERSON] , який за столом неодноразово згадував, що заповіт він склав на [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Зазначений правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 06.04.2016 р. у справі № 6-551цс16 та Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 р. у справі № 688/2452/17. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи недоведеність стороною позивача позовних вимог, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed