Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

В січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому прохає визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що разом з відповідачкою мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З 2016 року син проживав разом з ним, проте в жовтні 2022 року [PERSON] приїхала до м. Горішні Плавні та попрохала взяти сина до себе на вихідні. Коли позивач прийшов до школи забрати [PERSON] , адміністрація навчального закладу повідомила, що за заявою матері форма навчання дитини змінена на індивідуальну за адресою проживання бабусі [PERSON] по [ADDRESS] . В січні 2023 року адміністрація навчального закладу повідомила, що дитина до навчання не приступила. Зв`язок з [PERSON] та [PERSON] відсутній. За час проживання з батьком у дитини сформувався тісний зв`язок з місцем його проживання та з батьком, який піклувався про сина та займався його вихованням. Оскільки рішенням виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 184 від 18.08.2022 місце проживання [PERSON] , 20.09.2010 визначено з батьком [PERSON] , а [PERSON] перешкоджає батькові у спілкуванні з дитиною, позивач прохає визначити місце проживання сина разом з ним. Ухвалою суду від 07.03.2023 за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.05.2023 підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] на задоволенні позову наполягали. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що сину [PERSON] краще буде проживати з нею. Представник органу опіки та піклування Малохатько М.В. не заперечувала проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки та її представника та представника третьої особи, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] у місті Комсомольськ Полтавської області народився [PERSON] , батьками якого у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.01.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Згідно довідки б/н від 24.06.2022 виданої КЖРЕП № 1, місце проживання [PERSON] не зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту складеного та підписаного сусідами [PERSON] проживає за адресою без реєстрації (а.с.23). Як убачається з копії свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1998, квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 1/2 частки та [PERSON] 1/2 частки (а.с.21). Рішенням виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 18.08.2022, визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , 1979 року народження (а.с.22). Відповідно до медичного висновку № 26 від 16.07.2020, у [PERSON] наявне захворювання, яке згідно переліку медичних показань дає право на одержання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів віком до 18 років. Вказаний висновок дійсний до 20.09.2028 (а.с.24). Згідно із актом обстеження умов проживання від 25.07.2022, проведено обстеження умов проживання квартири за адресою: [ADDRESS] , в якій проживають [PERSON] та [PERSON] . Санітарно-гігієнічні умови в квартирі добрі, в квартирі зроблений якісний сучасний ремонт, перепланування, замінені вікна, двері. Кімнати достатньо умебльовані м`якими та корпусними меблями. В наявності необхідна побутова техніка. Для малолітньої дитини [PERSON] обладнана дитяча кімната (зроблене перепланування лоджії), в якій розташований куточок для занять (стіл з поличками), дві невеликі шафи для речей. На підлозі килим. Зі слів бабуся [PERSON] дитина проживає разом з батьком [PERSON] з 2016 року. Мати дитини [PERSON] проживала в АР Крим, в даний час мешкає в м. Чернівці. Після призову батька в ЗСУ мати брала дитину до себе та повернула в травні 2022 року. Банківську картку, на яку перераховується допомога на утримання дитини-інваліда матір передала батькові, оскільки вона є отримувачем державної допомоги особам з інвалідністю ( [PERSON] має інвалідність, що підтверджується медичним висновком № 26 від 16.07.2020). Наразі малолітній [PERSON] перебуває у бабусі, яка здійснює догляд за дитиною (а.с.29). Відповідно до інформації, наданої 24.06.2022 спеціалізованою ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу ім. Л.І.Бугаєвської Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, [PERSON] навчається в закладі з 1-го класу 2017 року за індивідуальною формою навчання. Учень проживає разом з батьком [PERSON] , який є приватним підприємцем, на даний час перебуває в ЗСУ. За 2021 -2022 навчальний рік [PERSON] виконував свої батьківські обов`язки. [PERSON] забезпечений всім необхідним для освітнього процесу та потрібними речами для фізичного та духовного розвитку. [PERSON] підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться успішністю та поведінкою сина, сприяє всебічному розвитку дитини. Зі слів батька, мати [PERSON] , із сім`єю не проживає, на даний час перебуває у м. Чернівці. За 2021-2022 навчальний рік у школі не з`являлася, із класним керівником не спілкувалася (а.с.30). На адвокатський запит адвокату Бурлака М.В. спеціалізованою ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу ім. Л.І.Бугаєвської Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано інформацію про те, що [PERSON] , [INFO] , не бере участі в освітньому процесі з 22.12.2022. Матір`ю [PERSON] 22.12.2022 була написана заява щодо зазначення причини відсутності сина 22.12.-23.12.2022. З 1-го класу [PERSON] , [INFO] , учень 4-В класу здобуває освіту за індивідуальною формою навчання, педагогічний патронаж (вчитель [PERSON] ).17.01.2023 був направлений лист до відділу освіти Горішньоплавнівської міської ради (від 16.01.2023 № 01-07/19) з інформацією про те, що [PERSON] з 09.01.2023 не приступив до навчання (а.с.26). Як убачається з заяви [PERSON] адресованої директору ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 ім.Л.І.Бугаєвської Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області Тузіковій А.М., [PERSON] у поданій заяві зазначає, що не надає своєї згоди на те, щоб вчитель проводив заняття з [PERSON] за адресою проживання бабусі [PERSON] . Вважає, що в інтересах [PERSON] найкраще є відвідування саме школи і занять в класі (а.с.32). На адвокатський запит адвокату Бурлака М.В. спеціалізованою ЗОШ І-ІІІ ст. № 5 з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу ім. Л.І.Бугаєвської Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області надано інформацію про те, що [PERSON] , [INFO] , наразі не відвідує заняття в групі реабілітаційного відділення інклюзивно-ресурсного центру. 05.12.2022 [PERSON] був присутній на заняттях, після цього відвідування припинились. Мати дитини, [PERSON] в телефонному режимі повідомила, що дитина буде лікуватися у лікаря-остеопата і тому буде відсутнім на заняттях (а.с.33). Виниклі між сторонами спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25.01.1996) та норми Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання всім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Згідно частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частини перша, друга статті 159 СК України). Правовим наслідком ухилення особою, з якою проживає дитина, від виконання рішення суду щодо способу участі батьків у вихованні дитини, за змістом частини четвертої статті 159 СК України, є передача дитини судом для проживання з тим з батьків, хто проживає окремо. Згідно положень статті 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. За нормами ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Виходячи із змісту 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини участь органу опіки є обов`язковою. У таких випадках орган опіки та піклування надає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, який для суду заздалегідь встановленої сили не має і оцінюється у сукупності з іншими доказами, також суд може не погодитись із наданим висновком. За висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнвської міської ради Кременчуцького району Полтавської області визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком визнано доцільним (а.с.90-91). За змістом ч.2 ст.159 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України). У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07.12.2006, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Положеннями статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вказує, що орган опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, з урахуванням думки комісії з питань захисту прав дитини, визнано доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] (а.с.90-91). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". Аналіз наведених норм права, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.02.2016 у справі "N.TS. та інші проти Грузії" зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, § 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків. Згідно із ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення, судовий орган надає дитині можливість висловити свої думки і приділяє цим думкам належну увагу. Зазначена норма міжнародного права кореспондується із приписами ч.2 ст.171 СК України, згідно із якою дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд зазначає, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи такі спори, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків обох батьків щодо своїх дітей, повинен ухвалити таке рішення, яке б відповідало інтересам дитини. Під інтересами дитини треба розуміти забезпечення умов, необхідних для її повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку, що є неодмінним атрибутом належного сімейного виховання. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Виходячи із змісту пояснень позивача та дослідивши надані докази, судом встановлено, що з 2016 року, тобто понад шість років дитина безпреривно проживала з батьком, який піклувався про сина, займався його вихованням, розвитком та лікуванням, тобто належним чином виконував свої батьківські обов`язки. Зазначені позивачем обставини, узгоджуються із наданими в ході розгляду справи поясненнями представника третьої особи, яка зазначила, що батьком створені належні умови для проживання та розвитку дитини. З приводу врахування думки дитини при вирішенні питання щодо її місця проживання судом звернуто увагу на вік дитини, відношення між сторонами у спорі, і перш за все на стан здоров`я дитини, яка має інвалідність підгрупи «А», а також на позицію сторін та їх представників, представника органу опіки та піклування, які заперечували проти заслуховування думки дитини, судом думка дитини не заслуховувалась. З огляду на дане, виходячи із встановлених обставин справи та принципу правової визначеності, враховуючи пріоритетність прав дитини, які повинні бути непорушними незалежно від стосунків батьків між собою, суд вважає за необхідне визначити місце проживання [PERSON] разом із позивачем.

Outcome: approved