Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

У червні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТзОВ) «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису №87145, вчиненого 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем, яким запропоновано стягнути з позивачки на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» заборгованість за кредитним договором №500314371 від 23 жовтня 2012 року за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року в розмірі 42217,54 гривень та 50 гривень плати за вчинення виконавчого напису. Позов мотивовано тим, що у травні 2023 року позивачці стало відомо про відкриття приватним виконавцем виконавчого округу Волинської області Таранко Дмитром Вікторовичем виконавчого провадження з виконання оспорюваного виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки кредитний договір №500314371 від 23 жовтня 2012 року, за яким запропоновано стягнути кошти, нотаріально не посвідчений. Закінчились строки позовної давності щодо стягнення заборгованості. Крім того, позивач заперечує розмір заборгованості, посилається на часткове повернення кредиту. Ураховуючи наведене просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, і стягнути з відповідача 1073,60 гривень судового збору за подання позовної заяви, 536,80 грн за подання заяви про забезпечення позову, 5000 гривень витрат на правничу допомогу. У письмовій заяві від 20.06.2023 ТзОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» позов визнало, просило вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до приписів статті 142 ЦПК України. Зменшити витрати на правничу допомогу до 1000 гривень. Від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, пояснень не надходило. На підставі пункту 2 частини шостої статті 19, частини першої статті 274 ЦПК України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання сторони не з`явились, клопотали про розгляд справи у їхній відсутності. У зв`язку з неявкою усіх учасників справи фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до вимог статті 247 ЦПК не здійснювалось. Дослідивши докази у справі суд дійшов висновку про задоволення позову з таких мотивів. За матеріалами справи 23 жовтня 2012 року між ПАТ «Альфа- Банк» і [PERSON] у простій письмовій формі укалдений кредитний договір №500314371, за умовами якого позивач отримала кредит в розмірі 12534 гривень під 25% річних строком до 26 жовтня 2015 року. 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис №87145, у якому запропоновано стягнути з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компаніями«Еліт Фінанс», якому ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №250521-ФК від 25.052021, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компаня упарвління активами» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №20/ФК від 09.07.2020, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенціїя з повернення боргів» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №20/01/20-1/2 від 20.01.2020, якому в свою чергу ТОВ «ДАТА МАЙНІНГ ГРУПП» відступило право вимоги на підставі договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016, якому АТ «Альфа Банк» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за Кредитним договором №500314371 від 23.10.2012, укалденого між АТ «Альфа Банк» та [PERSON] , заборгованість за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року в розмірі ; -12055,27 гривень заборгованості за тілом кредиту, -15212,27 гривень заборгованості за відсотками і комісією, -14950 гривень заборгованості за штрафними санкціями, -50 гривень за вчинення виконавчого напису. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Таранком Д.В. від 15 грудня 2021 року відкрито виконавче провадження №67918713 з виконання виконавчого напису нотаріуса. Предметом позову є оспорювання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках та порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19\~статті 34 Закону України «Про нотаріат»), під час якої нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до\~статті 87\~Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону\~України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~(далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Отже безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 зроблено висновок, про те, що судовими рішеннями визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», тому договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Зміни до Переліку №1172, які дозволяли вчиняти виконавчий напис у кредитних правовідносинах на підставі нотаріально не посвідчених договорів, визнані нечинними постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14. Таким чином, на час вчинення оспорюваного виконавчого напису 03.06.2021, для нотаріуса для підтвердження безспірності заборгованості передбачалось надання: а)\~оригіналу нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. У постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц зазначено: «законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ Порядку). Верховний Суд зазначає, що дійсно на сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Таке повідомлення (заява, претензія, лист-вимога тощо) передається позикодавцем позичальнику у порядку, визначеному\~статтею 84 Закону України «Про нотаріат». У цій справі кредитний договір в нотаріальній формі не посвідчувався, визначений у договорі строк кредитування закінчився у 2015 році, таким чином нотаріусом не була дотримана встановлена законом процедура стягнення боргу на підставі виконавчого напису, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Відповідач визнав позов і таке визнання не суперечить змісту спірних правовідносин і положенням законодавства. Відповідно до частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору при поданні позову. За правилами частини першої статті 141 ЦПК України решту 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору, що становить відповідно 805,20 гривень, належить стягнути з відповідача на користь позивача. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд керується наступним. В силу частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства\~є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.\~\~\~\~\~\~ \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї позову, а також стимулювання сторін \~до досудового вирішення спору. Статтею 134 ЦПК визначено, що кожна сторона разом з першою заявою по суті справи подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла чи очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних витрат, за винятком сплаченого нею судового збору. За матеріалами\~даної цивільної\~справи у\~позовній заяві\~позивач вказала,\~що понесла\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу в\~розмірі 5\~000\~гривень та\~надала докази\~таких витрат. На підтвердження витрат, які позивач фактично понесла на професійну правничу допомогу для захисту порушених прав, суду наданий договір 324/2023 від 23.05.2023, розрахунок наданих послуг, акт прийняття виконаної роботи, квитанція від 05.06.2023 про оплату 5000 гривень. Згідно з пунктом першим частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до\~частини четвертої\~ статті\~137\~ЦПК України\~розмір витрат\~на оплату\~послуг адвоката\~має бути\~співмірним із:\~складністю справи\~та виконаних\~адвокатом робіт\~(наданих\~послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих критеріїв суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved