Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Адвокат Швець Р.Ю., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ? Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна; Старший державний виконавець Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Зубік Вікторія Вікторівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно з прохальною частиною позовної заяви, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 16.07.2021 року №2724 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 64076 грн. 19 коп. Обґрунтовуючи позовні вимоги покликається на те, що виконавчий напис №2724 від 16.07.2021 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни про стягнення заборгованості є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Стягувачем не надсилалася на адресу боржника письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором. Отже, виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням, оскільки не дотримано принципу безспірності. Окрім того, позивач вказує, що при вчиненні виконавчого напису, приватним нотаріусом не дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Зауважує, що вищевказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки в момент вчинення виконавчого напису нормативно-правовий акт, який допускав вчинення виконавчих написів нотаріусів на кредитних договорах, був визнаний незаконним та нечинним за рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, що набрало законної сили, законних підстав для можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі не існувало. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28.04.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 09.05.2023 року, ухвалою суду, задоволено заяву адвоката Швеця Романа Юрійовича, який діє в інтересах [PERSON] про забезпечення позову. Зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, на підставі якого, старшим державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - Зубік Вікторією Вікторівною було винесено постанову від 29.10.2021 у ВП№66659408 про звернення стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» боргу в загальній сумі 64076 грн. 19 коп. 24.05.2023 року від представника Акціонерного товариства «Ідея Банк» надійшов відзив на позовну заяву. З тексту поданого відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з пред`явленим позовом та заперечує проти його задоволення у повному обсязі з огляду на те, що 01.10.2018 між [PERSON] та банком було укладено кредитний договір №Z02.00410.004350603, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 35825 грн. Відповідач вказує, що свої зобов`язання перед позичальником виконав, проте остання своїх зобов`язань не виконувала, тому станом на 07.06.2021 у неї утворилася заборгованість у розмірі 56167,45 грн. У зв`язку з наведеним, АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни з заявою від 13.07.2021 про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] 56167,45 грн боргу за вищезазначеним кредитним договором та витрат на його вчинення. На виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 до заяви, як вказує відповідач, було надано усі необхідні документи, що і підтверджує безспірність заборгованості. Відповідач стверджує, що 10.06.2021 АТ «Ідея Банк» надіслав позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.06.2021, проте [PERSON] не висловила жодних своїх заперечень щодо боргу. 05.06.2023 року представником позивача - адвокатом Швець Р.Ю. подано до суду відповідь на відзив. На твердження сторони позивача, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Натомість, відповідачем, у супереч вищенаведеним нормам, не було надано доказів того, що для вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусу було надано первині документи. Відтак, адвокат Швець Р.Ю. просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 23.06.2023 року від представника Акціонерне товариство «Ідея Банк» надійшли письмові заперечення на відповідь на відповідь на відзив. З тексту заперечень вбачається, що відповідач наполягає на тому, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений з додержанням вимог чинного законодавства, а стягнута заборгованість є безспірною. Відтак, просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. У судовому засіданні позивач та її представник, кожен окремо, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, з наведених у позовній заяві підстав. Просили визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни від 16.07.2021 року №2724 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 64076 грн. 19 коп. Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України, що підтверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями, а також довідками про доставку електронного листа на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи. Суд враховує, що сторони обізнані про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явились, відтак, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також беручи до уваги те, що згідно з наявним у матеріалах справи відзивом, представник відповідача просив проводити розгляд справи за її відсутності, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Крім того, вирішуючи питання про можливість розгляду справи, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 177 ЦПК України, до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування. Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Отже, зважаючи на наявність у матеріалах справи матеріалів які засвідчують факт вчинення оспорюваного виконавчого напису, а також враховуючи тривалість провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, відсутність інших клопотань та доповнень від учасників процесу, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для розгляду справи по суті. Відтак, зважаючи на те, що сам факт вчинення оспорюваного виконавчого запису нотаріусу сторонами не оспорюється, суд не вбачає за доцільне повторно відкладати судовий розгляд, адже така процесуальна дія може призвести до недотримання розумних строків розгляду справи, що, у свою чергу, може порушити права учасників процесу на розгляд справи у розумні строки. Також, суд враховує положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. З досліджених у процесі розгляду матеріалів судової справи, судом встановлено, що 01.10.2018 року між [PERSON] та банком було укладено кредитний договір №Z02.00410.004350603, згідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 35825 грн. Як стверджує відповідач, у зв`язку з тим, що позивач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконувала, станом на 07.06.2021 у неї утворилася заборгованість у розмірі 56167,45 грн., яка складається з: строкового основного боргу - 6898 грн. 55 коп.; простроченого основного боргу - 25319 грн. 26 коп.; прострочених процентів - 6458 грн. 01 коп.; строкових процентів - 52 грн. 52 коп.; строкової плати за обслуговування кредиту - 114 грн. 64 коп.; простроченої плати за обслуговування кредиту - 15184 грн. 51 коп.; пені ?2139 грн. 96 коп. 10 червня 2021 року АТ «Ідея банк» було надіслано вимогу до [PERSON] про усунення порушення кредитних зобов`язань, у якій зазначено, що станом на 07 червня 2021 року заборгованість позивача за кредитним договором становить 56167 грн. 45 коп. Відповідачем до матеріалів судової справи було долучено вищевказану вимогу, а також підтвердження про скерування такої позивачу поштовим відправленням 7950101961166. Однак, вказане не доводить факт того, що [PERSON] отримала вказану вимогу. Оскільки матеріали справи не містять відомостей про одержання боржником даного листа скерованого банком на її адресу. За таких обставин стверджувати, що боржник могла висловити незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу неможливо. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Так, у постанові від 10.11.2021 року у справі N 758/14854/20 (провадження N 61-15111св21) Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду викладено правовий висновок наступного змісту: «Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.». Отже, сам факт скерування банком вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань боржнику, не дає підстав стверджувати, що останній був вчасно проінформованим про наявність заборгованості та мав можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. 13 липня 2021 року АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] 56167 грн. 45 коп. боргу за кредитним договором. 16 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О. М. вчинено виконавчий напис № 2724 про стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №Z02.00410.004350603 від 01 жовтня 2018 року, укладеним з АТ «Ідея Банк», заборгованості у розмірі 56167 грн. 45 коп. та плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму у розмірі 64076 грн. 19 коп. Відповідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно п. 19 частини 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних правовідносин подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Вказаний пункт Переліку втратив свою силу згідно постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, якою визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року №663 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992 року №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову у їх вчиненні» роз`яснено, що відповідно до ст.ст.34,36,87,88 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, передбаченими спеціальними нормативними актами з цього приводу, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 16 липня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, а тому вчиняючи 16 липня 2021 року виконавчий напис № 2724, приватний нотаріус Сазонова О.М. безпідставно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною. Таким чином, відповідачем не було доведено, що при винесенні виконавчого напису було дотримано вищевказаних вимог чинного законодавства, а саме, що приватному нотаріусу було надано документи, які підтверджують безспірність заборгованості - оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про погашення заборгованості, що є необхідними умовами для вчинення виконавчого напису. Оцінюючи доводи сторін стосовно посилання на практику судів касаційної інстанції, суд, виходячи з встановлених в ході розгляду обставин, вважає, що саме наведена вище практика, яка покладена в основу даного рішення, є найбільш релевантною до правовідносин у цій справі, а тому саме ці висновки Верховного Суду повинні бути застосовані у даній справі. Недотримання хоча б однієї вимоги чи положення чинного законодавства під час здійснення виконавчого напису є законною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню. Наведене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході судового провадження. Наведеним також спростовуються доводи відповідача АТ «Ідея Банк» викладені у відзиві на позовну заяву. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення заявлених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати, що складаються із судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073 грн. 60 коп., судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі - 536 грн. 80 коп, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Даних про інші судові витрати на момент ухвалення рішення матеріали справи не містять. Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.158 ЦПК України, у разі у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: approved