Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог 13.06.2023 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшла згадана позовна заява, в якій представник позивача просить визнати за [PERSON] , право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] в с. Кримки, Звенигородського району, Черкаської області, а саме: на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS] , загальною площею 57,2 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м., який складається з: житлового будинку А, прибудови, а, сараю Б, сараю Б1, гаража В, погреба Г, вбиральні Д, огорожі №1, який належав [PERSON] на підставі біржевої угоди (договір) купівлі - продажу житлового будинку, виданої Шполянською товарною біржею 12.04.2001 року № 196/01. Аргументи учасників справи. [INFO] в с. Кримки, Звенигородського району Черкаської області помер батько позивачки [PERSON] . Позивач є спадкоємець за заповітом. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований у [ADDRESS] , загальною площею 57,2 кв.м., який належав померлому на підставі біржевої угоди від 12.04.2001 року №196/01, та земельної ділянки площею 2,1137 га, кадастровий номер 7125710100:02:001:0572, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована за адресою: Черкаська область, Звенигородський район, Шполянська міська рада. Позивачка 15.12.2022 року отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Крім того нотаріус 15.12.2022 року виніс постанову якою відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований по [ADDRESS] , у зв`язку з ненаданням документа який би підтвердив дійсність біржевої угоди від 12.04.2001 року, щодо підтвердження права власності на житловий будинок за Спадкодавцем. З огляду на такі обставини, позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 19.06.2023 було відкрито провадження по справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник відповідача у суд не з`явився, про час, дату та місце розгляду був належним чином повідомлений, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника за наявними у справі доказами. Вирішення справи залишили на розсуд суду. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе ухвалити рішення у цій справі за результатами підготовчого засідання. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 24.07.1982 року виданого районним ЗАГС м. Шпола, Черкаської області, підтверджується факт народження [PERSON] , яка народилася [INFO] , про що 24.07.1982 року зроблений запис № 24. Батьками записані : [PERSON] та [PERSON] . (а.с. 12). Згідно із свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 09.09.2010 року виданого виконкомом Кримківської сільської ради Шполянського району Черкаської області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09.09.2010 року, про що в книзі реєстрації шлюбів 09.09.2010 року зроблений запис №2. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінилося на - « [PERSON] ». (а.с.13). Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 01.11.2022 Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), [PERSON] помер [INFO] у віці 64 років, про що 01.11.2021 року складно відповідний актовий запис №366. (а.с.14). Відповідно до копії заповіту від 19.10.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Горбачем В.П., зареєстровано в реєстрі за №2034, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платників податків - [NUMBER] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося та все те, що ще буде належати на час смерті, а також належні майнові права та обов`язки на час смерті (все майно, яке набуте до написання заповіту, так і отримане після його посвідчення до моменту смерті) заповідаю [PERSON] , що народилася [INFO] в м. Шпола, Черкаської області. (а.с. 15). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 70931811 від 15.12.2022, спадкова справа № 69221709, номер у нотаріуса 28/2022, місце заведення: Черкаська область, Звенигородський район, приватний нотаріус Горбач В.П., дата заведення 29.03.2022; спадкодавець: [PERSON] , дата смерті - [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину № 70048531, дата видачі 15.12.2022, номер у реєстрі 1632. Спадкоємець: [PERSON] . Спадове майно: нерухоме, земельна ділянка, площею 2,1137 га, кадастровий номер 7125710100:02:001:0572, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 16). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.12.2022 року виданого приватним нотаріусом Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області, спадкова справа №28/2022, зареєстровано в реєстрі за № 1632, [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,1137 га, кадастровий номер 7125710100:02:001:0572, яка розташована: Черкаська область, Звенигородський район, Шполянська міська рада. (а.с. 17). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 317852407 від 15.12.202 року виданого приватним нотаріусом Горбачем В.П. Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області, [PERSON] є приватним власником 1/1 земельної ділянки площею 2,1137 га, кадастровий номер 7125710100:02:001:0572, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована: Черкаська область, Звенигородський район, Шполянська міська рада. Підстава виникнення - свідоцтво про право на спадщину за зповітом, серія та номер: 1632, виданий 15.12.2022, видавник [PERSON] , приватний нотаріус Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області. (а.с. 18). Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] , від 27.02.1990 року, інвентаризаційна справа № 3892, виготовленого ЧООБТІ, за адресою: [ADDRESS] розташований житловий будинок, площею 57,2 квадратних метри, житловою площею - 33,4 кв.м., який позначений літерою - А, та господарські будівлі та споруди, які позначені літерами а) - веранда, Б - сарай, В -гараж, Г - погреб, Б-1 - сарай, Д - вбиральня, №1 - горожа.. (а.с.19-25). Відповідно до довідки комунального підприємства Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації Шполянський відділок від 11.05.2023 №166 ,станом на 01.01.2013, домоволодіння [ADDRESS] зареєстроване у Шполянському виробничому відділку КП «Черкаське об`єднане бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] , на підставі біржової угоди (договір) купівлі - продажу житлового будинку, видана Шполянською товарною біржовою 12.04.2001 року №196/01. (а.с. 29). Відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки наданої ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик», дата оцінки 19.05.2023 року, назва об`єкта оцінки - житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 57,2 кв.м., що розташований за адреосю: [ADDRESS] , ринкова вартість з врахування земельної ділянки та без (ПДВ) становить 160160 грн. (а.с. 31-32). Згідно п.1 Біржової угоди (Договору) купівлі - продажу житлового будинку від 12.04.2001 року укладеного між брокерською конторою приватного підприємства «Київська Русь» в інтересах [PERSON] та Брокерська контора Шполянська філія «СТД «Черкасиагро», що діє згідно клієнтської заявки від імені [PERSON] , уклали біржову угоду про таке: [PERSON] продав, а гр. [PERSON] купив житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 5. цієї угоди продаж житлового будинку відбувається за 8355,00 грн, які покупець сплатив продавцеві в повному обсязі до підписання цього договору. Відповідно п.6 угоди, покупець, тобто гр. [PERSON] набуває право власності на житловий будинок з дня засвідчення (реєстрації) договору Шполянською товарною біржою та після повного розрахунку з продавцем. Відповідно п.12 угоди, відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України договір підлягає обов`язковій реєстрації в Шполянській дільниці БТІ Черкаської області. Біржова угода зареєстрована в реєстрі обліку біржевих угоди від № 196/01. Право приватної власності зареєстровано Шполянським відділком ЧОО БТІ за [PERSON] , і записано в реєстрову книгу 10.07.2001 під номером 8, реєстровий № 2037, інвентаризаційна справа №3892 . (а.с.26-27). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2022 винесену приватним нотаріусом Звенигородсьокого районного нотаріального округу Горбачем В.П., вих.№ 224/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з ненаданням документа, який би підтвердив дійсність біржевої угоди від 12.04.2001 року, виданої Шполянською товарною біржею, зареєстрована в реєстрі обліку біржевих угод під №16/01 щодо підтвердження права власності на житловий будинок за адресою: за Спадкодавцем. Крім цього у постанові зазначено, що згідно матеріалів спадкової справи №28/2022 спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняла дочка [PERSON] , 1982 року народження. Інші спадкоємці, крім [PERSON] , не зверталися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини або з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. (а.с.28). Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Згідно до п.3. ст.46 Закону України «Про нотаріат», неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно ст.49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України; не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії; є сумніви у тому, що фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, усвідомлює значення, зміст, правові наслідки цієї дії або ця особа діє під впливом насильства; з проханням про вчинення нотаріальної дії звернулась особа, яка в установленому порядку визнана недієздатною, або уповноважений представник не має необхідних повноважень; правочин, що укладається від імені юридичної особи, суперечить цілям, зазначеним у їх статуті чи положенні, або виходить за межі їх діяльності; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла плату за її вчинення; особа, яка звернулася з проханням про вчинення нотаріальної дії, не внесла встановлені законодавством платежі, пов`язані з її вчиненням; в інших випадках, передбачених законом. Нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно п.4.15 Глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 22.02.2012 року за №282/20595, за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Пунктом 11, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зі ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. При цьому, п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01.01.2004 року, визначено, що цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у квітні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно ст. 224, 227 ЦК УРСР 1963 року, в редакції від 30.10.1999 року яка була чинною станом на 12 квітня 2001 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В той же час, даний кодекс не врегульовував питання купівлі - продажу іншого нерухомого майна, яке не відноситься до житла. У відповідності до ст. 47 ЦК УРСР, нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст. 54 Закону України «Про нотаріат» в редакції станом 29.11.2000 року яка була чинною на дату укладання договору купівлі - продажу будівлі від 12.04.2001 року, нотаріуси та посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. У відповідності до ст. 55 даного закону , угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, які підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Згідно п. 27 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затверджено наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, в редакції від 17.10.2000 року, яка була чинною на дату укладання договору купівлі - продажу будівлі від 12.04.2001 року, нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов`язковому нотаріальному посвідченню підлягають зокрема - договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) жилого будинку, іншого нерухомого майна (статті 227, 242, 244, 426 Цивільного кодексу). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними з підстав недодержання нотаріальної форми» від 28.04.1978 № 3, яка була чинною на дату укладання договору купівлі продажу будівлі від 12.04.2001 року, визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. В той же час, згідно п.1.5 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженого наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 №121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за №399/2839, яка була чинною станом на 12 квітня 2001 року, Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Пунктами 1.6, 1.7, даної Інструкції, передбачалося, що Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 1.9. згаданої Інструкції, до об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, віднесено зокрема, - житлові і нежитлові будинки, садові будинки, дачі, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках вулиць, площ і провулків під окремими порядковими номерами. В пункті 2.1. Інструкції, зазначено, що реєстрація провадиться на підставі правовстановлювальних документів (додаток 1) у такому порядку: ) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлювального документа (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в алфавітний журнал адрес (додаток 2); г) прізвище, ім`я та по батькові фізичних осіб - власників нерухомого майна вноситься в алфавітний журнал або картку картотеки власників (додатки 3, 4); ґ) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис (додаток 5). Якщо на правовстановлювальному документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа (додаток 6); д) на копії правовстановлювального документа робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; е) до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище, ім`я та по батькові або найменування власника, назва і зміст правовстановлювального документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію. Відповідно до п 9. додатку №1 до згаданої вище інструкції, договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, входять до переліку правовстановлючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.2 ст. 9 ЖК Української РСР у редакції станом на 30.03.2000 року, яка була чинною на дату укладання договору купівлі - продажу будівлі від 12.04.2001 року, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законодавством України. Відповідно до ч.2 ст. 12 Закону України «Про власність» в редакції від 11.04.1995 року, яка була чинною на дату укладання договору купівлі - продажу будівлі від 12.04.2001 року, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу», в редакції від 16.02.1993 року, яка була чинною станом на 11.04.2001 року, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; якщо її учасниками є члени біржі; якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. В той же час відповідно до ч.1 ст. 128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Верховний Суд у постанові від 21.07.2021 справа № 640/3509/19, зробив висновок, що положення статті 227 ЦК Української РСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний. Таким чином, договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (в нашому випадку квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійсним. Відповідно до ч.ч.5,6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно із п.1,2 ч.3 ст.3. Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до ч.1 ст 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Із матеріалів справи випливає, що позивачка оформила частину спадкового майна після смерті батька, а саме земельну ділянку, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом. У той же час нотаріус відмови в оформленні спадкових прав на житловий будинок із господарськими спорудами, оскільки договір купівлі -продажу будинку був укладений на товарній біржі не зареєстрований при житті спадкодавцем. Судом встановлено, що між сторонами [PERSON] та [PERSON] мав місце договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.04.2001 року, а саме житловго будинку за адресою: [ADDRESS] , який не був нотаріально посвідчений, як того вимагає частина перша статті 227 ЦК УРСР, але він був письмо укладений та зареєстрований в реєстрі обліку біржевих угод під № 196/01. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманого у власність житлового будинок у Шполянському відділку Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 10.07.2001 року (за реєстровим № 2037, в реєстровій книзі №8 зроблено відповідний запис). Зі змісту Біржевої угоди від 12.04.2001 року також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 8355,00грн. Обидві сторони умови договору виконали, однак нотаріально його не посвідчили, оскільки оформляли його на біржі . В той же час, оскільки відповідач не заперечує проти позовних вимог, та враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, суд вважає, що обмеження позивача у оформленні спадщини буде невиправданим втручанням у його приватну сферу і становитиме для нього надмірний тягар та не забезпечить розумний баланс між інтересами сторін. Ураховуючи наявні матеріали справи та встановлені обставини, суд вважає, що позивач будь-яким іншим шляхом не зможе захистити своє право та унеможливить використати механізм визнання права власності на майно. Суд дійшов висновку, що Біржеву угоду від 12.04.2001 року слід вважати дійсною, а [PERSON] , слід вважати таким, якому за життя належав житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Обраний позивачем спосіб захисту права - визнання права є ефективним, право позивача підлягає захисту, оскільки іншого порядку захисту права в даному випадку не існує, тому позов підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач просить залишити судові витрати на своєму рахунку. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи викладене та

Outcome: approved