Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

В травні 2023 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором позики. У позовній заяві позивач вказав, що 13 жовтня 2021року між ТзОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №09855-10/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 21 вересня 2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 21092022 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 32625 грн., з яких 9000 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу та 23625 грн.\~сума заборгованості за відсотками. Всупереч підписаним умовам договору, відповідач не виконував належним чином його умови, не сплатив відсотки за користування коштами, та своєчасно не здійснив повне погашення заборгованості за договором, що стало причиною виникнення простроченої заборгованості. Позивач просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати по справі. 22 червня 2023 року представник відповідача адвокат Палікиржа Л.В. подала відзив на позов, в обґрунтування зазначивши, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення, оскільки, позивачем не надано доказів підпису кредитного договору саме відповідачем, а також відсутні докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Кредитор не дотримав вимог Правління НБУ від 21 липня 2015 постанову №467 «Про схвалення Методичних рекомендацій щодо роботи банків з боржниками\~фізичними особами, у яких виникли/можуть виникнути фінансові труднощі». Відповідача не було повідомлено про відступлення права вимоги. Того відсутні докази, щоб стверджувати, що такі договори про відступлення права вимоги та повідомлення про відступлення права вимоги і справді направлялися і вручалися, а не були складені безпосередньо перед зверненням до суду. Також, представник відповідача стверджує, що позивачем невірно пораховано відсотки по кредиту. Оскільки сума кредиту становить 9000 грн., термін 30 діб, згідно п.1.3 сплачується 1.25 відсотки на добу, тому відсотки за користування коштами повинні складати 3375 грн. Отже, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог. Представник позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» Чечельницька А.О. подала відповідь на відзив, в якому вказує, що кредитний договір №09855-10/2021 від 13.10.2021 року було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 0370. Позичальником власноручно було зазначено рахунок на який перераховувались кредитні кошти. Також, представник позивача вказує, що позивач не долучив до позову оригіналів первинних документів по вказаному кредиту, оскільки не являється первісним кредитором. До відповіді на відзив представник позивача [PERSON] також долучила розрахунок заборгованості по кредиту, повний текст Договору факторингу №21092022, та реєстр боржників до вказаного договору. Представник позивача Чечельницька А.О. просить судові засідання проводити у її відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких мотивів. Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 09855-10/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом Позичальника, відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону Відповідача, про що свідчить п.п.6, 7 кредитного договору, адреса, реквізити та підписи сторін. Відповідно до п.п.1.1 п.1 Кредитного договору Товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 9000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з договором сторони узгодили суму позики - 9000 грн, строк - 30 днів, тобто до 11.11.2021 року; за користування кредитом клієнт сплачує 456.25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% на добу; для клієнта, якому товариство вперше надає кредит, діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,5 % на добу за умови повного повернення кредиту протягом 30 днів з моменту надання кредиту; з метою поглиблення довіри до Товариства клієнту може бути запропонований індивідуальний промокод для зниження стандартної процентної ставки, яка становить 2,5% на добу. 21.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №21092022, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №21092022 від 21.09.2022 року ТОВ «ФК«ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до\~ [PERSON] \~в сумі 32625 грн.,з яких: 9000 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу; 23625 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно зст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 цієї статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частина першастатті 1055\~ЦК України визначає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. За змістомстатті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України). Заст.\~1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст.\~610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно дост.\~625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п.6 ч.1 ст.3\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст.\~639\~ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За п. 1 ч. 1 ст.512\~ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1ст.\~514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином право вимоги за договором кредитування, укладеним [PERSON] з первісним кредитором, перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку наразі останній повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір такої заборгованості суд вказує, що за абз. 2 ч. 1ст.\~1048\~ЦК України в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1ст.\~1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст.\~625\~ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Суд відхиляє посилання ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі, оскільки, суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості. Отже, суд зазначає, що нарахування позичальнику відсотків за межами дії укладеного ним кредитного договору суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Підсумовуючи, суд дійшов висновку, що судом було встановлено наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором про надання фінансового кредиту № 09855-10/2021 від 13.10.2021 в сумі 9000 грн. заборгованість за основним боргом, а також заборгованість за відсотками за 30 днів (строк дії договору) в сумі 3375 грн. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей\~1\~та\~17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів"\~встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії"). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За такого, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі: 1017 грн. (12375 грн. х 100 % / 32625 грн.= 37.9%; 2684 х 37.9% / 100 % = 1017 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial