Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

В червні 2022 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа Узинська міська рада про відновлення меж земельної ділянки, посилаючись на наступні обставини. Вона, [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею (га) - 0,5901, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 3220485801:02:022:0052 - площа (га) - 0,25 та 3220485801:02:022:0053 - площа (га) - 0,3401, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом №НТВ 363717 та №НТВ 363716. Право власності на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 липня 2020 року. Також, вона є спадкоємцем будинку та господарських споруд розміщених на цій земельній ділянці, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Даний будинок з прилеглою присадибною ділянкою 24 червня 2022 року перейде їй в спадок після смерті її рідного брата - [PERSON] , який помер [INFO] . По сусідству з її домоволодінням знаходиться домоволодіння, в якому проживає [PERSON] - Відповідач по справі. Відповідач використовує частину її земельної ділянки, огородивши її бетонним парканом - висотою 2 м. В добровільному порядку Відповідач відмовляється звільнити частину її земельної ділянки та відновити межові знаки, встановлені згідно законодавства. Тому 04 травня 2022 року вона була вимушена викликати інженера-геодезиста, поліцію і самостійно в присутності представника села відновлювати межові знаки (акт про встановлені межові знаки та фото додаються). Згідно акту, складеного [INFO] комісією у складі старости села - [PERSON] , інженера-геодезиста - [PERSON] та суміжників: її - [PERSON] та Відповідача - [PERSON] було проведено перевірку межових знаків на місцевості між вказаними суміжними землекористувачами, та встановлено, що межові знаки не відповідають дійсності на місцевості. Суміжник - [PERSON] відмовляється відновлювати межові знаки та порушив їх - витягнувши 2 точки, що було відміряно геодезистом. Та надав своїми діями їй матеріальної шкоди на суму - 4 000 (чотири тисячі гривень 00 копійок) - вартість виклику інженера-геодезиста. [PERSON] мешкає в будинку на який у нього не має права приватної власності. Даний житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області. 04 травня 2022 року інженером-геодезистом у присутності сторін були відновлені межі належної їй земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах згідно з планом, відповідно до даних державного акту на право власності на земельну ділянку та технічної документації із землеустрою щодо складання вказаного державного акту. Попри все це - Відповідач й надалі перешкоджає їй у користуванні її землі - не прибирає паркан і не дає доступу до її земельної ділянки, хоча дільничний надав Відповідачу 7 днів на добровільне усунення перешкод. Станом на сьогоднішній день перешкоди не усунені - паркан стоїть та вона не має доступу до земельної ділянки. Просила суд зобов`язати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, загальною площею (га) 0,5901, кадастровий номер: 3220485801:02:022:0052 - площа (га) - 0,25 та 3220485801:02:022:0053 - площа (га) - 0,3401, розташованої за адресою: [ADDRESS] на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, яка (перейде їй у спадок) та належить її покійному брату - [PERSON] , на підставі свідоцтв про право власності № [NUMBER] від 11 липня 2016 року та № НТВ 363716 від 11 липня 2016 року, шляхом відновлення межових знаків та звільнення земельної ділянки. Судові витрати покласти на Відповідача - [PERSON] ( а. с. 1-7 том 1 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2022 року (а. с. 109 том 1 ), головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Ухвалою судді від 08.06.2022 року позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа Узинська міська рада про відновлення меж земельної ділянки була залишена без руху ( а. с. 113-115 том 1 ). 21 червня 2022 року за вх. № 19509 судом отримано заяву про усунення недоліків позовної заяви ( а. с. 117 том 1 ) та квитанцію про сплату судового збору ( а. с. 118 том 1 ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. 22 червня 2022 року здійснено запити стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] ( а. с. 119 том 1 ). 11 липня 2022 року за вх. № 22300 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 122 том 1 ). З отриманої інформацій вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 05.10.2000 року. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від 13 липня 2022 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 02.08.2022 року ( а. с. 123-124 том 1 ). 01 серпня 2022 року від представника відповідача - адвоката Діденко О.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, вх. № 25585, в якому просив позивачу в позові відмовити ( а. с. 134-138 том 1 ). 01 серпня 2022 року за вх. № 25652 судом отримано від [PERSON] зустрічну позовну заяву, яка мотивована наступним. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія ААВ № 508593 від 29.05.1995 року, довідки Розаліївської сільської ради від 26.08.2020 р., № 02-21-258), та, відповідно технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 01.12.1997 року, він є спадкоємцем та власником майна [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Інформаційна довідка з Білоцерківського МБТІ про належність вищезазначеного будинку буде надано до суду в судове засідання, так як зараз немає відповіді на поданий запит. Відповідно довідки старости Розаліївського старостинського округу № 9 від 30.05.2022 року за № 09/17-32-12, «...згідно з даними з Книги по господарського обліку земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] належать [PERSON] в розмірі - 0,60 га: з яких для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,35 га.» Відповідно довідки старости Розаліївського старостинського округу № 9 від 20.05.2022 року за № 09/17-32-11, «...згідно з даними з Книги по господарського обліку земельні ділянки за адресою: [ADDRESS] на сьогоднішній день належить померлому [PERSON] , який помер [INFO] , в розмірі - 0,59 га: з яких для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,34 га.» До первісного позову надано земельно-технічну документацію щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та земельно-технічну документацію щодо відведення у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель під [ADDRESS] . Але, в порушення вимог земельного законодавства, Відповідачі не узгоджували з ним, як із суміжним землекористувачем, межові знаки, розміри та межі земельної ділянки. В Акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, без номера і дати, щодо межі земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] площею - 0,25 га, наданої Відповідачу-2, його не зазначено як суміжного землекористувача, акт на ознайомлення та погодження йому не було надано, хоча він являється суміжним землекористувачем ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] площею - 0,25 га. В Акті прийому-передачі межових знаків на зберігання, без номера і дати, щодо межі земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] площею - 0,3401 га, наданої Відповідачу-2, його не зазначено як суміжного землекористувача, акт на ознайомлення та погодження йому не було надано, хоча він являється суміжним землекористувачем ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] площею - 0,35 га. Отже, при складанні та затвердженні земельно-технічної документації Відповідачами порушено: ч. 1, ч. 2 ст. 10З, ч. 1 ст. 116, ст. 118, ч. 2 ст. 152, Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України « Про землеустрій». Тому, просив суд визнати недійсним рішення Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області серія та номер: 22-217 від 03.04.2018 року про надання у власність [PERSON] земельної ділянки розміром - 0,25 га, кадастровий номер - 3220485801:02:022:0052, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , визнати недійсним рішення Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області серія та номер: 22-218 від 03.04.2018 року про надання у власність [PERSON] земельної ділянки розміром - 0,3401 га, кадастровий номер - 3220485801:02:022:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності - [PERSON] , на земельну ділянку розміром - 0,25 га, кадастровий номер - 3220485801:02:022:0052, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , скасувати реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності - [PERSON] , на земельну ділянку розміром - 0,3401 га, кадастровий номер - 3220485801:02:022:0053, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з Відповідача на його користь понесені судові витрати ( а. с. 155-161 том 1 ). Ухвалою суду від 12 жовтня 2022 року по справі було призначено судову земельно-технічну експертизу ( а. с. 205-209 том 1 ). 12 жовтня 2022 року за вх. № 36226 судом отримано від представника позивача - адвоката Козадаєва В.С. заяву про зміну предмету позову, в якій просив суд зобов`язати [PERSON] усунути позивачу [PERSON] , перешкоди в користуванні майном ( нерухомим майном ), що складається із земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220485801:02:022:0052 та земельної ділянки, площею 0,34401 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220485801:02:022:0053, а саме усунення порушень меж земельної ділянки позивача, звільнення земельної ділянки шляхом знесення ( демонтажу ) споруди ( паркану, огорожі ) на всій протяжності ( довжині ) такої споруди ( паркану, огорожі ), якими відгороджено земельна ділянка ( земельні ділянки ) позивача, за рахунок відповідача ( а. с. 211-219 том 1). Ухвалою суду від 30.12.2022 року відновлено провадження у даній справі ( а. с. 243-244 том 1 ). Ухвалою суду від 24 січня 2023 року витребувано в Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області каталоги координат поворотних точок меж земельних ділянок відповідача [PERSON] в розмірі 0,60 га, з яких для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,35 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] в паперовому вигляді ( завіреному ) в СК ( системі координат ) Державної геодезичної мережі 1963 року в повному обсязі із семизначних цифр до коми, двозначних цифр після коми, з документацій із землеустрою, на підставі яких вони ( земельні ділянки ) були сформовані та отримані відповідні правовстановлюючі документи ( а. с. 43-45 том 2 ). Ухвалою суду від 22 березня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 19 квітня 2023 року ( а. с. 88-90 том 2 ). Розгляд справи неодноразово відкладався з різних підстав, останнього разу по справі оголошено перерву до 12.07.2023 року ( а. с. 144-147 том 2 ). В попередніх судових зсіданнях представник позивача - адвокат Козадаєв В.С. підтримав заяву про зміну предмету позову, надав поясненна аналогічні викладеним в ній та просив вимоги позивача задовольнити. У задоволенні зустрічної позовної заяви просив суд відмовити. Представник відповідача - адвокат Діденко О.В. в попередніх судових засіданнях підтримав зустрічний позов, надав пояснення аналогічні викладеним в ньому, просив задовольнити. Первісний позов [PERSON] просив залишити без задоволення. В судове засідання 12.07.2023 року представник позивача - адвокат Козадаєв В.С. та представник відповідача - адвокат Діденко О.В. не з`явилися, судом 11.07.2023 року за вх. № 30751 та від 12.07.2023 року за вх. № 30849 від представників сторін, судом отримано заяву та клопотання, про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа та відповідач в свою чергу Узинська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення, яке отримано особою за довіреністю Зайцевою 26.06.2023 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, третя особа та відповідач в свою чергу Узинська міська рада про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином у відповідності до вимог ЦПК України. Заяв та клопотань з боку Узинської міської ради на адресу суду не надходило. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності ( ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, які не з`явилися, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, дослідивши матеріали справи, враховуючи пояснення представника позивача [PERSON] - адвоката Козадаєва В.С. та представника відповідача [PERSON] - адвоката Діденко О.В., надані на попередніх судових засіданнях, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем земельної ділянки розташованої за адресою: [ADDRESS] на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, загальною площею (га) - 0,5901, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки: 3220485801:02:022:0052 - площа (га) - 0,25 та 3220485801:02:022:0053 - площа (га) - 0,3401, а також житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 28.11.2022 року ( а. с. 7-8, 11-12, 15-16 том 2 ). Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2022 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки, які розташовані за вказаною адресою з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0052 - площа (га) - 0,25 та 3220485801:02:022:0053 - площа (га) - 0,3401 ( а. с. 9-10, 13-14, 17-18 том 2 ). Так, рішенням Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 03 квітня 2018 року затверджено технічну документацію із землеустрою гр. [PERSON] щодо відведення земельної ділянки, площею 0,2500 га ( кадастровий номер: 3220485801:02:022:0052 ) за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , передано заявнику безкоштовно у власність вищевказану земельну ділянку ( а. с. 184 том 1 ). Рішенням Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 03 квітня 2018 року затверджено проект із землеустрою гр. [PERSON] щодо відведення земельної ділянки, площею 0,3401 га ( кадастровий номер: 3220485801:02:022:0053 ) за цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства, за ю адресою: [ADDRESS] , передано заявнику безкоштовно у власність вищевказану земельну ділянку. [PERSON] приступити до використання земельної ділянки після встановлення її меж в натурі ( на місцевості ) та здійснення державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав ( а. с. 185 том 1 ). Відповідно, Актами прийому-передачі межових знаків на зберігання, межі земельних ділянок з кадастровим номером 3220485801:02:022: та 3220485801:02:022:, які знаходяться в [ADDRESS] , надані землекористувачу [PERSON] закріплені в натурі ( на місцевості ) межовими знаками встановленого зразка у кількості 10 шт. Схема прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості/абриси ( кроки ) додаються. Власник земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельних ділянок не має. Власниками суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки пред`явлені та передані на зберігання землекористувачу [PERSON] , який про адміністративну відповідальність за знищення межових знаків згідно з п. «е» ч. 1 ст. 211 ЗК України та ст. 56 КУпАП ознайомлений ( а. с. 164, 165 том 1 ). Встановлено, що по сусідству з домоволодінням позивача знаходиться домоволодіння, в якому проживає відповідач [PERSON] . Так, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.02.1998 року, [PERSON] успадкував житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] ( а. с. 140 том 1). Рішенням Розаліївської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 12 червня 2020 року надано гр. [PERSON] дозвіл на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,40 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 147 том 1 ). З відповіді на адвокатський запит, Розаліївський старостинський округ № 9 від 30.05.2022 року повідомляє, що згідно з даними з Книги по господарському обліку земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] на сьогоднішній день належить [PERSON] в розмірі 0,60 га, з яких для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га; для ведення особистого селянського господарства - 0,35 га. ( а. с. 144 том 1 ). До первісного позову позивачем [PERSON] надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення ( відновлення ) меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості ) гр. [PERSON] в [ADDRESS] ( а. с. 18-49 том 1 ) та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ( а. с. 53-96 том 1 ), Актами встановлені межові знаки ( а. с. 97, 98 том 1 ). Позивач [PERSON] зазначає, що відповідач використовує частину її земельної ділянки, огородивши її бетонним парканом - висотою 2 м. ( а. с. 101-108 том 1 ), в добровільному порядку відповідач [PERSON] відмовляється звільнити частину її земельної ділянки та відновити межові знаки, встановлені згідно законодавства. Згідно акту, складеного [INFO] комісією у складі старости села - [PERSON] , інженера-геодезиста - [PERSON] та суміжників: [PERSON] та [PERSON] було проведено перевірку межових знаків на місцевості між вказаними суміжними землекористувачами, та встановлено, що межові знаки не відповідають дійсності на місцевості. Суміжник - [PERSON] відмовляється відновлювати межові знаки та порушив їх - витягнувши 2 точки, що було відміряно геодезистом. 04 травня 2022 року інженером-геодезистом у присутності сторін були відновлені межі належної [PERSON] земельної ділянки з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у межах згідно з планом, відповідно до даних державного акту на право власності на земельну ділянку та технічної документації із землеустрою щодо складання вказаного державного акту. Відповідно 15.05.2023 року були складені Акти про встановлені межові знаки на замовлення [PERSON] на земельній ділянці з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0052 та земельній ділянці з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0053 в [ADDRESS] на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області ( а. с. 111, 112 том 2 ). У вищевказаних Актах від 15.05.2023 року про встановлені межові знаки наведено координати межових знаків, що співпадають з існуючими межами, а також містяться креслення меж земельних ділянок з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0052 та з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0053. Звертаючись до суду з вказаними вимогами, остання просила суд зобов`язати [PERSON] усунути їй перешкоди в користуванні майном ( нерухомим майном ), що складається із земельної ділянки, площею 0,2500 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220485801:02:022:0052 та земельної ділянки, площею 0,34401 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220485801:02:022:0053, а саме усунення порушень меж земельної ділянки позивача, звільнення земельної ділянки шляхом знесення ( демонтажу ) споруди ( паркану, огорожі ) на всій протяжності ( довжині ) такої споруди ( паркану, огорожі ), якими відгороджено земельна ділянка ( земельні ділянки ) позивача, за рахунок відповідача, оскільки відповідач перешкоджає останній у користуванні землі - не прибирає паркан і не дає доступу до земельної ділянки, хоча дільничний надав відповідачу 7 днів на добровільне усунення перешкод, станом на сьогодні перешкоди не усунені, паркан стоїть, вона не має доступу до земельної ділянки. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) вказано про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 12 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян і юридичних осіб, відноситься до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Згідно з ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм. Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. За положеннями ст. 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі ст. ст. 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. За змістом частини першої 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном. Відповідно до статті 391 ЦК України, частини другої ст. 152 та частини першої статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 91 ЗК України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства. Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. При вирішенні позову про право на користування земельною ділянкою суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується і залежно від установленого повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право позивача порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста». За змістом абз. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками; Відповідно до положень законів України «Про Державний земельний кадастр», «Про землеустрій», «Про топографо-геодезичну і картографічну діяльність», Порядку побудови Держаної геодезичної мережі №646 від 7 серпня 2013 року та інших нормативних актів з питань землеустрою та геодезії, певне місцеположення земельних ділянок визначається за допомогою просторово-часових координат у встановленій системі. Координати умовної системи координат 1963 року (СК-63) та Державної геодезичної референтної системи координат УСК-200 складаються із семизначних цифр. Згідно з пунктами 3.5,4.3 Положення про порядок встановлення місцевих систем координат №245 від 3 липня 2001 року, місцева система координат - система координат, утворена від переобчислених координат системи 1942 року шляхом введення відповідного «ключа» переходу таким чином, щоб координати в місцевій системі складалися в метрах з п`ятизначних цифр. Отже, місцеположення земельних ділянок визначається за координатами СК-63, УСК-200 або місцевих систем координат, за умови їх переобчислення до відповідної державної системи координат. Також за координатами поворотних точок (кутів) меж земельних ділянок визначається їх площа та конфігурація. Геодезичні координати - широта і довгота, що визначають положення точки на поверхні еліпсоїда і відповідно на карті. Згідно з вимогами статті 55 Закону України «Про Землеустрій», встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів, на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості). Відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" до повноважень суду не відноситься розгляд питань що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, а також земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду. Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у справі № 1512/2- 761/11 від 03 квітня 2020 року. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц від 20 березня 2019 року. Так, позивачем [PERSON] надано суду Акти про встановлені межові знаки від 15.05.2023 року, за підписом виконавця робіт [PERSON] , скріпленого печаткою сертифікованого інженера-геодезиста [PERSON] та за підписом [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0052 та щодо земельної ділянки з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0053 ( а. с. 111, 112 том 2 ). В зазначених Актах вказано, що межові знаки встановлені на земельній ділянці з кадастровим номером 3220485801:02:022:0052 та з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0053, які належать [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] на території Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області. Окрім цього, в Актах про встановлені межові знаки від 15.05.2023 року наведено координати межових знаків, що співпадають з існуючими межами. З Плану-схеми земельних ділянок від 08.06.2023 року, що виконана на замовлення [PERSON] сертифікованим інженером-землевпорядником, сертифікованим інженером-геодезистом Глембоцьким П.М. показано ( зафіксовано ), зокрема, контур накладки земельних ділянок гр. [PERSON] ( [ADDRESS] ) на земельну ділянку гр. [PERSON] ( [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220485801:02:022:0052 ) у розмірі площі накладки, що становить 0,0065 га ( а. с. 143 том 2 ). З боку відповідача [PERSON] зазначене не було спростовано. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, зазначене свідчить про те, що з боку відповідача [PERSON] дійсно міститься порушення меж земельної ділянки позивача [PERSON] . Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17). Згідно висновків, викладених у постанові Верховного суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Такі висновки підтримані і Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21. Повертаючись до стандартів доказування, передбачених процесуальним законом, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ЦПК України, втрачає сенс. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів ( ч. 1 ст. 89 ЦПК України ). За таких обставин, суд вважає, що оцінив подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги позивача в частині усунення порушень, шляхом знесення ( демонтажу ) споруди ( паркану, огорожі ) є такими, що підлягають частковому задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, що таке порушення з боку відповідача зафіксовано саме на земельній ділянці гр. [PERSON] ( [ADDRESS] , кадастровий номер: 3220485801:02:022:0052 ) у розмірі площі накладки, що становить 0,0065 га. Стосовно усунення порушень меж земельної ділянки позивача, звільнення земельної ділянки шляхом знесення ( демонтажу ) споруди ( паркану, огорожі ) на всій протяжності ( довжині ) такої споруди ( паркану, огорожі ), якими відгороджено земельна ділянка ( земельні ділянки ) позивача, то в цій частині вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки на земельній ділянці позивача, кадастровий номер: 3220485801:02:022:0053, інженером-землевпорядником, сертифікованим інженером-геодезистом Глембоцьким П.М. не зафіксовано, зокрема, накладки земельних ділянок гр. [PERSON] на земельну ділянку гр. [PERSON] з кадастровим номером: 3220485801:02:022:0053. В свою чергу, зустрічний позов [PERSON] до Узинської міської ради, [PERSON] про визнання недійсними та скасування рішень сільської ради та державних реєстрацій не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, підставами звернення до суду із зустрічним позовом та вищевказаними вимогами, слугувало те, що в порушення вимог земельного законодавства, відповідачі не узгоджували з ним, як із суміжним землекористувачем, межові знаки, розміри та межі земельної ділянки, акт на ознайомлення та погодження не було надано, хоча він являється суміжним землекористувачем ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] площею - 0,25 га, тому при складанні та затвердженні земельно-технічної документації відповідачами порушено ч.1. ч. 2 ст.103, ч. 1 ст.116, ст.118, ч.2 ст.152, Земельного кодексу України, ст. 55 Закону України « Про землеустрій». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Такої позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц. В даній постанові Верховний Суд зазначив, що при добросовісному виконанні набувачем земельної ділянки обов`язків щодо узгодження меж з користувачами чи власниками суміжних земельних ділянок, у разі, якщо користувач чи власник суміжної земельної ділянки безпідставно ухилився від погодження меж та не підписав акт, сама відсутність такого акту погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи позиції викладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] у зустрічній позовній заяві в частині визнання недійсними рішень Розалівської сільської ради від 03.04.2018 року про надання у власність [PERSON] земельних ділянок, з підстав не погодження з ним, як суміжним власником акту узгодження меж земельної ділянки, то такі вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки відсутність такого акту погодження меж не свідчить про незаконність рішення про затвердження проекту землеустрою та про передачу земельної ділянки у власність. Оскільки не підлягають задоволенню вищевказані вимоги [PERSON] в частині визнання недійсними рішень Розалівської сільської ради від 03.04.2018 року про надання у власність [PERSON] земельних ділянок, не підлягають задоволенню і позовні вимоги останнього в частині скасування реєстрацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності за [PERSON] на вищевказані земельні ділянки, оскільки вказані вимоги є похідними. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: partial