Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

I.Короткий виклад обставин справи. 24.05.2023 [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви покликається на те, що перебувала із відповідачем у шлюбі, який було розірвано 5.03.2021. У шлюбі в них народилася дочка - [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Зазначає, що з часу розірвання шлюбу та припинення спільного проживання відповідач не бере участі у вихованні та утриманні доньки, не цікавить станом її здоров`я, фізичним та духовним розвитком, не спілкується з дитиною, тобто не дбає про її самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Вважає, що батько свідомо нехтує своїми обов`язками, оскільки позивачка не чинила йому перешкод у спілкуванні з донькою. Вказує, що вона повторно уклала шлюб із [PERSON] , з яким у її доньки склалися приязні та дружні відносини, остання сприймає його як рідного батька. А тому позбавлення відповідача батьківських прав стосовно доньки надасть можливість позивачки теперішньому чоловіку її удочерити. На підставі вказаного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. ІІ. Позиція учасників справи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву, згідно з якої просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подавши повідомлення про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Представник органу опіки та піклування Саранчуківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області - В. Лясковський в судове засідання не з`явився й скерував до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без його участі. У вирішенні справи покладається на думку суду. III. Процесуальні дії у справі. Суддя Козівського районного суду Тернопільської області Гриновець О. Б. ухвалою від 25.05.2023 прийняла позовну заяву до розгляду й відкрила провадження у даній справі. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 14.06.2023 постановлено закрити підготовче провадження у справі й призначити її до розгляду по суті. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом. З`ясовано, що від шлюбу в сторін народилась дочка [PERSON] , [INFO] , згідно з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Щепанівською сільською радою Козівського району Тернопільської області 7.10.2015 /а.с.5/. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] й [PERSON] , [INFO] , 28 квітня 2022 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №47. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] /а.с.4/. Згідно з заявою, яка адресована начальнику служби у справах дітей Саранчуківської сільської ради 25.01.2023, [PERSON] просить позбавити його батьківських прав щодо дочки [PERSON] , [INFO] . Крім того вказав, що участі у вихованні неприймає, про те аліменти сплачує вчасно /а.с.6/. Відповідно до висновку органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , від 1 лютого 2023 року орган опіки та піклування Саранчуківської сільської ради вирішив вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] /а.с.7-8/. V. Застосоване судом законодавство ти висновки суду. Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при винній поведінці когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, матеріальної допомоги на утримання такої не надає, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач маючи реальну можливість дбати про свою дитину, щоб забезпечити їй фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, оскільки є працездатною особою, молодого віку, хронічними чи іншими важкими захворюваннями не страждає, тобто не маючи жодних об`єктивних перешкод, свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітньої дитини. Будь-яких поважних причин, які б унеможливили виконання відповідачем його батьківських обов`язків судом не встановлено. Натомість, відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, що на переконання суду додатково вказує про його небажання змінити поведінку в кращу сторону по відношенню до дитини, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, оскільки це відповідатиме інтересам дитини, за захистом яких позивач звернулася до суду. Позбавлення батьківських прав, як захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 Сімейного кодексу України), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд вважає, що свідоме і тривале нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача. Отож суд уважає, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення стосовно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи й надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що вимоги позивачки про позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню у повному обсязі. Водночас [PERSON] згідно з ст. 169 Сімейного кодексу України може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. VI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачкою при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., згідно з квитанції від 2.05.2023, банк отримувача АТ «ОЩАДБАНК», отримувач ГУК у Тернопільській області/ тг смт Козова/22030101, код отримувача 37977599. З огляду на викладене та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачці необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 536,80 грн.. Відповідно до ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти іншу частину сплачених позивачкою при подачі позову до суду документально підтверджених судових витрат, а саме 536,80 грн. судового збору.

Outcome: approved