Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. 17.04.2023 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до міського центру «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON] , про забов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди у якому просить: - зобов?язати МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради провести перепоховання [PERSON] яка померла [INFO] з ділянки № [NUMBER] на кладовищі «погост Свято-Николаевской церкви» по вул. Ізмаїльській на іншу ділянку кладовища; - зобов?язати МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради відновити первісний вигляд могили [PERSON] , яку було зруйновано внаслідок проведення протиправного поховання [PERSON] на вказаній ділянці; - стягнути з відповідачів [PERSON] та МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради моральну шкоду у розмірі 50000 гривень (п`ятдесят тисяч гривень); - стягнути з відповідачів [PERSON] та МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради судові витрати у розмірі 1073,60 грн. Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують зокрема тим, що у квітні 2022 року на міському кладовищі «погост Свято-Николаевской церкви» по [ADDRESS] було поховано [PERSON] [INFO] яка померла [INFO] . Позивачі зазначають, що ділянка № [NUMBER] - це родинне поховання сімей [PERSON] і [PERSON] з 1966 року [PERSON] є користувачем родинного місця поховання [PERSON] та [PERSON] , оскільки у неї є свідоцтво про смерть першого похованого, дідуся [PERSON] , померлого [INFO] тому на її думку саме вона має право вирішувати питання щодо поховання, підпоховання в межах родинного поховання, відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», «користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання...», передбачене статтею 25 цього Закону «Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання)». Проте, як зазначають позивачі, відповідачі - [PERSON] та міській центр «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради своїми протиправними діями порушили їх право як користувачів родинного місця поховання, а саме: без дозволу позивачів, навіть не повідомивши їх, на підставі копії свідоцтва про смерть брата, [PERSON] , який помер [INFO] провели поховання [PERSON] нібито за її заповітом зі слів її сина, [PERSON] . Позивачі вказують, що [PERSON] , яка померла [INFO] нетривалий час до загибелі брата позивачів, [PERSON] до 1978 році була його дружиною, але після смерті [PERSON] сторони не підтримували ні родинних ні дружніх стосунків. Позивачі зазначають, шо [PERSON] не є їх кровною родичкою та членом родини. Підставою для поховання на сімейній ділянці для МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради було прізвище та усне пояснення сина померлої, що витікає з письмової відповіді МЦ «Благоустрій» від 27.02.2023 року. На кладовищі «погост Свято-Николаевской церкви» Білгород-Дністровської міської ради по вул. Ізмаїльській, поховані кровні родичі позивачів, а саме: дідусь [PERSON] , який померлий [INFO] , бабуся [PERSON] , яка померла [INFO] , батьки - [PERSON] , який помер [INFO] , матір [PERSON] , яка померла [INFO] , тітки сестра батька [PERSON] , яка померла [INFO] , сестра матері [PERSON] , яка померла [INFO] та брат - [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі зазначають, що у своєму розпорядженні мають свідоцтва про смерть діда [PERSON] , бабусі [PERSON] , батька [PERSON] , матері [PERSON] , сестри матері [PERSON] , брата [PERSON] . За життя матері позивачі, [PERSON] та [PERSON] , разом з нею доглядали за могилами діда з бабою, батька та тіток, а після смерті матері та брата доглядають також і за їхніми могилами. Позивачі вважають, що саме вони є користувачем родинного місця поховання [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, позивачі просять суд звернути увагу на те, що поховання на родинній ділянці [PERSON] , яка померла [INFO] було здійснено шляхом не підпоховання, а поховання зверху на місце поховання тітки [PERSON] . В наслідок вказаних дій, було зруйновано намогильну плиту, хрест з пам`ятною табличкою та фотографією, на їх місце встановлено новий хрест з фотографією [PERSON] и додано під її даними дати народження та смерті [PERSON] . Таким чином, на думку позивачів такі дії з боку родичів померлої [PERSON] зокрема її сина [PERSON] та МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради є нічим іншим, як наругою над могилою. 3 приводу цих порушень та їх усунення позивачі неодноразово протягом року зверталися із зверненнями та скаргами до МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради. Бажаючи мирним шляхом вирішити це питання, намагалась домовитись із сином померлої [PERSON] про її перепоховання, але під час зустрічі з [PERSON] окрім погроз, образ та брехні з його боку на їх адресу нічого не почули. [PERSON] вказує, що вона є людиною похилого віку із слабким здоров?ям, а така поведінка у присутності службовців МЦ «Благоустрій» додала їй страждань та призвела до гіпертонічної кризи. Належного реагування з боку відповідачів не було, порушення досі не усунені, [PERSON] не може ходити на могили своїх рідних, тому що фактично ділянка зруйнована та спаплюжена. [PERSON] не можу бачити фотографію чужої людини на місці поховання її тітки, [PERSON] . Вважає, що [PERSON] навмисно ввів в оману керівництво МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради шляхом надання свідомо неправдивої інформації щодо отримання її згоди на поховання [PERSON] на родинній ділянці та надав в якості доказу спорідненості з їх сім?єю копію свідоцтва про смерть брата позивачів, [PERSON] . Позивачі стверджують, що ані [PERSON] , ані її син не є їх кровними родичами. [PERSON] як стороння людина не має права розпорядження похованнями на їх родинній ділянці. Вважають його дії не тільки протиправними а ще й аморальними. Таким чином, враховуючи вищезазначене позивачі просять суд задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.04.2023 року було залишено позовну заяву без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.05.2023 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, однак надали до канцелярії суду заяви, відповідно до яких просили суд розглянути справу без їх участі та задовольнити їх позовні вимоги. В судове засідання представник міського центру «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради не з`явився. 01.06.2023 року до канцелярії Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява від представника відповідача в якій він зазначив, що позовні вимоги в частині перепоховання [PERSON] , сторона визнає, однак з вимогами в частині стягнення моральної шкоди, сторона заперечую та просить відмовити суд у їх задоволені. В судове засідання [PERSON] не з`явився, про розгляд справи повідомлявся шляхом надсилання судових повісток на адресу: « [ADDRESS] », однак судові повістки були повернуті до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, суд вважає, що здійснив всі можливі від нього заходи, задля повідомлення відповідача про місце, дату та час розгляду вищезазначеної справи. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Фактичні обставини справи та нормативно правове обґрунтування. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п.п. 3, 4 частини другої ст. 15 Цивільного кодексу України, одними із способів захисту порушеного права є припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. За загальним правилом, у разі порушення цивільного права чи інтересу, у особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин. Тобто, особа обирає саме той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу. Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. У відповідності до частини другої ст. 298 Цивільного кодексу України кожен зобов`язаний шанобливо ставитися до місця поховання людини. Судом встановлено, що у квітні 2022 року на міському кладовищі «погост Свято-Николаевской церкви» по [ADDRESS] було поховано [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Так, загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, врегулювання відносин, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлення гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання визначені Законом України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року №1102-IV (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон). Статтею 1 Закону визначено поняття поховання, відповідно до якого, поховання, це діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності. Відповідно до ст. 5 цього Закону державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів. Державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання складаються зокрема з обов`язкових містобудівних, екологічних вимог та санітарно-гігієнічних норм щодо створення та функціонування кладовищ, крематоріїв, інших місць поховань. Розроблення і прийняття державних стандартів у галузі поховання здійснюється в порядку, встановленому законом. З метою врахування обрядових звичаїв, сприяння розвитку етичних правил у галузі поховання можуть запроваджуватися кодекси професійної етики. Згідно ст. 8 вказаного Закону організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами. Органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції: 1) вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання; 2) забезпечують будівництво, утримання в належному стані та охорону місць поховання; 3) створюють ритуальні служби; 4) вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом; 5)здійснюють контроль за дотриманням законодавства стосовно захисту прав споживачів у частині надання суб`єктами господарювання ритуальних послуг та реалізацією ними предметів ритуальної належності; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим та іншими законами. Для організації (утворення), будівництва, утримання в належному стані та охорони місць поховання сільські, селищні, міські ради можуть створювати спеціалізовані комунальні підприємства. Судом встановлено та учасниками справи не заперечувалось, що ділянка [ADDRESS] є родинним поховання сімей « [INFO] » починаючи з 1966 року. Позивачка [PERSON] є користувачем родинного місця поховання « [PERSON] та [PERSON] », оскільки у неї знаходиться на зберіганні свідоцтво про смерть першого похованого на ділянці [ADDRESS] , дідуся [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», «користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання...», передбачене статтею 25 цього Закону «Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання)». Таким чином, відповідно до вищезазначеної норми права, саме [PERSON] має право вирішувати питання щодо поховання, підпоховання в межах родинного поховання. Судом встановлено, що поховання [PERSON] , яка померла [INFO] , було здійснено міським центром «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради на підставі заяви її сина [PERSON] на міському кладовищі «погост Свято-Николаевской церкви» на ділянці [ADDRESS] . Однак під час поховання [PERSON] , відповідачі - [PERSON] та керівництво міського центру «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради, не отримали згоду [PERSON] , яка є користувачем місця поховання (користувачем місця родинного поховання). Судом встановлено, що [PERSON] , звернулась до міського центру «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради з письмової заявою про надання інформації щодо здійсненого поховання на ділянці [ADDRESS] . Згідно відповіді міського центру «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради від 27.02.2023 року вбачається, що на міському кладовище по вул. Ізмаїльській, в огорожі де поховані кровні родичі позивачів, а саме батьки, брат та тітка присутнє прізвище « [PERSON] ». [PERSON] , який поховав свою матір [PERSON] , на момент подачі заяви про поховання померлої надав свідоцтво про смерть [PERSON] та свідоцтво про шлюб з [PERSON] . Процес поховання проводиться в стислий період, тому на перевірку кровної спорідненості не було часу, в родинні відносини не заглиблювались. Позивачі вказують на те, що поховання на родинній ділянці [PERSON] , яка померла [INFO] було здійснено шляхом не підпоховання, а поховання зверху на місце поховання тітки [PERSON] . В наслідок вказаних дій, було зруйновано намогильну плиту, хрест з пам`ятною табличкою та фотографією, на їх місце встановлено новий хрест з фотографією [PERSON] і додано під її даними дати народження та смерті [PERSON] . Вказаний факт підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями. Згідно відповіді Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області від 17.05.2022 року № 63/6260 гр. [PERSON] , було повідомлено, що її звернення щодо неправомірних дій надійшло до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області та зареєстровано до ЖЄО за № 4832 від 22.04.2022 року. За цим фактом було проведено перевірку. Враховуючи те, що в матеріалах перевірки вбачаються цивільно-правові відносини, які є компетенцією цивільного судочинства, передбачено розгляд судом в порядку цивільного судочинства справ, що виникають в цивільних, земельних, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім спав, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, заявнику рекомендовано звернутись до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу», перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі. Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України. Під час перепоховання останків померлих контроль за дотриманням безпечних умов праці протягом усього терміну ведення робіт здійснює виконавчий орган відповідної сільської, селищної, міської ради. Перепоховання останків померлих здійснюється за рахунок коштів особи, яка ініціює перепоховання. Відповідно до п. 2.12. Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 193 від 19 листопада 2003 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 вересня 2004 року за № 1110/9709, перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини. Ексгумація здійснюється, як правило, у зимовий період, через рік після поховання в піщаних ґрунтах і через три роки - при похованні у зволожених ґрунтах важкого механічного складу та глиняних ґрунтах. Ексгумація проводиться в присутності медичного працівника, участь якого при проведенні перепоховання забезпечує користувач. Враховуючи викладене, на підставі встановлених судом обставин та зазначених норм Закону, суд вважає, що дії відповідачів спрямовані на поховання [PERSON] на ділянці [ADDRESS] та є родинним похованням сімей « [INFO] », користувачем якого є [PERSON] , на підставі зберігання нею свідоцтво про смерть першого похованого на ділянці № [NUMBER] , дідуся [PERSON] , померлого [INFO] , є такими, що порушують права [PERSON] , оскільки такі дії відповідачів були здійснені без відповідного на те дозволу позивачки [PERSON] та спричинили руйнацію могили тітки позивачів [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] , [PERSON] до міського центру «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON] , в частині перепоховання [PERSON] яка померла [INFO] з ділянки № [NUMBER] на кладовищі «погост Свято-Николаевской церкви» по вул. Ізмаїльській на іншу ділянку кладовища підлягає задоволенню, шляхом зобов`язання МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради здійснити перепоховання останків померлого [PERSON] яка померла [INFO] в інше місце, виділене МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради, відповідно до вимог державних санітарних норм та правил. Разом з тим, з огляду на те, що поховання [PERSON] яке було здійснено на ділянці [ADDRESS] , спричинило руйнацію могили тітки позивачів [PERSON] , суд вважає за доцільне задовольнити позовну вимог позивачів в частині зобов?язання МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради відновити первісний вигляд могили [PERSON] , яка померла [INFO] . Під час розгляду справи представник МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради визнав позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] в частині здійснення перепоховання [PERSON] та відновлення первісного вигляду могили [PERSON] , яка померла [INFO] . Стосовно позовних вимог позивачів в частині стягнення з відповідачів [PERSON] та МЦ «Благоустрій» Білгород-Дністровської міської ради моральної шкоди у розмірі 50000 гривень (п`ятдесят тисяч гривень), суд приходить до наступного висновку. Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів (ч. 1 ст. 1168 ЦК України). Фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо( ч. 1 ст. 1195 ЦК України). Як роз`яснено в п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. В пункті № 10 зазначеної постанови зазначено, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності відповідача, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак, позивачами не доведено умови та підстави покладення цивільної відповідальності, а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням викладеного, у частині позовних вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити. Щодо судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь [PERSON] необхідно солідарно стягнути кошти на відшкодування судового збору в розмірі 1073 грн 60 коп. Факт сплати позивачем судового збору в сумі 1073 грн 60 коп. підтверджується квитанцією від 14.04.2023 року.

Outcome: partial