Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

15 березня 2023 року представник позивача [PERSON] - адвокат Басай Максим Миколайович звернувся від імені та в інтересах позивача до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до Козельщинської селищної ради, виконавчого комітету Козельщинської селищної ради про визнання права власності на самочинно збудований гараж, у якій просив суд визнати за [PERSON] право власності на самочинно побудований гараж загальною площею 32,3 м кв., розташований за адресою: [ADDRESS] . Процесуальні дії у справі Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 20 березня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 25 квітня 2023 року. 25 квітня 2023 року протокольною ухвалою суду у судовому засіданні оголошено перерву до 29 травня 2023 року. Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 29 травня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 11 липня 2023 року. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Басай Максим Миколайович у судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Судові витрати просили покласти на позивача. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, подав заяву про розгляд справи без представника Козельщинської селищної ради, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення. Справу розглянуто у судовому засіданні 11.07.2023 за відсутності учасників та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає ч. 1 ст. 223 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Аргументи сторін Позиція позивача (а.с. 3-4, 49) Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 1991 році з метою обслуговування та зберігання транспортних засобів мешканцями багатоповерхових будинків по [ADDRESS] були виділені земельні ділянки для будівництва та обслуговування гаражів. У той же період гараж було побудовано та фактично введено в експлуатацію. З метою належного оформлення права власності на гараж та земельну ділянку, на якій він побудований, 07 серпня 2014 року рішенням тринадцятої сесії шостого скликання Козельщинської селищної ради позивачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва індивідуальних гаражів, яку 18 вересня 2014 року було затверджено. У подальшому за позивачем було зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів та об`єкту нерухомості - гаражу, що знаходиться на цій земельній ділянці позивача, присвоєно поштову адресу. Виконавчим комітетом Козельщинської селищної ради було проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що земельна ділянка на якій розташований гараж використовується позивачем [PERSON] відповідно до цільового призначення, без порушень вимог чинного законодавства та із дотриманням правил добросусідства, про що складений відповідний акт. Проведеним технічним обстеженням побудованого гаражу встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації. Отже, гараж побудований на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності позивачеві з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, гараж побудований та використовується позивачем із дотриманням правил добросусідства та не порушує права інших осіб; гараж побудований господарським способом із дотриманням усіх вимог та приписів, що дозволяє його надійну та безпечну експлуатацію; позивачем вичерпано можливості визначити права власності на гараж у позасудовому порядку. У додатково наданих поясненнях представник позивача - адвокат Басай М.М. зазначив, що оскільки земельна ділянка на якій збудований гараж має цільове призначення для будівництва індивідуальних гаражів, а не для будівництва та обслуговування житлового (садового, дачного) будинку, застосування «будівельної амністії», передбаченої п. 9 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не передбачено, а от же є неможливим (а.с. 49). На думку позивача та його представника, визнання судом за позивачем права приватної власності на об`єкт нерухомості - гараж - є єдиним способом захисту прав позивача. При нормативному обґрунтуванні представник позивача посилався на статті 375, 376 Цивільного кодексу України. Позиція відповідача Відповідач позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Фактичні обставини справи, встановлені судом 07 серпня 2014 року рішенням тридцятої сесії шостого скликання Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області надано [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відведення) меж земельної ділянки в натурі для будівництва індивідуальних гаражів, земельна ділянка у користуванні з 1999 року (а.с. 11). 18 вересня 2014 року рішенням позачергової тридцять першої сесії шостого скликання Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування індивідуального гаража, і передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку кадастровий номер 5322055100:30:007:0116 громадянину [PERSON] на території селища Козельщина вулиця Короленка, Козельщинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області, загальною площею 0,0024 га (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07.11.2014 земельна ділянка з кадастровим номером 5322055100:30:007:0116 загальною площею 0,0024 га за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності (а.с. 13). Право власності на земельну ділянку зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить копія витягу від 21.12.2022 № 318357953 (а.с. 21). У витязі з Державного земельного кадастру № НВ-5300953562022 від 13.12.2022 містяться відомості про земельну ділянку, належну [PERSON] : кадастровий номер 5322055100:30:007:0116, місце розташування: [ADDRESS] , категорія земель - землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення - для будівництва індивідуальних гаражів, форма власності - приватна, площа 0,0024 га, відомості про обмеження у використанні земельної ділянки не зареєстровані (а.с. 14). 12 жовтня 2022 року рішенням держаного реєстратора прав на нерухоме майно відмовлено [PERSON] у державній реєстрації прав на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 5322055100:30:007:0116, у зв`язку із відсутністю відомостей про прийняття гаражу до експлуатації, що занесені до Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (а.с. 9). Відповідно до листа відділу містобудування та архітектури Кременчуцької районної військової адміністрації Полтавської області від 02.03.2023 № 30 неможливо надати містобудівні умови та обмеження для будівництва гаражу у зв`язку із невідповідністю генерального плану забудови селища Козельщина сучасним вимогам та з огляду на те, що на зазначеній земельній ділянці не передбачено будівництво індивідуальних гаражів (а.с. 10). Відповідно до витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 20.07.2022 ознака відповідності цільового використання та функціонального призначення земельної ділянки - відповідає; об`єкт технічної інвентаризації: гаражний бокс, рік завершення будівництва 1991; площа забудови - 24 кв.м; загальна площа - 32,3 кв. м (а.с. 17-19). Відповідно до рішення виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 12 лютого 2021 року № 11 (а.с. 22) та витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про присвоєння адрес Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 12.02.2021 (а.с. 20) об`єкту нерухомого майна - гаражу, що знаходиться на земельній ділянці площею 0,0024 га з кадастровим номером 5322055100:30:007:0116, що належить [PERSON] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . Відповідно до технічного паспорту на гараж (машино-місце), виготовленого станом на 01.03.2021 фізичною особою-підприємцем [PERSON] , гараж ( [ADDRESS] ), 1991 року спорудження, має загальну площу - 32,3 кв. м, у тому числі основну - 20,8 кв.м, допоміжну - 11,5 кв.м (а.с. 23-24). Згідно з довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області» від 13.04.2022 № 61/1359 за даними архівного обліку право власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] не зареєстровано (а.с. 25). Відповідно до листа виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 19.07.2022 № 02-04/1058 за наслідками обстеження земельної ділянки (акт від 19 липня 2022 року), належної [PERSON] , по [ADDRESS] , та на якій розташований гараж, земельна ділянка використовується відповідно до цільового призначення, без порушення вимог чинного законодавства та з дотриманням правил добросусідства (а.с. 26-27). Зі звіту від 24 лютого 2023 року № 2-З про проведення технічного обстеження гаражу, складеного та затвердженого ФОП [PERSON] , встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с. 28-29). Подану позивачем через портал «Дія» декларацію про готовність до експлуатації самочинно збудованих об`єктів на земельній ділянці відповідного цільового призначення повернуто на підставі абзацу першого п. 9 розділу V Прикінцеві положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (а.с. 56). Застосовані судом норми права Відповідно до ст. 375 ЦК України в ласник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно зі ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 виснувала, що за змістом ст. 376 ЦК України особа може набути самочинно збудований об`єкт у власність "виключно у судовому порядку" за умови виділення земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно. Також Верховний Суд у постанові від від 23.09.2019 у справі N 309/3887/17 зробив такий висновок: Згідно із частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах: від 27 травня 2015 року у справі N 6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі N 6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі N 640/13030/16-ц (провадження N 61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі N 308/5988/17 (провадження N 61-39346св18). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З матеріалів справи вбачається, позивач з 2014 року є власником земельної ділянки, цільове призначення якої: для будівництва індивідуальних гаражів, на якій позивачем збудовано у 1991 році об`єкт нерухомості - гараж. На час завершення будівництва позивач не був власником земельної ділянки під гаражем, отже така нерухомість була самочинним будівництвом. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач здійснює право власника на забудову при додержанні архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил; використовує земельну ділянку, передану йому у власність під уже збудований гараж, за її цільовим призначенням; порушення прав інших осіб, у тому числі територіальної громади, судом не встановлено. Позивач позбавлений можливості ввести в експлуатація побудований гараж в адміністративному (позасудовому) порядку з тих підстав, що відсутні містобудівні умови та обмеження, а спрощений порядок прийняття в експлуатацію, встановлений п. 9 розділу V Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Отже, право позивача підлягає захистові у порядку, визначеному частинами 3, 5 статті 376 ЦК України. Відповідач наведених вище обставин не оспорював та пред`явлений позов визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 1073,60 грн (а.с. 1). Оскільки представник позивача просив покласти судові витрати на позивача, суд не здійснює розподіл судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved