Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за невиконання грошових зобов`язань, відповідно до якого просить стягнути із відповідача у користь позивача 283 604, 49 грн. збитків від інфляції та 68 526,49 грн. три проценти річних по зобов`язанні, яке виникло на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 26.09.2016 (справа №607/1061/16), а також 120 676,43 грн. збитків від інфляції та 38 835,77 грн. три проценти річних по зобов`язанні, яке виникло на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03.07.2017 року (справа №607/14486/16). Свій позов обґрунтовує тим, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26.09.2016 у справі №607/1061/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань стягнуто із відповідача на користь позивача 953 736,81 грн. Крім цього, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.07.2017 року у цивільній справі №607/14496/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань, стягнуто із відповідача на користь позивача 229 816,10 грн. На підставі означених судових рішень у [PERSON] перед [PERSON] виникли грошові зобов`язання. На виконання зазначених рішень судами було видано виконавчі листи, виконання яких здійснюється Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби. 29.11.2016 року згідно виконавчого листа, виданого Тернопільським міськрайонним судом від 18.06.2015 у справі №607/1061/16 про стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] грошових коштів в сумі 953 736,81 грн. в порядку примусового виконання, стягнуто та виплачено позивачу кошти в розмірі 535 283 грн. Таким чином, залишок боргу по даному зобов`язанні у відповідача складає 416 453,81 грн. Крім цього, зобов`язання, яке виникло у [PERSON] перед [PERSON] на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду від 03.07.2017 року (справа №607/14486/16) на суму 229 816,10 грн. не виконано. Тому, позивач вважає, що у [PERSON] перед ним існують грошові зобов`язання, а саме на суму 416 453,81 грн., яке виникло та існує з 30.11.2016 року, а також 229 816,10 грн., яке виникло та існує з 04.10.2017 року. Відтак, вважає, що із відповідача слід стягнути по зобов`язанні на суму 416453,81 грн., яке виникло на підставі судового рішення від 26.09.2016 ухваленого у цивільній справі №607/1061/16 за період з 30.11.2016 року по 23.08.2022 року збитки від інфляції на суму 283 604,49 грн., а також три проценти річних на суму 68 526,49 грн. Крім цього, позивач вважає, що із відповідача слід стягнути по зобов`язанні на суму 229 816,10 грн., яке виникло згідно судового рішення від 03.07.2017, ухваленого у цивільній справі №607/14486/16 за період з 05.10.2017 року по 23.08.2022 року збитки від інфляції на суму 120 676,43 грн. та три проценти річних на суму 38 835,77 грн. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Хлєбніков С.В. подав відзив на позов згідно якого відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав. Зазначив, що сплата інфляційних збитків (збитків від інфляції) та процентів за користування чужими грошовими коштами - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання. Вважає, що на інфляційні витрати (збитки від інфляції) не повинні нараховуватись повторні інфляційні витрати (збитки від інфляції) та проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, вважає, що повторне нарахування інфляційних витрат (збитків від інфляції) та процентів за користування чужими грошовими коштами на суму вже стягнутих інфляційних витрат (збитки від інфляції) є фактично подвійною мірою відповідальності. Також вважає, що оскільки у спірних судових рішеннях відсутній строк їх виконання, тому й відсутня відповідальність за його прострочення. Також зазначив, що розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних по заборгованості, яка виникла на підставі рішення апеляційного суду Тернопільської області від 26.09.2016 у справі №107/1061/16 здійснено позивачем за весь період, тобто з 30.11.2016 по 23.08.2022, а саме за 5 років 7 місяців та 23 дні, а на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі №607/14486/16 за період з 05.10.2017 по 23.08.2022, тобто за 4 роки 7 місяців 19 днів. Відтак, вважає, що вимоги позивача про стягнення передбачених статтею 625 ЦК України коштів, які заявлено пізніше, ніж через три роки після набрання законної сили рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості є такими, що заявлені після спливу строку позовної давності. Враховуючи наведені обставини, відповідач просить відмовити позивачу із наведених вище підстав у повному обсязі. Позивач [PERSON] та його представник відповіді на відзив не подавали. Протокольною ухвалою у даній справі від 09.06.2023 року у даній справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача - адвокат Майка А.Б. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити, з підстав наведених у позові. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Хлєбніков С.В. в судовому засіданні позовних вимог не визнав, у їх задоволенні просить відмовити з підстав зазначених у відзиві на позов та додаткових поясненнях. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 червня 2015 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі №607/710/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним, позов [PERSON] задоволено частково. Вирішено стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] кошти у розмірі 1 200 000 гривень, 114 114 ,91 грн.- три проценти річних від простроченої суми за період з 01.01.2012 року по 03.03.2015 року. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання договору недійсним залишено без задоволення. Судом встановлено, що 23 червня 2011 року [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 1 200 000 гривень в рахунок проведення [PERSON] процедури зміни цільового призначення належних відповідачу земельних ділянок (паїв) загальною площею 6,74 га, які знаходяться на території Шляхтинецької сільської ради, із земель сільськогосподарського призначення в категорію земель житлової та громадської забудови. В рахунок отриманих коштів [PERSON] зобов`язався в строк до 31 грудня 2011 року передати у приватну власність [PERSON] 20 % належної відповідачу землі загальною площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради. В подальшому після кінцевих підрахунків витрат, які будуть понесені відповідачем, додатково передати у власність позивача 40% від належної відповідачу землі площею 6,74 га на території Шляхтинецької сільської ради, за виключенням земельної ділянки площею, яка буде співмірною понесеним відповідачем витратам на переоформлення вказаної земельної ділянки із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової та громадської забудови та земельної ділянки площею 20 % належної [PERSON] , про що відповідач власноручно написав розписку від 23.11.2011 року. Крім цього, судом з`ясовано, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26.09.2016 року, яке набрало законної сили у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2016 року скасовано, ухвалено нове, яким стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 953736,81 грн. інфляційних втрат та 13589 грн, сплаченого судового збору. Як зазначив суд в означеному рішенні «…із відповідача на користь позивача слід стягнути суму інфляційних втрат, котра розраховується шляхом перемноження індексу інфляції за період прострочення (01.01.2012 року - 31.12.2015 року) на суму боргу... Отже, сума збитку від інфляції становить: 179,478% * 1 200 000 грн = 2 153 736,81 грн - 1 200 000 грн = 953736,81 грн. інфляційних втрат внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх грошових зобов`язань...». Також, судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.07.2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі №607/14486/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат від інфляції та відсотків, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, позов [PERSON] до [PERSON] задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] 229816 грн. 10 копійок інфляційних витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про встановлення нікчемності правочину відмовлено. Як зазначив суд в означеному рішенні «… враховуючи те, що відповідач за первісним позовом прострочив своє зобов`язання, із відповідача за первісним позовом слід стягнути інфляційні витрати за період, який не охоплюється рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 26 вересня 2016 року у справі №607/1061/16-ц, за який, відповідно до уточнених позовних вимог, просить відповідач з 01 січня 2016 року по 01 червня 2017 року. Враховуючи суму боргу 1 200 000 грн., сукупний індекс інфляції за період із 01 січня 2017 року по 01 червня 2017 року (добуток індексів інфляції за кожний місяць у вказаний період) становить 1,1938183, а тому інфляційне збільшення суми боргу становить 232582,02 грн. (1200000 Х 1,19381833 - 1 200 000 грн.). Оскільки позивач за первісним позовом просить стягнути із [PERSON] інфляційне збільшення боргу за вказаний період в сумі 229816,10 грн., тому суд, у відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до переконання, що до задоволення підлягає сума, яку просить стягнути [PERSON] - 229816,10 грн…». Також судом встановлено, що станом на 23.08.2023 року із [PERSON] на виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.06.2015 року у справі №607/710/15 відділом ДВС у м.Тернополі було стягнуто 1 149 912, 28 грн., відтак розмір непогашеної заборгованості [PERSON] з виконання основного зобов`язання на даний час становить 50 087,22 грн. Так, 14 лютого 2018 року Тернопільським міським ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області згідно виконавчого листа № 607/710/15-ц від 21.10.2015 року було перераховано [PERSON] 840 302, 78 грн; Крім цього, 14 листопада 2019 року Тернопільським міським ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області згідно виконавчого листа № 607/710/15-ц від 21.10.2015 року в рахунок погашення боргу було передано [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6125289800:01:001:0599 на загальну суму 102 284, 00 грн.; земельну ділянку з кадастровим номером 6125289800:01:001:0602 на загальну суму 101 675, 00 грн. та земельну ділянку з кадастровим номером 6125289800:01:001:0605 на загальну суму 105 651, 00 грн. Крім цього, станом на 23.08.2022 року на виконання рішення Тернопільського апеляційного суду від 26.09.2016 року у цивільній праві №607/1061/16 із боржника органом ДВС стягнуто 826 848,01 грн. Так, 28.11.2016 року Тернопільським міським ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області згідно виконавчого листа № 607/1061/16-ц від 10.10.2016 року було перераховано [PERSON] 468 886, 37 грн.. 29.11.2016 року Тернопільським міським ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області згідно виконавчого листа № 607/1061/16-ц від 10.10.2016 року було перераховано [PERSON] 66 339, 64 грн.14.11.2019 року Тернопільським міським ВДВС ГТУЮ у Тернопільській області згідно виконавчого листа № 607/ 1061/ 16-ц від 10.10.2016 року в рахунок погашення боргу було передано [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 6125289800:01:001:0603 на загальну суму 95 585, 00 грн., що підтверджено копіями постанови та актом державного виконавця від 14.11.2019 року; земельну ділянку з кадастровим номером 6125289800:01:001:0601 на загальну суму 101 829,00 грн., підтверджується копіями постанови та актом державного виконавця від 14.11.2019 року; земельну ділянку з кадастровим номером 6125289800:01:001:0605 на загальну суму 105 651, 00 грн., що підтверджується копіями постанови та актом державного виконавця від 14.11.2019 року.Відтак, заборгованість [PERSON] за вказаним судом рішенням на даний час складає 126 888,8 грн. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вказала, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Таким чином, суд вважає, що ч.2 ст.625 ЦК України стосовно сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції або трьох процентів річних поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, матеріалами справи установлено, що рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 26.09.2016 року, яке набрало законної сили у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань, уже стягнуто із [PERSON] на користь [PERSON] 953736,81 грн. інфляційних втрат за період з01.01.2012 року по 31.12.2015 року із розрахунку суми боргу, який існував на той час, тобто 1 200 000 грн., внаслідок неналежного виконання [PERSON] свого грошового зобов`язання. Також, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 03.07.2016 року, яке набрало законної сили, у цивільній справі №607/14486/16 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат від інфляції та відсотків, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення нікчемності правочину, уже було стягнуто із [PERSON] в користь [PERSON] 229 816 грн. 10 копійок інфляційних витрат за період із 01 січня 2017 року по 01 червня 2017 року, виходячи із суми основного боргу, який складав на той час 1 200 000 грн. Таким чином, означеними судовими рішеннями було застосовано до боржника [PERSON] відповідальність, яка встановлена ч.2 ст.625 ЦК України, тобто відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання. При цьому, повторне застосування до боржника [PERSON] відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України за невиконання судових рішень по сплаті інфляційних нарахувань, які уже були застосовані до боржника суд вважає безпідставним. При цьому, суд також зазначає, що вказаними судовими рішеннями було стягнуто нарахування, як відповідальність боржника за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, а не стягнення боргу, який виник за основним зобов`язанням. Також, суд ураховує, що за положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи зазначені норми закону, а також ту обставину, що зазначеними судовими рішеннями уже було застосовано до відповідача відповідальність за невиконання основного зобов`язання, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, відтак повторне застосування її до [PERSON] суд вважає не можливим в силу ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.Такий висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду України, висловленим за результатами перегляду справи № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, №6-1374цс17 від 11.10.2017 року. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи наведені вище обставини, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних за невиконання грошових зобов`язань, слід відмовити у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed