Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] 31.03.2021 звернулась до суду з позовом та просила суд стягнути з КП «Харківводоканал» на її користь грошові кошти в розмір 34236,37 грн., які складаються з 8328,37 грн.-надмірно сплачених коштів, 5000 грн.-правова допомога, 20000 грн.-моральна шкода та 908,00 грн. судовий збір. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 16.10.2020 року вона придбала житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] . 12.11.2020 вона, як новий власник приміщення, звернулась з заявою до КП «Харківводоканал» з вимогою переоформити особистий рахунок на її ім`я та надала копії необхідних документів. 30.11.2020 вона отримала письмову відповідь відповідача, в якій зазначалось, що з 16.10.2020 особовий рахунок № [NUMBER] переоформлено на її ім`я. Також відповідач зазначив, що станом на 01.11.2020 заборгованість по особовому рахунку становить 8328,37 грн., з яких: за послуги з централізованого водопостачання -4751,06 грн., за послуги з централізованого водовідведення-3577,31 грн. Відповідач надав копію зведеної картки абонента, по особовому рахунку № [NUMBER] , в якій міститься заборгованість з 2016 року по жовтень 2020 року по вищевказаній квартирі. Тобто відповідачем їй була нарахована заборгованість в розмірі 8328,37 грн. по особистому рахунку № [NUMBER] за період, коли вона не була власником квартири та споживачем послуг КП «Харківводоканал». Посилалась на те, що вона користувалась житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] з 16.10.2020 по 20.02.2021 року. Оскільки відповідачем була нарахована заборгованість у розмірі 8328,37 грн., а постійні дзвінки з вимогами сплатити борг не припинялись, вона була вимушена сплатити борг. Також, у зв`язку з складною життєвою ситуацією, вона була вимушена продати квартиру. Посилалась на те, що споживачем послуг відповідача вона була лише 4 місяці, проте заборгованість нарахована з жовтня 2016 року. Враховуючи викладене просила суд стягнути з відповідача 8328,37 грн.-надмірно сплачених коштів. Також, постійні дзвінки колекторів та погрози на її адресу призвели до її депресивного стану. Розмір моральної шкоди вона оцінює в 20000 грн. Крім того, за допомогою вона звернулась до адвоката, розмір послуг якого становив 5000 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 12.04.2021 відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22.06.2021 закрито підготовче провадження у справі. Протокольною ухвалою 22.07.2021 до участі у справі в якості третьої особи залучено [PERSON] \~ \~ \~ \~02.06.2021 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому представник просив відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву представник зазначав, що у позовній заяві, [PERSON] зазначає, що придбала квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.10.2020, яку 19.02.2021 продала на підставі договору купівлі-продажу квартири [PERSON] . Однак на особовому рахунку за вказаною адресою на момент продажу квартири обліковувалась заборгованість попередніх власників у розмірі 8328,37 грн. Вказує, що її представник-адвокат Рябінін С.В. звертався на адресу підприємства з проханням надати інформацію правомірності нарахувань заборгованості та скасувати вказану заборгованість, зазначає, що змушена була сплатити вказаний борг перед продажем квартири [ADDRESS] [PERSON] . Заявлені вимоги [PERSON] вважають такими, що не відповідають чинному законодавству та відсутні підстави для застосування приписів ст. 1212 ЦК України , оскільки на дату продажу квартири 19.02.2021, за власним бажанням, позивач сплатила заборгованість, що обліковувалась на особовому рахунку. З 16.10.2020 відповідно до наданих копій документів та укладеного договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення ( з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) особовий рахунок № [NUMBER] переоформлено на гр. [PERSON] . Станом на 16.10.2020 заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення становила 8236,33 грн. 09.11.2020 [PERSON] (зареєстровано на підприємстві 11.11.2020) звернулась на адресу підприємства з заявою про переоформлення особового рахунку за адресою: [ADDRESS] на її ім`я у зв`язку з купівлею даної квартири. До заяви долучила копії правовстановлюючих документів на підтвердження викладеного. 25.11.2020 за вих № П-7468/1-20.01.02-05 [PERSON] на заяву від 09.11.2020 з питання переоформлення особового рахунку було повідомлено, що особовий рахунок № [NUMBER] переоформлено на її ім`я, вказано, що нарахування за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення проводяться згідно з встановленими нормами водоспоживання і затвердженими тарифами на одну особу, повідомлено що станом на 01.11.2020 за вказаною адресою обліковується заборгованість у розмірі 8328,37 грн., запропоновано для проведення нарахувань за надані послуги встановити прилади обліку води, роз`яснено, що з питань розрахунків за надані послуги необхідно звертатись до абонентного відділу Основ`янського та Слобідського районів абонентної служби по роботі з абонентами- ФО Департаменту збуту КП «Харківводоканал». 16.12.2020 на адресу підприємства КП «Харківводоканал» надійшов адвокатський запит адвоката Рябініна С.В., що діяв в інтересах гр. [PERSON] , з проханням надати інформацію щодо підстав та правомірності нарахувань заборгованості у сумі 8328,37 грн за [PERSON] . У випадку нарахування її помилково або без дотримання вимог чинного законодавства, скасувати вказаний борг. 22.12.2020 адвокату Рябініну С.В. щодо надання інформації стосовно нарахувань по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] повідомлено, що правові підстави для надання вказаної інформації у підприємства відсутні у зв`язку з неналежним чином оформленим адвокатом Ордером, а саме: у графі « посвідчення адвоката» номер посвідчення адвоката України, ким та коли виданий. Та роз`яснено, що у разі надання адвокатського запиту, оформленого належним чином, він буде розглянутий підприємством по суті. Але, після отримання відповіді адвокат Рябінін С.В. на адресу підприємства з належним чином оформлений запитом більше не звертався. 19 лютого 2021 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу здійснила продаж квартири [ADDRESS] [PERSON] . Посилались на те, що відповідно до п. 8 вказаного Договору «Продавець свідчить, що … боргів за користування комунальними послугами ( тепло, газо,водопостачання) немає, у разі виявлення заборгованості обов`язок по її сплаті покладається на продавця, за даною адресою ніхто не зареєстрований». Оскільки Позивач на власний розсуд здійснила дії щодо оплати заборгованості, яка існувала станом на 19.02.2021 то відповідно до норм ст. 1191 ЦК України , має право зворотньої вимоги (регресу) до попереднього власника. У випадку задоволення позовних вимог [PERSON] і зобов`язання підприємства повернути Позивачеві грошові кошти в сумі 8328,37 грн., зазначені грошові кошти будуть зняті з особового рахунку власника вказаної квартири [PERSON] . В такому разі порушується право цього споживача на отримання достовірної інформації про стан заборгованості по даному особовому рахунку на момент підписання договору купівлі-продажу. Тобто у випадку задоволення позовних вимог [PERSON] , у нового власника [PERSON] на особовому рахунку буде обліковуватись заборгованість за вказаною адресою у розмірі 8236,33 грн. Наразі облік нарахувань та оплат споживачем послуг власником квартири за адресою: [ADDRESS] здійснюється за тим самим особовим рахунком, за яким 17.02.2021 [PERSON] було сплачено борг у сумі 9130,00 грн. У квитанціях, які отримував позивач зазначалась заборгованість попереднього власника та заборгованість, яка утворилась за позивачем на момент проживання та користування наданими послугами. Вимоги щодо сплати боргу попереднього власника підприємства не висувало, з позовними вимогами до суду щодо стягнення боргу з [PERSON] підприємство не зверталось. Тому доводи Позивача в частині вимог, погроз, здійсненні телефонних дзвінків щодо сплати заборгованості у сумі 8328,37 грн., нарахуванні їй вказаної заборгованості, відмові у наданні відповіді на адвокатський запит, змушенні сплатити борг не відповідають дійсності, є надуманими та необґрунтованими. Жодних заходів досудового врегулювання спору Позивач не здійснила, як і адвокат Рябінін С.В., що діє в інтересах [PERSON] . Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] була проінформована про суму заборгованості, яка станом на 16.10.2020 обліковувалась за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина виключає наявність помилки, обману, випадковості при здійсненні позивачем оплати 17.02.2021 в сумі 9130,00 грн. Умови договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2021 передбачають необхідність засвідчити відсутність заборгованості з комунальних послуг з боку продавця. Оплата на суму 9130,00 грн., проведена 17.02.2021 передувала укладенню договору купівлі- продажу. Пункт 8 договору купівлі-продажу від 19.02.2021 не містить конкретного періоду за який позивач засвідчує відсутність заборгованості. Оскільки по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] станом на 16.10.2020 (момент купівлі-продажу квартири [PERSON] ) обліковувалась заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 8236,33 грн., тому в подальшому вона лише відображалась у квитанціях, зведеній картці та щодо неї було надано інформацію новому власнику [PERSON] . Вважають, що Позивачем не надано доказів, не наведено доводів, що надмірна сплата коштів у розмірі 8328,37 гривень відбулася з вини відповідача. Позивачем не підтверджено фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до ст. 81 ЦПК України повинен довести позивач. Також вказали, що позивачем не надано доказів заподіяння їй моральної шкоди та не доведено причинно- наслідковий\~зв`язок\~ між емоційними стражданнями, зривом та діями та/або бездіяльністю відповідача. Також, доказів сплати 5000,00 гривень в рахунок витрат на правову допомогу, та будь яких і інших документів позивачем не надано, тому відповідно підстав для задоволення вимог в цій частині позову немає. Оскільки позовні вимоги, на думку КП «Харківводоканал» не підлягають задоволенню в повному обсязі, відповідно і сума судового збору у розмірі 908,00 грн. за подання позовної заяви не підлягає стягненню з відповідача. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, повідомлялись про час та місце слухання справи належним чином. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без їх участі, вимоги позову просив задовольнити. \~ \~ \~ \~Представник відповідача КП «Харківводоканал» в судове засідання не з`явився, у поданому відзиві просив відмовити в задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце слухання справи належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши\~надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст. 2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3\~статті 129 Конституції України\~визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~всі судові процедури повинні бути справедливими. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу від 16.10.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Чуприною Г.О., реєстровий №1227. Вказана квартира була придбана у ТОВ «Укрдебт Плюс», який був іпотеко держателем. Відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] від 16.10.2020 року покупець визнає що купує та приймає квартиру в такому стані, в якому вона є («як є») з усіма недоліками та дефектами. З вказаного випливає, що при купівлі вказаного житлового приміщення позивач розуміла наслідки його придбання, в тому числі з наявною заборгованістю. Відповідно до листа КП «Харківводоканал» від 25.11.2020 зазначено, що згідно із заявою та наданими позивачем документами за адресою: [ADDRESS] з 16.10.2020 особовий рахунок № [NUMBER] переоформлено на ім`я [PERSON] . Також зазначено, що станом на 01.11.2020 заборгованість по особовому рахунку становить 8328,37 грн., з яких: за послуги з централізованого водопостачання -4751,06 грн., за послуги з централізованого водовідведення-3577,31 грн. Відповідно до копії Зведеної картки абонента, по особовому рахунку № [NUMBER] , міститься заборгованість з 2016 року по жовтень 2020 року по квартирі [ADDRESS] в розмірі 8328,37 грн. Позивачем [PERSON] 17.02.2021 сплачено нараховану відповідачем заборгованість у розмірі 9130,00 грн., що підтверджуються відповідними квитанціями від 17.02.2021 року та не оспорювалось відповідачем. \~ \~ \~ \~Відповідно до договору купівлі продажу від 19.02.2021 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Колядою Ю.С., реєстровий №575, [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Відповідно до п. 8 вказаного Договору «Продавець свідчить, що … боргів за користування комунальними послугами ( тепло, газо,водопостачання) немає, у разі виявлення заборгованості обов`язок по її сплаті покладається на продавця, за даною адресою ніхто не зареєстрований». З вказаного випливає, що [PERSON] добровільно сплатила суму заборгованості, що свідчить про те, що вона визнала даний борг. Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу УРСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що\~учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг зокрема є:\~споживачі (індивідуальні та колективні), а виконавцями комунальних послуг є - послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; та\~послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що\~споживач зокрема має право\~одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~виконавець комунальної послуги зобов`язаний: забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів;\~готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором;\~без додаткової оплати надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості та іншу інформацію, передбачену законодавством;\~своєчасно проводити підготовку об`єктів житлово-комунального господарства до експлуатації в осінньо-зимовий період;\~розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасно або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг;\~вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством; виплачувати споживачу штраф за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відновних робіт у розмірі, визначеному законодавством; своєчасно реагувати на виклики споживачів, підписувати акти-претензії, вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг; своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з наданням комунальних послуг, що виникли з його вини; у разі укладення індивідуальних договорів про надання комунальних послуг здійснювати розподіл загальнобудинкового обсягу послуг між співвласниками багатоквартирного будинку у передбаченому законодавством та договором порядку; інформувати споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач). У відповідності до частини 1 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до частини першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~споживач\~зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Приписами ст.322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 32\~Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Аналіз ст.1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Загальне правило ч.1 ст.1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах: отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі ст.1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності отримання такого виконання. Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі, й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Отже у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 року у справі № 6-100цс15). \~ \~ \~ \~Суд погоджується\~з позицією\~сторони відповідача,\~що відсутні\~підстави для\~застосування приписів\~ст.\~1212\~ЦК України\~,\~оскільки на\~дату продажу\~квартири 19.02.2021,\~позивач за\~власним бажанням,\~сплатила заборгованість,\~що обліковувалась\~на особовому\~рахунку.\~Крім того,\~суд зазначає,\~що 19\~лютого 2021\~ [PERSON] \~на підставі\~договору купівлі-продажу\~здійснила продаж\~квартири [ADDRESS] [PERSON] .\~Відповідно до\~п.\~8\~вказаного Договору\~«Продавець свідчить,\~що …\~боргів за\~користування комунальними\~послугами (\~тепло,\~газо,водопостачання)\~немає,\~у разі\~виявлення заборгованості\~обов`язок по\~її сплаті\~покладається на\~продавця,\~за даною\~адресою ніхто\~не зареєстрований».\~Крім того, у квитанціях, які отримував позивач зазначалась заборгованість попереднього власника та заборгованість, яка утворилась за позивачем на момент проживання та користування наданими послугами. Тобто [PERSON] була обізнаною про існування боргу за комунальні послуги попереднього власника квартири. Також суд вважає доводи позивача в частині вимог, погроз, здійсненні телефонних дзвінків щодо сплати заборгованості у сумі 8328,37 грн., нарахуванні їй вказаної заборгованості, відмові у наданні відповіді на адвокатський запит, змушенні сплатити борг не відповідають дійсності, є надуманими, необґрунтованими та не підтвердженими належними та допустимими доказами. Крім того, зі змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] була проінформована про суму заборгованості, яка станом на 16.10.2020 обліковувалась за адресою: [ADDRESS] . Зазначена обставина виключає наявність помилки, обману, випадковості при здійсненні позивачем оплати 17.02.2021 в сумі 9130,00 грн. Судом вбачається, що умови договору купівлі-продажу квартири від 19.02.2021 передбачають необхідність засвідчити відсутність заборгованості з комунальних послуг з боку продавця. З наданих матеріалів справи вбачається, що оплата на суму 9130,00 грн., проведена 17.02.2021 передувала укладенню договору купівлі- продажу. Крім того, відповідно до ст. 322 ЦК України- на власника покладається тягар утримання майна. Новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати. Договори про надання послуг не обтяжують майна, тому за відсутності відповідної умови в договорі щодо відчуження нерухомого майна суд повинен відмовляти в задоволенні позовних вимог до нового власника, оскільки належним відповідачем є попередній власник (правова позиція ВС від 01.09.2020р. N 686/6276/19) Договір купівлі-продажу від 16.10.2020 р., згідно з яким позивачка стала власником спірної квартири, містить застереження про переведення боргу попереднього власника та містить згоду власника на таку заміну, що узгоджується з положеннями\~статті 520 ЦК України\~(заміна боржника у зобов`язанні) та п. 5.1 Договору купівлі продажу від 16.10.2020 року. Відповідно до п. 5.1 договору купівлі-продажу житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] від 16.10.2020 року покупець визнає що купує та приймає квартиру в такому стані, в якому вона є («як є») з усіма недоліками та дефектами. З вказаного випливає, що при купівлі вказаного житлового приміщення позивач розуміла наслідки його придбання, в тому числі з наявною заборгованістю. Зміна\~власника\~нерухомого майна не може бути підставою для виключення\~заборгованості за житлово-комунальні\~послуги\~ відповідно до норм діючого\~законодавства\~України. Суд вважає, що позивачем не надано доказів та не наведено доводів, що надмірна сплата коштів у розмірі 8328,37 гривень відбулася з вини відповідача. Позивачем не підтверджено фактів недобросовісної поведінки відповідача чи фактів зловживань, які відповідно до ст. 81 ЦПК України повинен довести позивач. Крім того, позивач не була позбавлена можливості при купівлі квартири 16.10.2020 року перевірити борги за комунальні послуги, нараховані до жовтня 2020 року. Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про те, що посилання позивача про безпідставне отримання відповідачем від [PERSON] суми вартості послуг водопостачання та водовідведення є необґрунтованими та помилковими, а тому позовні вимоги про стягнення з ПрАТ КП «Харківводоканал» на користь [PERSON] надмірно сплачених коштів у розмірі 8328,37 грн. задоволенню не підлягають. Також, суд роз`яснює, що позивач не позбавлена можливості відповідно до норм ст. 1191 ЦК України звернутись із зворотною вимогою (регресом) до попереднього власника квартири. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами ст.1167 ч.1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до вимог п.2 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснив, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень ; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; - при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. За змістом п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження наявності та розміру заподіяної відповідачем моральної шкоди позивач зазначає, що постійні дзвінки від колекторів призвели до її поганого самопочуття та нервового зриву, та вона була змушена звернутися за допомогою до лікарів та юристів. З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог. При цьому суд також зауважує, що не доведено позивачем належними та допустимими доказами факт\~заподіяння позивачеві відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому моральну шкоду, та з чого він при цьому виходить. З огляду на викладене, підстави для стягнення з\~КП «Харківводоканал» на користь [PERSON] \~моральної шкоди у розмірі 20\~000 грн. відсутні. Позивач не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування заподіяння відповідачем їй моральної шкоди, не надано і розрахунок та належного обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди. Більш того, вимога про відшкодування моральної шкоди є похідної від вимоги про відшкодування позивачу надмірно сплачених коштів відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України, а у зв`язку з тим, що у задоволенні позову відмовлено, то і вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи, що позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, судові витрати слід покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed