Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

25 квітня 2023 року [PERSON] (надалі також - позивач, [PERSON] ) звернулась до Новосанжарського районного суду Полтавської області з цивільним позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач, [PERSON] ), у якому просила розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 24 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, Україна, про що складено актовий запис № 873, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 13 червня 2023 року після отримання інформації про зареєстроване місце проживання позивача та відповідача позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, виклик відповідача здійснений шляхом поміщення повідомлення про розгляд справи на веб-сайті «Судова влада України» (а.с. 31-32). В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 24 листопада 2007 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Вказала, що від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет, стосунки між ними стали напруженими, у них виявились різні погляди на життя та сімейні відносини. Вважала, що шлюб між нею та відповідачем є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер, відсутнє нормальне спілкування, тому продовжувати надалі шлюбні відносини вона не бажає. Зазначила, що спільне життя із відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язків з ведення спільного господарства та виховання дітей. Вказала, що збереження сім`ї неможливе і суперечить їх інтересам. Позивач у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином (а.с. 36). 30 червня 2023 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити (а.с. 37). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 34, 35). Від відповідача 04 липня 2023 року до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій [PERSON] зазначив, що проти задоволення позову не заперечує (а.с. 38). Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладені норми цивільно-процесуального законодавства, судове засідання проведено за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступне. Судом встановлено, що 24 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, Україна, зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що складено актовий запис № 873 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 9). Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 03 вересня 2008 року серії [NUMBER] (а.с. 10), та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою до суду копією свідоцтва про народження від 21 березня 2011 року серії [NUMBER] (а.с. 11). Вказуючи на неможливість подальшого спільного життя в якості подружжя, позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом. Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод визначено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Згідно з частиною 1 статті 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі статтею 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною 3 статті 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягала на розірванні шлюбу, то, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони припинили подружні стосунки, спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, сім`я фактично розпалась та її відновлення неможливе, й відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечував, є підстави для розірвання шлюбу. Позивач скористалась правом на вибір прізвища після розірвання шлюбу в порядку статті 113 Сімейного кодексу України, та просила залишити їй прізвище - « [PERSON] », з огляду на що, суд залишає їй шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. З огляду на те, що позивачкою за подачу вказаного позову сплачено судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп., і суд вирішив позовну заяву задовольнити, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved