Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

АТ «Страхова компанія «ІНГО» звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] , про відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12.07.2018 р. між АСК «ІНГО Україна» та [PERSON] , було укладено договір страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажирів № 670575873. Згідно умов якого було застраховано автомобіль «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер [NUMBER] . 17.08.2018, сталась ДТП, в результаті якої відбулось зіткнення між автомобілем «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер [NUMBER] та автомобілем під керуванням водія [PERSON] . Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 05.08.2018 року [PERSON] визнано винним у скоєнні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. ПрАТ АСК «ІНГО Україна» визнала подію, що мала місце 17.08.2018 р., із застрахованим автомобілем «VOLKSWAGEN», реєстраційний номер [NUMBER] , страховим випадком. 10.09.2018 ПрАТ АС «ІНГО Україна», згідно платіжного доручення № 6997 здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 44459 грн 25 коп. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів була застрахована в АТ СГ «ТАС», поліс АМ/7242943. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну потерпілого 100000 грн. 00 коп., франшиза 950 грн. У зв`язку з чим, АТ СГ`ТАС» на вимогу АСК «ІНГО Укаїна» відшкодувала на умовах договору страхування страхове відшкодування у розмірі 30145 грн. 57 коп. Тобто відшкодувала розмір матеріальної шкоди із врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та франшизи за полісом. 19.03.2020 рішенням Загальних зборів акціонерів назву Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «ІНГО Україна» було змінено на Акціонерне товариство «Страхова компанія «ІНГО». Згідно положень ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 993, 1194 ЦК України, можна дійти висновку, що [PERSON] має відшкодувати АТ СК «ІНГО», різницю між страховим відшкодуванням, яке було виплачено з боку АТ СГ`ТАС» та фактичним розміром шкоди, що була понесена АТ СК`ІНГО» тобто суму у розмірі 14313 грн 68 коп. За вказаних обставини СК «ІНГО» просили стягнути з відповідача матеріальну шкоду - 14313,68 грн та понесені судові витрати. В судове засідання позивач свого представника не направив, про час місце розгляду справи повідомлені належним чином. До суду, представник позивача направила клопотання, відповідно до якого просила здійснювати розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. Відповідно до письмого відзиву та пояснень в судовому засіданні зазначив, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі Договору з АТ «Страховою групою «ТАС», ліміт відповідальності за шкоду , завдану майну потерпілого встановлено у розмірі 100000 грн, франшиза 950 грн. Відповідно до звіту № 08-027 спеціаліста оцінщика від 22.08.2018, майнова шкода, завдана забезпеченому транпортному засобу ( власник [PERSON] ). становить 33233,78. Розмір збитків, що визначені в звіті покриваються страховим лімітом, тому їх відшкодування є прямим обов`язком АТ «Страхової групи ТАС». Вартість матеріальних збитків, завданих власнику транспортного засобу становить 33233,78, а розмір страхового відшкодування 44459,25 грн., що повністю покриває збитки, завдані власнику транспортного засобу. Таким чином, позивач не має права посилатись на недостатність страхової виплатити для відшкодування завданих збитків. Розглянувши заяви по суті справи сторін, вислухавши доводи представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 17.08.2018 року о 13.00 год. на 19 км а/д Одеса-Б.Дністровськ, [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ-21124, д/ [NUMBER] , не обрав безпечної дистанції, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 25.09.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні, 17.08.2018 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, застосовано до останнього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.( а.с.12). Відповідно до ч. 6\~ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Згідно договору добровільного страхування засобів наземного транспорту № 670575873.18 транспортний засіб марки «VOLKSWAGEN TIGUAN» номер [NUMBER] був застрахований [PERSON] від ризику пошкодження в ДТП в ПрАТ «АСК «Інго Україна» з 12.07.2018 до 11.07.2019, та франшизою 0 грн. ( а.с.4-10). На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] , водія автомобіля ВАЗ-2111,\~д/ [NUMBER] була застрахована в АТ «СГ» «ТАС», згідно з полісом АМ007242943, ліміт за шкоду майна становить 100000 грн., розмір франшизи становить 950 грн. ( а.с.39). 17 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Інго Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 151). Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» № [NUMBER] від 22.08.2018, вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» д/н [NUMBER] складає 48905,81 грн. Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику в результаті аварійного пошкодження вказаного автомобіля, станом на 21.08.2018 року складає 33233,78 грн. з урахуванням ПДВ на запасні частини, при умові виконання ремонтних робіт на СТО ТОВ «Автомобільний Дім» ( а.с.14-33). Згідно рахунку на оплату ремонту ТОВ «Автомобільний Дім» № АдСЧТ02970 від 23.08.2018, загальна вартість ремонту застрахованого автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» д/н [NUMBER] складає 44459,25 грн ( а.с.149-150). На підставі страхового акту № 1758965 від 28 серпня 2018 року СК підтверджено, що подія (ДТП) 17.08.2018 за участю автомобіля «VOLKSWAGEN TIGUAN» д/н [NUMBER] , поліс № 670575873.18, є страховою, розраховано збиток, сума якого складає 44459,25 грн. та визначено, що за умовами страхування підлягає відшкодуванню 44459,25 грн. ( а.с.114). Згідно платіжного доручення № 6997 від 10.09.2018 року, ПРАТ «АСК «Інго Україна» сплатило на користь ТОВ «Автомобільний Дім» 44459,25 грн, згідно договору страхування № 670575873.18 за автомобіль «VOLKSWAGEN TIGUAN» д/н [NUMBER] ( а.с.152). АТ «СГ`ТАС» сплатили ПРАТ «АСК «Інго Україна» страхову виплату у розмірі 30145,57 грн. , і вказана обставина підтверджується копією платіжної інструкції № 24950 від 13.05.2019. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов`язковим (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про страхування»). Нормою п. 6 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільним може бути страхування наземного транспорту. Згідно із ст. 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ЦК). \~\~\~\~\~\~ Згідно\~ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно ч. 1\~ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є\~стаття 993 ЦК України\~та\~стаття 27 Закону України «Про страхування». Ураховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією. Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За змістом частин першої та другої\~статті 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі\~особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди; б) протиправність поведінки; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим\~об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга\~статті 1187 ЦК України). Згідно з частиною п`ятою\~статті 1187 ЦК України\~особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За вимогами частини першої\~статті 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина\~\~зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Отже, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Встановлено, що постановою Коростишівського районного суду Житомирської області від 25.09.2018 року [PERSON] \~\~ визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого\~ст. 124 КУпАП. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил\~статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що\~стаття 1191 ЦК України\~та\~стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і\~стаття 993 ЦК України\~та\~стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють\~різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі\~статтею 993 ЦК України\~та\~статтею 27 Закону України «Про страхування»\~до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до\~статті 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою\~статті 77 ЦПК України\~передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою\~статті 78 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина 2\~статті 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини 1,6\~статті 81 ЦПК України). Позивачем на підтвердження своїх вимог надано до суду\~\~рахунок\~\~ № АдСЧТ02970 від 23.08.2018, платіжне доручення № 6997 від 10.09.2018 року, звіт про оцінку автомобіля № 08-027 від 22.08.2018 року. Отже, позивач надав суду докази щодо розміру завданої майнової шкоди, які не спростовано відповідачем, і сумнівів у достовірності наданих доказів не виникає. У постанові від\~30 жовтня 2019 рокуу справі № 753/19288/14-ц Верховний Суд дійшов висновку, зокрема, «розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто, як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. У такому разі звіт автотоварознавчого дослідження не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у ньому зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем». Отже, вищевказаний рахунок СТО є належним доказом на підтвердження розміру завданого збитку при настанні страхового випадку. Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійсно встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Разом з тим, умовами укладеного між ПрАТ АСК «ІНГО Україна» і [PERSON] . Договору добровільного страхування засобів наземного транспортного засобу №670575873.18 (п. 2) виплата страхового відшкодування здійснюється без вирахування зносу на деталі та вузли, що підлягають заміні в ході відновлювального ремонту транспортного засобу. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Отже, розмір матеріальної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача становить 14313,68 грн із розрахунку 44459,25 грн ( виплата ПрАТ АСК «ІНГО Україна» за договором страхування № 670575873.18) 30145,57 грн ( виплата АТ СГ «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності поліс № АМ7242943= 14313,68 (13363,68 грн. коефіцієнт фізичного зносу+ 950,00 грн франшиза). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи , а тому підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову-на відповідача, у разі відмови в позові-на позивача, у разі часткового задоволення позову-на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~270, 00 грн., сплата якого підтверджена платіжним дорученням № 12130 від 31.05.2021 року, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved