Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить: визначити, що частка померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810400000:01:010:0061, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становила 1/4 частину; визнати за нею право власності на спадкове майно - 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810400000:01:010:0061, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка залишилась після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Після його смерті вона успадкувала квартиру [ADDRESS] . Земельна ділянка під цим будинком належала [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом з відповідачами. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину щодо земельної ділянки, вказавши, що розмір частки померлого не визначено. Викладене зумовило необхідність звернення до суду. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.05.2023 відкрито загальне позовне провадження у справі ( а.с. 40-41). Позивачка в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Не заперечує проти розгляду справи по суті в підготовчому судовому засіданні. Відповідачі у підготовче судове засідання також не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали повністю. Заяви сторін долучено до матеріалів справи. Відповідно до ч.ч.3-4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерті серії [NUMBER] (а.с.24). Згідно Витягу зі Спадкового реєстру №71582053 від 23.02.2023 після смерті [PERSON] заведено спадкову справу №52/2021 (номер в реєстрі 68258290) (а.с.30-31). Спадкоємцем [PERSON] являється його дочка [PERSON] , яка на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.02.2023, отримала в спадщину квартиру [ADDRESS] (а.с.24,30). Постановою приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Сітяшенко В.А. від 23.02.2023 року № 65 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,10000 га, кадастровий номер 1810400000:01:010:0061 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] в зв`язку з тим, що неможливо встановити частку спадкового майна (а.с.19). Згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 912296, виданого Бердичівською міськрадою 17.03.2011 року на ім`я [PERSON] їй та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810400000:01:010:0061, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.20-21). Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 08.11.20016 визнано за [PERSON] право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частку земельної ділянки площею 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810400000:01:010:0061,цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку ,господарських будівель і споруд, яка залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в порядку успадкування за законом (а.с.22). На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2023 [PERSON] успадкував квартиру [ADDRESS] після [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.26). Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. У постанові Верховного Суду 23.06.2022 у справі №587/666/17 зазначено, що "при вирішенні спору про поділ в натурі земельної ділянки, визначаючи варіанти такого поділу, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого відсутні підстави, він ухвалює рішення про застосування саме такого варіанту поділу. Якщо ж відсутній погоджений або встановлений порядку користування земельною ділянкою, то суд здійснює поділ в натурі земельної ділянки з дотриманням розміру часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном". За висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18: "Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів [PERSON] (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від земельних ділянок, на яких вони розміщені, відбувся за радянських часів з ідеологічних мотивів. Під впливом тодішньої ідеології панувало уявлення, що особи можуть мати право власності на об`єкти нерухомості, але не на земельні ділянки, на яких вони розташовані. Так, Конституцією УРСР 1978 року (частина друга статті 11) було передбачено, що земля є у виключній власності держави. Внаслідок такого підходу існує значна кількість об`єктів нерухомості, які знаходяться у власності приватних осіб, розташованих на землях державної та комунальної власності, причому земельні ділянки під цими об`єктами можуть бути несформованими. Водночас намір законодавця подолати такий штучний правовий відрив об`єктів нерухомості від землі не викликає сумніву. Тому в разі, якщо право власності на об`єкт нерухомості та на земельну ділянку, на якій цей об`єкт розташований, належать одній особі, подальше відчуження об`єкта нерухомості окремо від земельної ділянки, а також земельної ділянки окремо від об`єкта нерухомості не допускається". У відповідності до ст.3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства визначено справедливість, добросовісність та розумність. Оскільки один із співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку помер, визначити розмір часток у справі спільної сумісної власності можливий виключно за рішенням суду. Згідно з наведеними висновками Верховного Суду розмір часток у праві власності на земельну ділянки визначається розміром їх часток у праві власності на нерухоме майно, що розміщене на земельній ділянці. Відтак, частка [PERSON] у праві власності на земельну ділянку площею 0,1 га по [ADDRESS] , кадастровий номер 1810400000:01:010:0061, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд становила 1/4 частини. Після смерті останнього право власності на 1/4 частини земельної ділянки набула позивачка. При цьому для захисту її права достатньо визнати за нею право власності на цю частку, навівши висновки щодо розміру частки в мотивувальній частині рішення. Оскільки згідно чинного правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 912296, виданого Бердичівською міськрадою 17.03.2011 року на ім`я [PERSON] , співвласниками земельної ділянки визначено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , враховуючи визнання позову відповідачами, забезпечуючи дотримання такої засади цивільного законодавства як розумність, враховуючи при цьому принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі, суд приходить до переконання про часткове задоволення позову [PERSON] . Судові витрати залишити за позивачкою.

Outcome: partial