Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Філіпович-Силку Т. Ю. звернувся в суд з позовом до відповідача ТзОВ «Фінпром Маркет», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М., Відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позов обґрунтовано\~тим,\~що після\~ознайомлення з\~матеріалами виконавчого\~провадження №\~65765780\~ [PERSON] \~стало відомо,\~що Відділом\~ДВС у місті\~Луцьку Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~здійснюється виконання\~виконавчого напису\~нотаріуса,\~зареєстрованого в\~реєстрі за\~№ 4233, вчиненого 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком\~Є.\~М. про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 1-20171108-16777 від 08 листопада 2017 року в розмірі 8\~900 гривень. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом без перевірки безспірності вимоги, в ньому не зазначені документи, на підставі яких він вчинений, не встановлено належним чином безспірності сум, що підлягають стягненню. Крім того, позивач зазначає, що оскаржуваний виконавчий напис нотаріуса був вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, тобто такий кредитний договір не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. На підставі наведеного позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є. М., реєстраційний номер виконавчого напису 4233 від 26 січня 2021 року про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінпром Маркет» та здійснити розподіл судових витрат. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи. Станом на 28 червня 2023 року відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надійшов. Позивач в судове засідання не з`явився, 27 червня 2023 року від представника позивача адвоката Філіпович-Силки Т. Ю. до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. У вказаній заяві представник позивача також зазначає, що вона вимоги позову підтримує та надає згоду на заочний розгляд справи. Представник відповідача ТзОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу ТзОВ «Фінпром Маркет» копія ухвали про відкриття провадження у справі, копія позовної заяви з додатками надіслана судом за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Наведене свідчить про належне виконання судом вимог п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України щодо повідомлення відповідача про призначене судове засідання у цій справі. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко\~Є.\~М. в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Представник третьої особи Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення у цій справі. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд установив, що 26 січня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 4233, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ ТзОВ «Фінпром Маркет» заборгованості за кредитним договором № 1-20171108-16777 від 08 листопада 2017 року (а. с. 15). Зі змісту вказаного виконавчого напису нотаріуса вбачається, що сума заборгованості [PERSON] за вищевказаним кредитним договором за період з 16 квітня 2018 року по 26 січня 2021 року становить 8900 гривень, з яких: 3000 гривень заборгованості за тілом кредиту; 5 850 гривень заборгованості за нарахованими відсотками; 50,00 гривень плата за вчинення виконавчого напису. Постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 11 червня 2021 року відкрито виконавче провадження № 65765780 щодо примусового виконання спірного виконавчого напису нотаріуса (а. с. 14). Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини першої статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). У частинах першій, другій статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, провадження № 14-557цс19). Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів (далі по тексту - Перелік), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Одночасно суд зважує на ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеної в силі ухвалою вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: зокрема, пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Такий висновок викладено в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Тож, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення спірного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався нотаріально посвідчених договорів. Суд ураховує, що в матеріалах справи копія кредитного договору№ 1-20171108-16777 від 08 листопада 2017 року відсутня, доказів нотаріального посвідчення вказаного кредитного договору в справі немає. Крім цього, з наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мав безспірну заборгованість перед відповідачем. У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Вказане також зазначено у постанові Верховного суду від 10 листопада 2021 року, справа №758/14854/20. Враховуючи те, що відповідач відзиву на позовну заяву не подав, то в розпорядженні суду відсутні відомості про направлення кредитором боржнику (позивачу) письмової вимоги про усунення порушень за кредитним договором і про отримання вказаної вимоги позивачем за тридцять днів до вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса. При вирішенні цього спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України. Підсумовуючи наведене, визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі позову. Отже, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Outcome: approved