Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач ФОП [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просив визнати недостовірною та такою, що порушує права [PERSON] ,, на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, розповсюджену [PERSON] , [PERSON] , в загальнодоступній соціальній інтернет мережі Facebook: - «Це зв`язано з тим, що у [PERSON] я працював на сервісі два місяці цієї зими, а він мене обдурив, не заплатив обіцяні мені гроші- 12 000 грн. На сервісі працює понад 20 людей і жоден офіційно не влаштований!»; - «Похвалитись, що у вашому сервісі наймані працівники плотять ЄСВ і інші податки- ніхто не може. Зате, ви отримуєте надприбутки, використовуючи людську працю, присвоюючи собі чужі здобутки, саме так ви поступили з моїм чоловіком, та іншим [PERSON] котрий реставрував вам 2 запорожці, а ви не заплатили обіцяні йому гроші. Хто ви в такому випадку??? Не чорт? - «Той хто це знімав вже не знає, що робити із позовом, що у суді до нього пред`явив я, по справі № 456/1225/19 за котрим стягнуть з вас всі кошти до копійки за виконану роботу». Зобов`язати відповідачів [PERSON] , [PERSON] , спростувати поширену відносно позивача [PERSON] , недостовірну інформацію, у такий спосіб, у який вона була поширена, а саме у загальнодоступній соціальній інтернет мережі Facebook, на сторінці групи «[INFO]». Стягнути солідарно з відповідачів на його користь моральну шкоду за розповсюдження неправдивої інформації у розмірі 20 000 грн. та судовий збір за подання позовної заяви. Свої вимоги мотивував тим, що [INFO], близько 19 год.00 хв., повертаючись зі своїм колегою [PERSON] , з роботи, керуючи автомобілем марки MINI Cooper, рухаючись по дорозі, [ADDRESS], призупинився, щоб виїхати на головну дорогу Київ- Чоп. По лівій стороні дороги є гараж, в якому Відповідач надає різні послуги, а саме: авто діагностика, малярка, зварка, ремонт пралок, пайка та вичавлювання соку. На момент зупинки авто, відповідач ремонтував транспортний засіб марки «Citroen», сірого кольору. Побачивши позивача та його колегу, відповідач [PERSON] почав обзивати його та вживати нецензурні слова в його сторону. Відповідно, почав знімати даний інцидент на відеокамеру, після чого, відповідач, вийшов на дорогу повернувшись до нього задом, зняв штани та оголив сідниці. Того ж дня, близько десятої години вечора, позивач оприлюднив дане відео на своїй інтернет сторінці соціальної мережі «Facebook», та підписав: «Прошу знайомитись!- власною персоною, депутат селищної ради с. Дуліби [PERSON] !». Після чого, відповідачі, привселюдно почали розповсюджувати про позивач , як про фізичну особу- підприємця недостовірну інформацію наступного змісту: «Це зв`язано з тим, що у [PERSON] я працював на сервісі два місяці цієї зими, а він мене обдурив, не заплатив обіцяні мені гроші- 12 000 грн. На сервісі працює понад 20 людей і жоден офіційно не влаштований!»; «Похвалитись, що у вашому сервісі наймані працівники плотять ЄСВ і інші податки- ніхто не може. Зате, ви отримуєте надприбутки, використовуючи людську працю, присвоюючи собі чужі здобутки, саме так ви поступили з моїм чоловіком^ та іншим [PERSON] котрий реставрував вам 2 запорожці, а ви не заплатили обіцяні йому гроші. Хто ви в такому випадку??? Не чорт? «Той хто це знімав вже не знає, що робити із позовом, що у суді до нього пред`явив я, по справі № 456/1225/19 за котрим стягнуть з вас всі кошти до копійки за виконану роботу». Зазначив, що за адресою [ADDRESS] , де знаходиться автосервіс, свою діяльність здійснюють три фізичні особи-підприємці, а саме: ФО-П [PERSON] , ФО-П [PERSON] , ФО-П [PERSON] та дві юридичні особи: ТзОВ «Пасат», ТзОВ «Пасат Інтер». Відповідно, в трудових відносинах з вище вказаними особами, перебувають 28 осіб! Позивач займається підприємницькою діяльністю, починаючи з 2004 року. Особисто з ним, як з фізичною особою-підприємцем у трудових відносинах перебуває 10 осіб. Відповідачі, своїми діями дескредитують його як суб`єкта господарювання, створюють не аби який тиск на підприємницьку діяльність, поширюючи неправдиві відомості, пов`язані з його діяльністю. Крім того, позивач як фізична особа-підприємець сплачує ЄСВ на суму нарахованої заробітної плати усім найманим працівникам, а з працівника утримується сума військового збору та податок на доходи фізичних осіб. Крім того, відповідач [PERSON] не перебував з ним як з фізичною особою- підприємцем ні у трудових, ні в цивільно-правових відносинах. Жодного відношення до справи №456/1225/19, яка розглядається Стрийським міськрайонним судом відношення не має, позову до нього не пред`явлено, а відтак, у нього відсутній судовий спір з відповідачами. Окрім того, відповідач [PERSON] , надсилає постороннім особам у приватні повідомлення різного роду тексти, в яких обзиває його аферистом та шахраєм (роздруківки повідомлень до позову долучені). Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих. Такі неправомірні дії відповідачів паплюжать його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки такого роду дописи та повідомлення бачать всі користувачі соціальної мережі Facebook, а відтак в порядку ст. 23 ЦК України, має право на відшкодування моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 20 000 грн. (двадцять тисяч гривень), яка полягає в наступному: В м. Стрий, де позивач здійснює свою підприємницьку діяльність, а саме надає послуги по ремонту автотранспортних засобів, та серед своїх працівників, має репутацію порядної людини. Через відповідачів, вимушений відповідати на безліч питань працівників та клієнтів, які приїжджають до нього обслуговувати свої авто про обставини, що ними «описуються на сторінках соціальної мережі Facebook». Все це відбувається на очах працівників та клієнтів, що є для нього принизливим, не кажучи про те, що він ризикує через відповідачів втратити свій рейтинг в бізнесі надання послуг по ремонту автотранспортних засобів, який він напрацьовував не один рік. Відтак, вважає, що неправомірними діями відповідачів принижена його честь та гідність, ділова репутація, а тaкoж заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачі принизили його перед іншими людьми та поширювали неправдиві відомості стосовно нього. Зважаючи на вищезазначене, інформація, поширювана щодо позивача відповідачами, має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення позивачем загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, дотримання законів у сфері сплати податків, належного оформлення трудових відносин, та такою, що, на його переконання, порушує його немайнові права. Не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідача. Беззаперечно, що поширення окресленої інформації порушує немайнові права позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих. Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо нього відповідачами завдано шкоди його немайновим інтересам, порушивши його гідність, честь та ділову репутацію. Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, однак позивач подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності та позовні вимоги задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явились та не повідомили суду причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що доводиться рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, з якого вбачається, що відповідачі отримали судову повістку 17.06.2023 однак, в судове засідання не з?явилися. Відповідачами, подано до суду відзив, в якому зазначили, що знайшовши оголошення у газеті Фортуна від 01.11.2019 про запрошення на роботу Бош Автосервісом «[INFO]» автомеханіків, маляра, рихтувальника та інших спеціалістів. Зателефонувавши по номеру [NUMBER] , трубку підняв [PERSON] . Після чого відбулося його знайомство із позивачем, приблизно, 20 листопада 2019р. на території Бош Автосервісу « [INFO] », що за адресою [ADDRESS] , де здійснює свою підприємницьку діяльність позивач. Позивач запропонував відповідачу реставрувати старенький автомобіль ІЖ Комбі 21251 ДНЗ [NUMBER] , а саме вирихтувати та вишпаклювати кузов автомобіля після чого авто помалювати, за суму, що не перевищує 12000,00 грн., після чого приступив до виконання зазначених робіт. Через пару днів відповідач висловив позивачу потребу в узаконенні трудових відносин, на що отримав пропозицію показати свої вміння та навички, після чого позивач вирішить дане питання, оскільки у той час позивач збирався у відпустку в Дубаї. 10.12.2019р позивач покликав його у офіс для підписання цивільно-правової угоди, котра за поданням паспортних даних була оформлена та підписана одноосібно відповідачем. Позивач вказав, що підпише пізніше. Через пару днів коли відповідач завітав у офіс, щоб отримати на руки договір, то позивач запевнив, щоб він ішов робити роботу і не «домахував» його своїми претензіями. Не вклавшись у терміни по реставрації та все таки завершивши рихтовку, шпакльовку грунтовку, мальовку, поліровку, комплектовку та зборку автомобіля, приблизно 23.01.2019 від позивача на руки відповідач отримав договір №026, у котрому на його здивування замовником -виявився не позивач, а інший ФОП [PERSON] . Після передачі відреставрованого автомобіля замовнику, позивач відмовився від оплати винагороди за виконану роботу. Після чого відповідач звернувся із скаргою до Управління держпраці у Львівській області на ФОП [PERSON] , після чого відбулась інспекційна перевірка котра встановила факт підміни трудових відносин цивільно-правовою угодою, що знайшло своє підтвердження у судовому рішенні від 01 жовтня 2019 року. Окремо від даного процесу відповідач звернувся до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення винагороди по договору №026, у суді 05.11.2019р по справі №456/1225/19 відбулося засідання на котрому позивач з`явився у якості свідка. Стосовно наведених фактів котрі обурили позивача їхніми коментарями пов`язанні із стосунками, що склалися та були спровоковані його діяннями пов`язаними із переслідуванням відповідача як позивача та втручанням у його приватне життя. Поводом до чого став позов по справі № 456/1225/19 та не бажанням його сприймати як форму волевиявлення та повагу до права на отримання винагороди за виконану працю, чого на жаль у позивача не має. По факту домагань до відповідача та здійснення психологічного тиску, відповідач звертався у правоохоронні органи на що отримав лист від 21.09.2019р за № В-20 від Т.в.о. начальника Стрийського відділу поліції [PERSON], про те що з відповідачами проведена профілактична бесіда, щодо протиправних дій і поведінки. Після чого приїздити під його гараж позивач перестав. Крім того, у 1 абзаці позову позивач посилається на факти котрі не мали місця та доказів у матеріалах позову про дані факти не додано. Що можуть підтвердити свідки. У 8 абзаці позову позивач стверджує, що відповідачі створюють не аби який тиск на підприємницьку діяльність поширюючи неправдиві відомості пов`язані із його діяльність. Що для них є не зрозумілим який тиск створює сімейна пара на бізнесмена міліонера?. У цьому ж абзаці позивач стверджує що у трудових відносинах є 10 осіб , а хто саме не називає і доказів не надає. У 12 абзаці позову позивач стверджує що відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих. А у чиїх саме не вказує. У 13 абзаці позову позивач стверджує, що дописи та коментарі відповідачів паплюжать його совість через те, що дані коментарі бачать всі користувачі соціальної мережі фейсбук. А хто саме не вказує і тим більше не відомо якої думки про вас всі користувачі мережі фейсбук? У 14 абзаці позову позивач стверджує, що він вимушений відповідати на безліч питань працівників та клієнтів. А кого саме не вказує і на які запитання теж не вказує. А можливо це все вигадка? Також вказує, що ці запитання відбуваються на очах його працівників, так як би це була його власність, чи що? І знову ж таки не вказує кого саме і коли і де у якому місці. У цьому ж абзаці позову позивач стверджує що, це є для нього принизливим. А чому саме не вказує і які запитання є принизливі? У цьому ж абзаці позову позивач стверджує що, серед своїх працівників він має репутацію порядної людини. А хто це може підтвердити не вказує. Хоча йому відомі клієнти даного сервісу котрі можуть охарактеризувати надані їм послуги не з найкращої сторони. У цьому ж абзаці позивач стверджує, що через відповідачів ризикує втратити свій рейтинг в бізнесі. Не вказуючи який рейтинг він посідає зараз і може посісти потім і яким чином він цей рейтинг визначає також не відомо? Також не зрозуміло, що заважає позивачу здійснювати свою підприємницьку діяльність за даних обставин?. Стосовно позовної вимоги позивача під пунктом № 2 то дані висловлювання можуть бути спростовані тільки після виплати відповідачу винагороди за реставрацію автомобіля, згідно договору №026, та після доведення позивачем законності працевлаштування робітників а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Та сплати ними ЄСВ. Стосовно позовної вимоги позивача під пунктом №3, то спростувати дану інформацію не получиться, оскільки пост позивача до котрого були привязані їхні коменти пропав (не відомим способом був вилучений/прихований) у групі «[INFO]» соц мережі ФейсБук. Стосовно позовної вимоги позивача під пунктом №4 то вважають, що їхні коментарі не містять жодних образливих висловів чи не нормативної лексики чи принизливих висловлювань у сторону позивача. За що стягнення моральної шкоди у грошовому вираженні не передбачено, що співзвучно із нормами абзацу 5 п. 19 ПЛЕНУМ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ ПОСТАНОВА 27.02.2009 N1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», тому просили в задоволенні позовних вимог відмовити. У зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачі, достовірно знаючи про розгляд справи в суді в період з 29.11.2022 по час прийняття рішення (30.06.2023), в судові засідання не з?являлися, систематично подаючи заяви про відкладення розгляду справи з різноманітних причин. В даний період відповідачами жодних доказів не подавалося. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши відсутність з боку сторін заяв про врегулювання спору, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити частково з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з п. 6 вказаної Постанови, позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до п. 15 цієї Постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Судом встановлено, що відповідач на сторінці в соціальній мережі «Facebook» опублікував наступну інформацію, що стосується позивача: - «Це зв`язано з тим, що у [PERSON] я працював на сервісі два місяці цієї зими, а він мене обдурив, не заплатив обіцяні мені гроші- 12 000 грн. На сервісі працює понад 20 людей і жоден офіційно не влаштований!»; - «Похвалитись, що у вашому сервісі наймані працівники плотять ЄСВ і інші податки- ніхто не може. Зате, ви отримуєте надприбутки, використовуючи людську працю, присвоюючи собі чужі здобутки, саме так ви поступили з моїм чоловіком, та іншим [PERSON] котрий реставрував вам 2 запорожці, а ви не заплатили обіцяні йому гроші. Хто ви в такому випадку??? Не чорт? - «Той хто це знімав вже не знає, що робити із позовом, що у суді до нього пред`явив я, по справі № 456/1225/19 за котрим стягнуть з вас всі кошти до копійки за виконану роботу», що підтверджується скрін-шотами записів з його сторінки, долученими до матеріалів справи. Саме цю вказану інформацію просить спростувати позивач, як таку, що не відповідає дійсності, принижує його честь і гідність, впливає на зниження цінності його особи в очах оточуючих та суспільства. Відповідачі, щодо публікації вказаного тексту у соціальній інтернет мережі "Facebook" не заперечили. Судом встановлено, що вказана спірна інформація доведена до відома великого кола осіб - користувачів мережі Інтернет, а саме: соціальної мережі "Facebook" і ця інформація, з огляду на її зміст, безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачки. В пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Згідно зі ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і ч.ч. 2,3 ст. 34 Конституції України, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб. Суд погоджується із твердженням позивача про те, що поширення неправдивої інформації щодо нього свідчить про принизливе ставлення відповідача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи, а також створило негативну соціальну оцінку в очах оточуючих, порушивши його честь та гідність, оскільки в них містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.07.2020 року, справа № 753/10840/19, де зазначено, що скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber є належними та допустимими доказами. Таким чином, позивачем доведено факт поширення недостовірної інформації відповідачем, внаслідок чого було порушено його особисті немайнові права, оскільки в ній містяться відомості про події та факти, які не відповідають дійсності чи перекручені, тому суд дійшов висновку, що зазначена інформація є недостовірною, а тому підлягає спростуванню. Разом з тим, згідно з ч. 7 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідачів [PERSON] , та [PERSON] , спростувати дану інформацію у спосіб її поширення, тобто шляхом розміщення в соціальній мережі "Facebook" на сторінці групи «[INFO]» повідомлення наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ: За цією адресою було розміщено інформацію відносно ФОП [PERSON] , яка визнана судом такою, що порушує право на повагу до його честі, гідності та недоторканості ділової репутації». Що стосується вимоги про стягнення з відповідачів відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн., то вона підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 4 ч. 2 ст. 23 цього ж кодексу передбачено, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ст. 275 ЦК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України, зокрема, шляхом відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 280 ЦК України регламентовано, що моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано такої шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Зазначені роз`яснення містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року. Судом встановлено, що в даному випадку публікації здійснено відповідачем із застосуванням образливих слів та розповсюджено в соціальній Інтернет-мережі "Facebook" і було доведено до необмеженого кола осіб, зміст образливих тверджень викликав певний негативний суспільний резонанс, тобто образа набула суспільного характеру. Позивач в своїй позовній заяві визначив розмір відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в сумі 20000,00 грн., мотивуючи його тим, що поширення недостовірної інформації про нього привело до погіршення стану його здоров`я, завдало істотної моральної шкоди, в нього погіршилося самочуття. Визначаючи розмір грошового відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує в сукупності негативні наслідки, які настали для нього, внаслідок чого порушено його нормальний уклад життя, характер та обсяг його страждань, те що негативні (образливі) публікації побачили особи, які є родичами, близькими, знайомими, колегами для позивача, а також те, що він є особою підприємцем що завдало його іміджу як серед колег так і серед клієнтів та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, вважає за можливе позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задоволити частково і для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди стягнути з відповідачів на його користь 5000,00 грн. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст. 13,32,34,68 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про інформацію», ст.ст. 23,201,275,277,280,1167 ЦК України, Постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: dismissed