Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У лютому 2023 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області (далі відповідач), в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , який за життя заповіт не склав. Після його смерті відкрилась спадщина. Оформлюючи спадкові права позивачем отримано відмову у видачі свідоцтва на спірні житловий будинок та земельну ділянку у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. З метою захисту права власності та оформлення спадкових прав, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що позивач не надала доказів отримання дозволу на будівництво будинку та його введення в експлуатацію, як і не надала доказів набуття спадкодавцем у власність земельної ділянки та неможливості її успадкування у позасудовому порядку, а тому, просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні(ч. 1 ст. 211 ЦК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Ухвалою суду від 02 березня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, витребувано належним чином звірені копії\~матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] 14.06.2023 року надійшли витребувані судом документи. Ухвалою суду від 23.06.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с. 21). Померлий [PERSON] являється чоловіком позивача [PERSON] . 15.05.2019 року до Фастівської районного державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка звернулась [PERSON] 23.05.2019 року до Фастівської районного державної нотаріальної контори із заявою про відмову від прийняття спадщини після померлого батька на користь матері [PERSON] звернувся [PERSON] . За відповідною заявою [PERSON] 04.03.2020 року державним нотаріусом Фастівського районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,7720, кадастровий номер 3224982400:03:006:0096, розташованої на території Дідівщинської сільської ради, 9-93, Фастівського р-ну Київської обл., призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою державного нотаріуса Фастівського районної державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. від 19.10.2022 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянкуза адресою: [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . Підставою для відмови стала відсутність правовстановлюючих документів на спірні житловий будинок та земельну ділянку (а.с. 29). За відсутності можливості оформити спадкові права, позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно Акту про відведення в натурі присадибних ділянок для будівництва індивідуального житлового будинку від січня 1990 року на підставі рішення Дідівщинської сільської ради народних депутатів від 18.08.1989 року №35 і відповідно до рішення уповноважених членів к-за ім. Леніна від 15.05.1989 року №4, установлено в натурі кордони присадибної земельної ділянки, виділеного [PERSON] для будівництва індивідуального житлового будинку у [ADDRESS] , площа присадибної земельної ділянки становить 1\~200 кв.м.. Як вказано у даному акті, разом із встановленням кордонів земельної ділянки зроблена розбивка житлового будинку і господарських споруд на цій ділянці. [PERSON] попереджений, що починати будь-які будівельні роботи на вказаній земельній ділянці без наявності паспорту виданого виконкомом районної Ради народних депутатів забороняється. Схема відведеної ділянки на плані будівництва, знаки кордонів ділянки і розбивка споруд на плані будівництва (а.с. 58-62). Як вбачається із паспорту на забудову ділянки в сільському населеному пункті Української РСР від 16.01.1990 року, на ділянці у [ADDRESS] , площа присадибної земельної ділянки становить 0,12 га, дозволено будівництво житлового будинку по типовому проекту у строк з 16.01.1990 року по 16.01.1993 року (а.с. 57). У матеріалах справи наявний технічний паспорт на житловий будинок б/н за адресою: Київська обл., Фастівський р-н, с. Дідівшина, який виготовлено на [PERSON] (а.с. 63-69) та технічний паспорт на будинок садибного типу у [ADDRESS] , виготовлений на замовлення [PERSON] (а.с. 41-55). У той же час, житловий будинок в експлуатацію введено не було, та відповідно, право власності померлий [PERSON] за життя за собою не зареєстрував. Свідоцтво про право власності на спільний житловий будинок [ADDRESS] на [PERSON] не видавалось (а.с. 27), станом на 01 січня 2013 року вказаний будинок ні за ким не зареєстровано (а.с. 28). За умовами п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 року, яка була чинної станом на час будівництва будинку, реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Проте, в експлуатацію спірний будинок прийнято не було. Крім того, позивачем надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.02.2018 року, з якого вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер 3224982401:01:003:0201, площею 0,25 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) належить на праві власності [PERSON] на підставі рішення Дідівщинської сільської ради Фастівського району Київської області №07/3 від 07.04.2016 року (а.с. 39). У той же час, враховуючи площу земельної ділянки, її номер та підставу виникнення права власності, суд не може дійти до висновку, що зареєстрована за померлим вказана земельна ділянка у 2016 році та земельна ділянка, надані під забудову у 1990 році, є ідентичними. Станом на час відкриття спадщини та розгляду справи діє ЦК України 2004 року з відповідними змінами. Так, стаття 1216 ЦК України передбачає те, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ч. 1-3 ст.1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно до статті 1271 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як зазначалось вище, підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом стала відсутність правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку. Судом перевірено, що спадкодавець за життя не зареєстрував за собою право власності на майно. При цьому суд зауважує, що довідка від 25.10.2022 року вих. №12-03/275 не є належним документом, що підтверджує право власності (а.с. 22). За таких обставин, на даний час відсутність підстави для визнання за позивачем права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, оскільки станом на час відкриття спадщини це майно не належало спадкодавцю. У справі ЄСПЛ "SundayTimes v. UnitedKingdom" суд вказав, що прописаний у Конвенції термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права, як принцип визначеності. Суд стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право, як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто укладені у суспільстві правила та засади моральності суспільства. До цих правил, які визначають сталість правозастосування, відноситься і судова практика. Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною порадою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом", зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, а й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (справа "Steelandothers v. TheUnitedKingdom"). Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання права власності на спадкове майно, а тому позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню. На підставі викладено та

Outcome: dismissed