Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

З позовом до суду звернувся [PERSON] до Міські тепломережі Концерн (м. Запоріжжя) про захист прав споживачів та зобов`язання вчинення певних дій, в якому просив суд зобов`язати Міські тепломережі Концерн (м. Запоріжжя) виключити з обліку по особовому рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] забогованість попереднього власника квартири за період до 28.10.2021 року в розмірі 56419,17 грн. Звертаючись до суду з позовними вимогами позивач зазначив, що відповідно Договору купівлі-продажу нерухомого майна в порядку ст.. 38 ЗУ «Про іпотеку» від 29 жовтня 2021 року він став власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2021 р. При переоформленні особового рахунку № [NUMBER] виявилось, що за вищевказаною квартирою наявна заборгованість за теплопостачання. Відповідно до вказаного особового рахунку зараховано заборгованість попередніх власників квартири в сумі 56419,17 грн. У зв`язку з чим, був вимушений звернутися до Міські теплові мережі Концерн (м. Запоріжжя) з заявою про виключення заборгованості за постачання теплової енергії, яка нарахована до 29.10.2021 року, але в усному порядку було відмовлено. До придбання квартири позивач не був власником цієї квартири, а також не являвся споживачем послуг, які надавало Міські тепломережі Концерн (м. Запоріжжя) по теплопостачанню цієї квартири. Позивач не вчиняв правочинів щодо зобов`язання сплати боргу по оплаті послуг за теплопостачання попереднього власника. Діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не обумовлено в договорі купівлі-продажу. Тому з метою захисту своїх порушених прав з боку відповідача по справі змушений був звернутися до суду. 12.04.2023 року представник відповідача до суду надав відзив на позов, в якому позов не визнав та просив відмовити у задоволенні позову та зазначив, що на позивача не покладається зобов`язання щодо сплати комунальних послуг, які виникли у попереднього власника нерухомого майна, що його відчужив. Діючим законодавством непередбачено обов`язок покупця квартири сплачувати борги попередніх власників квартири за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це не обумовлено в договорі купівлі-продажу. За договором купівлі-продажу позивач не брав на себе зобов`язання сплачувати борг. З міна власника квартири не може бути підставою для виключення заборгованості за житлово-комунальні послуги.Особовий рахунок оформлюється на житлове приміщення, а не на особу.Та у разі несплати попереднім споживачем суми заборгованості 56419,17 грн. за період до 28.10.2021 року за адресою: [ADDRESS] . Відповідач звернеться до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості до попереднього власника квартири, до моменту її продажу. Представником відповідача 17.04.2023 року на адресу суду надіслані додаткові письмові пояснення, згідно яких повідомляють про звернення до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] заборгованості по комунальним послугам. Враховуючи вищевикладене, вважає, що вимоги позивача є безпідставними, у зв`язку з відсутністю предмета спору, просив закрити провадження по справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] не з`явився, причини неявки суду не відомі, був повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про розгляд справи повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України, крім того на 17.07.2023 рік ухвалою суду було вирішено клопотання представника відповідача, щодо проведення судового засідання у режимі відео конференції в приміщенні суду. Будь яких заяв, клопотань або заперечень до суду від сторін 17.07.2023 року не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, оцінивши кожний доказ окремо, а також докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Об`єктом захисту у цивільному судочинстві являється порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Суд зазначає, що порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Надаючи виниклим між сторонами по справі відносинам належну правову оцінку, суд звертає увагу, що згідно з частинами першою та другою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. При цьому, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.10.2021 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В.. позивач [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] . (а.с. 14-15). Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що після купівлі вищевказаної квартири позивач здійснював оплату послуг за теплопостачання за особовим рахунком № [NUMBER] . Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. За приписами статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково (справа № 6-20 цс 11 Верховного Суду України, рішення прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України). Позивачем не надано доказів неналежного виконання відповідачем його обов`язків, як це передбачено статтями 526, 530 ЦК України. Позивачем не названі суб`єктивні права або інтереси споживача, які порушені, не визнані або оспорені відповідачем по справі. Вимоги пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлюють право споживача на одержання в установленому законодавством порядку необхідної інформації про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання послуг, їх споживчі властивості тощо. Положення п. 6 вказаної статті встановлюють право споживача на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Перетворювальний позов направлений на зміну правовідносин, а саме в такому позові позивач просить суд змінити існуюче між ним і відповідачем матеріальне правовідношення. Судом встановлено, що ні договором, ні судовим рішенням, між сторонами по справі не встановлені правовідносини, які б свідчили про наявність у [PERSON] заборгованості по сплаті житлово-комунальних послуг, яка утворилась внаслідок невиконання зобов`язань попереднім власником квартири. Посилання сторони позивача на ті обставини, що відповідна заборгованість утворилась внаслідок невиконання зобов`язань попереднім власником квартири суд не може прийняти до уваги. Фактично позивачем ставиться питання, яке має бути предметом доказування у разі пред`явлення до [PERSON] позовних вимог про стягнення заборгованості, яка виникла до набуття ним права власності на вказану квартиру. Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дорани проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. На це вказується, зокрема, і у пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі. Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. За правовою природою позовні вимоги [PERSON] є запереченнями проти неіснуючих позовних вимог до нього. Частиною другою статті 14 ЦК України встановлено, що особа, не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Право обліку заборгованості за надання житлово-комунальних послуг належить відповідачу. Оскільки списання будь-яких сум заборгованості є правом, а не обов`язком відповідача, позовні вимоги про зобов`язання провести перерахунки плати за послуги, яка виникла до 29.10.2021 р., не ґрунтуються на законі та задоволенню не підлягають. З наведеної імперативної процесуальної норми вбачається, що рішення (ухвала) суду не може прийматися як застереження від будь-яких порушень та не може бути умовним, а розглядати справу та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України. Захист прав свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановлення судом факту їх порушення. Чинним законодавством України не передбачено захист прав та інтересів на майбутнє. Діями відповідача не порушені права позивача, як споживача. Цими діями позивач не був позбавлений можливості здійснити (реалізувати) свої права споживача повністю або частково. Сама по собі вказівка в особовому рахунку про наявність заборгованості не тягне для позивача негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості, чинним законодавством не передбачено припинення надання відповідачем зазначених послуг. Згідно з частинами першою та другою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Статтями 20 та 21 Закону № 1875-IV передбачені обов`язки споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а виконавця підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Положеннями частини п`ятої статті 26 Закону № 1875-IV передбачено, що процедура погодження договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін, а відповідно до частини першої статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору, пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Таким чином, у разі коли виконавець не підготовує та не укладає із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання, який відповідає вимогам типового договору, таке право споживача підлягає захисту судом на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов`язкової дії. Частиною першою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, відповідач не заперечував факт виникнення боргу за іншим споживачем у вказаний позивачем період. Суд зазначає, що позивач, діючи на власний розсуд та за своєю волею, придбав у власність майно, обтяжене боргом попереднього власника. Наявність цього боргу могла бути виявлена позивачем до придбання квартири. За таких обставин, при укладанні договору купівлі-продажу квартири, позивач повинен був переконатися в тому, що разом з новою квартирою до нього не перейдуть борги за комунальні послуги попереднього власника, зокрема за теплопостачання. При переоформленні особового рахунку квартиронаймача або власника відбувається перехід заборгованості на особовому рахунку квартири за послуги попередніх власників. Тому списати, не нараховувати або виключити заборгованість попереднього власника у Міських теплових мережах Концерн (м. Запоріжжя) не має жодних правових підстав. Крім того, суд наголошує, що зміна власника нерухомого майна не може бути підставою для перерахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно до норм діючого законодавства України. Виключення або стягнення такої заборгованості є правом суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності, що охоплюється загальними засадами цивільного законодавства щодо свободи підприємницької діяльності. Також, у суду відсутні відомості чи звертався позивач [PERSON] до попереднього власника квартири з вимогами виконати боргові зобов`язання. Принцип диспозитивності, у відповідності до частини першої статті 13 ЦПК України, не дозволяє суду вийти за межі вимог, заявлених позивачем. У відповідності до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд вважає, що із зазначених позивачем предмета та підстав позову вбачається, що предметом спору стала правомірність нарахованої плати заборгованості за спожите теплопостачання. Оскарження дій відповідача щодо нарахування плати за використане, поставлене тепло, які є різновидом претензії, не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту. А все, що зазначив позивач у позовній заяві, може бути запереченням у разі пред`явлення до нього позову про стягнення суми заборгованості. Отже, суд виходить з того, що фактичні обставини, пов`язані із наявністю або відсутністю заборгованості за послуги теплопостачання підлягають доведенню при пред`явлені відповідачем позову про їх стягнення. Таким чином, сторона звернулася до суду за захистом права з відсутністю його порушення іншою стороною, що свідчить про відсутність будь-яких правових підстав для захисту цивільного права позивача, яке в даному випадку не порушене, а отже у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Посиланя представника відповідача на підстави для закриття провадження по справі, суд відхиляє, у зв`язку з відсутністю прийнятого судом рішення, яке набрало законної сили.

Outcome: dismissed