Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту що має юридичне значення, яку обґрунтовав тим, у відповідності до довідки акту МСЕК серіїї ААГ № 353063 від 29.03.2023 року йому було встановлено II групу інвалідності. В квітня 2023 року заявник звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно ч.1 ст.32 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,. на що заявнику було відмовлено з підстав недостатнього трудового стажу оскільки за доданими документами до страховго стажу не враховано період навчання у Донецькому політехнічному інституті з 01.09.1984 року по 21.06.1991 року. \~ \~ \~ \~Причиною неврахування вищезазначеного стажу є розбіжності у зазначенні періоду навчання у дипломі і додатку до нього, а саме: в дипломі серії [NUMBER] від 21.06.1991 року, період навчання зазначено з 1984 року по 1991 року, а в додатку від 30.06.1991 року період навчання зазначено з 1986 року по 1991 року. Здійснити виправлення у вищезазначеному додатку заявнику є неможливим оскільки відповідно до розпорядження КМУ України від 07.11.2014 року № 1085 м.Донецьк віднесено до населених пунктів на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказані розбіжності зазначення у додатку до диплома періоду навчання 1986-1991 років, замість правильного 1984-1991 року як у дипломі позбавляє заявника права на призначення пенсії по інвалідності у зв`язку з чим він звернувся до суду з даною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явився, адвокат Ткачука О.С. який діє в його інтересах, надав до суду заяву, в якій останній просив справу розглянути без їх участі. Заявлені вимоги підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник заінтересованої особи\~Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області в суд не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, однак від них до суду надійшло клопотання, згідно якого просять суд розглянути справу у їх відсутність, вирішення вимог заяви залишають на розсуд суду. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 3 ст. 211, ст. 233 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Факт належності додатку до диплома серії [NUMBER] від 21.06.1991 року підтверджується дипломом серіїї [NUMBER] із правильним зазначенням періоду навчання з 1984 року по 1991 роки (а.с. 8). Згідно відповіді ДВНЗ «Донецького національного політехнічного університету» № 01-10/225 від 07.04.2023 року на запит ГУ ПФУ у Чернівецькій області, підтверджується неможливість заявником отримати архівну довідку з вказаного вузу (а.с. 11-18). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення: заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.1 ч. 1ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що маючих юридичне значення» зазначено, що перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК і не є вичерпним. У судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення, зокрема встановлення факту родинних відносин тощо. Така правова позиція узгоджується з думкою Пленуму Верховного Суду України, висловленою у п.п. 1, 12 Постанови №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». Сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес. Також, передбачено, що відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення фактів що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Наразі Державний вищий навчальний заклад «Донецький національний технічний універститет» (у 1991 році «Донецький політехнічний інститут) розташований на тимчасово-окупованій території. У зв`язку з цим, відповідно до законодавства, якщо недоступні, втрачені, знищені (частково знищені) архіви закладу вищої освіти (відокремленого структурного підрозділу), встановити юридичний факт здобуття, особою відповідного ступеня (освітньо-кваліфікаційного рівня) вищої освіти (до 2000 року) можливо лише рішенням суду. Встановлення факту належності заявнику додатку до диплому породить для заявника певні юридичні наслідки, необхідні для реалізації передбаченого законом права на призначення пенсії по інвалідності так як іншого шляху для підтвердження вказаного факту не існує. Ст. 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт належності вказаних документів саме заявнику. У всіх правовстановлюючих документах має розбіжність у написанні тільки одна цифра у році вступу заявника у навчальний заклад, яка виключає їх тотожність між собою, при цьому усі інші дані, а саме: рік закінчення співпадають між собою. Таким чином, за розглядом справи на виконання положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, заявником надано до суду належні та допустимі докази в обґрунтування поданої заяви, у зв`язку з чим суд вбачає, що встановлення факту родинних відносив в даному випадку необхідне для реалізації спадкових прав та права на соціальні виплати. \~ З огляду на те, що підтвердити інформацію щодо виданого документу про освіту, факт належності якого просить встановити заявник, в позасудовому порядку на даний час неможливо, суд не вбачає підстав не задовольняти подану заяву та вважає доведеним те, що дійсно [PERSON] належать правовстановлюючий документ, а саме\~додаток (виписки із заліково-екзаменаційної відомості) від 30.06.1991 року до диплома серіїї [NUMBER] від 21.06.1991 року. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового, порядку встановлення факту, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved