Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з нею. Свої вимоги мотивує тим, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14.10.2011 року по 05.06.2015 року. Від сумісного проживання з відповідачем та у період шлюбу з ним вона народила двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . При розірванні шлюбу вони домовились між собою, що діти будуть жити з нею, тому на той час спір про визначення місця проживання дітей не виникав. Всі ці роки діти постійно живуть і зареєстровані з нею у її власній квартирі [ADDRESS] . 22.05.2023 року вона купила двохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Наразі відповідач заперечує, щоб діти проживали з нею і вимагає, щоб вони переїхали до нього. Відповідач тривалий час ніде не працює, живе у квартирі своїх батьків на їх утриманні, вісім років не живе з дітьми, не займається їх вихованням, він не знає, де вони навчаються, де лікуються, за які кошти вони живуть. Вона має власне житло, офіційно працевлаштована в ТОВ "Сигмус", позитивно характеризується, дбає про дітей, про їх здоров`я та духовний розвиток. Намір відповідача жити з дітьми не є серйозним ставленням до свого батьківського обов`язку, так як він не зможе дбати про них і створити їм належні умови для життя, це просто його бажання. Позивач [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просить справу розглядати в підготовчому судовому засіданні без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі (а.с. 17). Представник третьої особи органу опіки та піклування Конотопської міської ради Сумської області Дем`яненко А.О. в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримує. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних відстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого засідання. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до свідоцтв про народження серія [PERSON] народився [INFO] в м. Конотоп Сумської області, [PERSON] народився [INFO] в м. Конотоп Сумської обласі, батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а.с. 4, 5). Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 05.06.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.102011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Конотопу Конотопського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 452, розірвано (а.с. 6). Згідно копії договору купівлі-продажу квартири від 22.05.2023 року вбачається, що [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] (а.с. 7). З довідок виконавчого комітету Конотопської міської ради про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] [INFO] , та [PERSON] [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] (а.с. 8, 9). Згідно копії довідки № 289 від 31.05.2023 року, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , навчається в КЗСОР Конотопській загальноосвітній санаторній школі-інтернат І-II ступенів. За цей час батько дитини [PERSON] , який не проживає з родиною, дитину не відвідував, не цікавиться його навчанням та станом здоров`я. В загальношкільних та батьківських зборах участі не приймає (а.с. 10). З копії довідки № 67/025-12 від 05.06.2023 року наданою Конотопським ліцеєм №10 вбачається, що батько дитини [PERSON] не підтримує зв`язків зі школою, не відвідує батьківські збори, не спілкується з учителями свого сина [PERSON] , учня 3-А класу Конотопського ліцею №10 (а.с. 11). Згідно характристики ТОВ "Сигмус" № 32 від 31.05.2023 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , працює в ТОВ «Сигмус» кафе готелю «Україна» з 10.08.2018 року. За період перебування на посаді офіціанта, по теперішній час зарекомендувала себе позитивно, і як фахівець у певній галузі. Ділові якості проявила на найвищому рівні, постійно прагне до самовдосконалення. За характером спокійна та врівноважена, жодної скарги від клієнтів в сфері обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки. В колективі користується повагою та авторитетом. Вибаглива до себе та сумлінно виконує свої службові обов`язки. До адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 2 ст. 160 СК України 2, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дітей - їх прав на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Згідно ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. П. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них діти залишаються, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їх вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Задовольняючи позов, суд враховує тривалість проживання дітей з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дітей необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з матір`ю, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, через що, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дітей разом із матір`ю не позбавляє права відповідача спілкуватися з дітьми та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, прояву турботи відносно них та участі у їх вихованні.

Outcome: approved