Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач звернувся до суду і просить розірвати шлюб з відповідачем, мотивуючи тим, що у зв`язку з початком агресії Росії на території України, 9 березня 2022 року його дружина із дітьми виїхала евакуаційним автобусом на територію Польщі. В свою чергу, протягом останнього часу дружина не дає йому спілкуватись з дітьми: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , та не повідомляє їх місце знаходження. Він, на даний час, вступив до лав Збройних Сил України та боронить незалежність нашої країни. Відношення з відповідачем поступово погіршувались. Вона не підтримувала його наміру вступити до лав ЗСУ. В результаті чого, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Таким чином, подружні відносини між ними припинилися майже рік потому до дня подання позову. З цього часу вони з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Наскільки йому відомо, вона має намір створити сім`ю з іншим чоловіком. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надав клопотання, в яких просить не надавати строк для примирення та розлучити їх в найкоротший термін, оскільки його дружина [PERSON] знаходиться на даний час на території держави агресора - в Росії. В свою чергу, він знаходиться в лавах Збройних Сил України та захищає територіальну цілісність нашої держави. Відносини із дружиною перейшли лише на фінансовий рівень. Спілкуватись із дітьми вона не дає. Вимагає лише фінансів для свого утримання. Також, звертає увагу, що дружині дуже подобається її перебування в Росії і вона планує там залишатись. Підтримує країну агресора. Як наслідок, подальше життя з дружиною є неможливим навіть з врахуванням вказаного вище факту. Обставини лише погіршуються, будь-яких проявів на подальше сумісне проживання не має. Крім того, позивач просить не зупиняти провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, посилаючись на те, що його військова частина не переведена на військовий стан, та позов його задовольнити. Відповідач про причини неявки не повідомила, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повідомлялася про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Дослідивши в судовому засіданні письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06.05.2023 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб 13.09.2013 (актовий запис №35). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України законодавець закріпив, що шлюб грунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. При цьому, законодавець не визначив, будь-які виключення з положень вказаних правових норм. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Крім того, згідно п.2 ч.1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Згідно листа Коростенського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Житомирської області №1247 від 04.07.2023 [PERSON] , [INFO] , відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року, 29.01.2023 призваний на військову службу по мобілізації [INFO] у складі команди військової частини [NUMBER] . Довідка військової частини [NUMBER] №40/3390 від 04.05.2023 підтверджує факт перебування позивача на військовій службі у даній частині з 30.01.2023. Судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. За змістом же ч. 2 ст. 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (рішення Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8-рп/2002). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі. Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ у справі «Красношапка проти України»). Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав. Зупинення провадження по справі - це врегульована законом й оформлена ухвалою суду тимчасова перерва в провадженні у справі, викликана наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, до моменту, коли ці обставини перестануть існувати або будуть вчинені необхідні дії. Тобто, інститут зупинення судового провадження застосовується не просто у зв`язку із виникненням підстав, передбачених процесуальним законом, а обумовлюється наявністю обставин, які створюють об`єктивні перешкоди для здійснення судового розгляду. Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи. Необґрунтоване зупинення провадження у справі може призвести до затягування строків її розгляду й перебування учасників справи в стані невизначеності, що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справи упродовж розумного строку. Згідно зі ст. 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів. Отже, здійснення судами правосуддя на час введення воєнного стану не зупиняється. Норми статей 251 і 252 ЦПК України розрізняють обов`язкову та факультативну підставу для зупинення провадження у справі. Пункт 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України передбачає, що перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, є обов`язковою підставою для зупинення провадження у справі. Однак, зупинення провадження в цивільній справі хоча має тимчасовий характер, тобто обмежується строком перебування сторони у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан, але суперечить ч. 2 ст. 64 Конституції України, відповідно до якої право на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Разом з тим, виходячи з принципу диспозитивності, суд не позбавлений можливості розглядати справу без участі особи, якщо така особа, яка знаходиться у лавах ЗСУ, подала заяву про те, щоб справу розглядали без його/її участі. Позивач же надав суду письмові клопотання, в яких просить не надавати строк для примирення, розлучити їх в найкоротший термін, а також заперечує щодо зупинення провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» № 1934-XII військові частини та органи військового управління є складовими елементами Збройних Сил України, такі суб`єкти перебувають у їх структурі на постійній основі, що не обумовлено часовими межами або певними подіями, як, наприклад завершення воєнного стану. Верховний Суд у постанові № 380/7845/21 від 27.02.2023 вказав, що на органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до організаційної структури Збройних Сил України, норма пункту 5 частини першої статті 236 КАС України не поширюється. В судовому засіданні встановлено, що відносини між сторонами не склалися. Вони припинили спільне проживання та більше року проживають окремо. Тобто, фактично шлюб не існує, збереження сім`ї стало неможливим. За встановлених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, правові норми, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що обставини, які перешкоджають розглядові справи відсутні, даний спір можливо вирішити без особистої участі позивача у судовому засіданні, який наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на намір відповідача створити сім`ю з іншим чоловіком, та відповідно про наявність правових підстав для задоволення позову. Судовий збір позивачем сплачено в сумі 1073 грн. 60 коп. в дохід держави.

Outcome: approved