Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] \~звернулась до\~Кілійського районного\~суду Одеської\~області з\~позовом до\~відповідача Кілійської\~міської ради\~Ізмаїльського району\~Одеської області\~про визнання\~права власності\~на спадщину. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказала, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2, 81 гектарів, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 002664, виданого 08.10.1998 року Кілійською міською Радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської Ради народних депутатів від 26.06.1998 року № 69. При зверненні до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, позивачу було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно. Окрім того, у відповідному правовстановлюючому документі міститься розбіжність у написанні прізвища власника та у свідоцтві про смерть матері. Також позивач зазначає, що після смерті матері спадкова справа не відкривалася, інших спадкоємців окрім неї немає. На підставі вищезазначеного, позивач просить суд: -визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] право власності на земельну ділянку площею 2.81 гектарів у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кілійської міської ради в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача, Кілійської міської ради Кілійського району Одеської області, в підготовче судове засідання\~ не з`явився, надав відзив в якому просив суд розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. На підставі письмових заяв усіх учасників справи, суд за відсутності сторін, ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні у зв`язку з визнанням відповідачем позову та на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 200, 223, 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне: Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Кілійським міськбюро ЗАГС Одеської області встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 3 від 07.01.1965 року, /а. с. 7/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 18.07.1991 року Кипарисівською с/радою Надеждинського району Приморського краю вбачається, що шлюб [PERSON] та [PERSON] був розірваний 18.07.1991 року, про що було складено відповідний актовий запис № 8, /а. с. 10/. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10.12.1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану Кілійського району Одеської області, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 10.12.1997 року, про що було складено відповідний актовий запис № 179, /а. с. 9/. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 002664, виданого 08.10.1998 року Кілійською міською Радою народних депутатів встановлено, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської Ради народних депутатів від 26.06.1998 року № 69 передано у приватну власність земельну ділянку площею 2, 81 гектарів у межах згідно з планом, яка знаходиться на території Кілійської міської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 84, /а. с. 8/. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.12.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кілійського районного управління юстиції Одеської області встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 400 від 20.12.2005 року, /а. с. 11/. Згідно заповіту від 15.03.1977 року, посвідченого державним нотаріусом Кілійської державної нотаріальної контори вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, яке на день смерті буде їй належати заповіла [PERSON] . Відповідно до повідомлення Кілійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в Ізмаїльському районі Одеської області за вих. № 1005/24.11-20 від 05.07.2023 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією актового запису № 330 від 05.12.1979 року. Згідно повідомлення Ренійської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) за вих. № 362/01-16 від 04.05.2023 року вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 315 ЦПК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.95 № 5, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються в судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх установлення. Зважаючи на встановлені з досліджених доказів обставини справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] належала земельна ділянка, площею 2.81 гектарів у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кілійської міської ради, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД № 002664, виданого 08.10.1998 року Кілійською міською Радою народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Кілійської міської Ради народних депутатів від 26.06.1998 року № 69. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України\~ 22.02.2012 року за №\~282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як зазначено в п.п 4.18 п. 4 гл. 10 розділу ІІ зазначеного Порядку за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.\~263\~ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом також встановлено, що позивач\~ не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність оригіналу правовстановлюючого документи, позбавлена можливості інакше ніж у судовому порядку оформити свої спадкові права, відповідно її право на спадщину підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved