Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

У лютому 2023 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області від представника позивача [PERSON]., що діє в інтересах [PERSON] надійшла вищевказана позовна заява, у якій просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] транспортний засіб марки FORD FOCUS, д.н.з. [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] ; визнати за [PERSON] право власності на частку автомобіля марки FORD FOCUS, 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати з оплати судового збору в розмірі 1084,08 грн.;стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати з оплати висновку про вартість майна в розмірі 1500,00 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачка та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 року по 23.10.2019 рік. Від даного шлюбу у сторін народились діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 07.08.2017 р. під час перебування в шлюбі сторонами було придбано автомобіль FORD FOCUS 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] , чорного кольору. 20.03.2019 року автомобіль даний автомобіль було зареєстровано за відповідачем та отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. 23.10.2019 р. рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано. На сьогодні автомобіль знаходиться в користуванні позивача, однак відповідач вважає його тільки своїм та вимагає повернути. Шлюб між сторонами розірвано, але згоди щодо розподілу спільного майна подружжя не досягнуто, а тому позивач вважає за необхідне вирішити наявний спір шляхом поділу спільного подружжя в рівних частках між позивачем та відповідачем в судовому порядку, у зв`язку з чим звернувся з вищевказаним позовом. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.03.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2023 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено до розгляду по суті. 28 квітня 2023 року представник відповідача подав відзив на позов, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Мотивує тим, що строк позовної давності щодо поділу майна, зазначеного позивачем у позовній заяві сплив 23.10.2022 року, транспортний засіб був фактично придбаний за власні кошти відповідача, які були отримані ним внаслідок продажу своїх попередніх транспортних засобів, перший з яких був придбаний у 2008 році, наступний у 2013 році. Також зазначає, що шлюбні відносини були припинені задовго до дати розірвання шлюбу та до дати придбання транспортного засобу, оскільки позивач з 2014 року проживає у Республіці Казахстан. Крім того зазначає, що договір купівлі-продажу транспортного засобу було укладено 20.03.2019 року, а не 07.08.2018 року. Даний договір фактично укладався між [PERSON] від імені [PERSON] як продавцем та [PERSON] як покупцем. Вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів, які могли б підтвердити реальну передачу грошових коштів довірителеві, що свідчить про те, що позивачем отримано повну варість транспортного засобу відповідно до домовленості сторін, що зафіксовано в договорі. 02.05.2023 року від представника позивача [PERSON] , на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у вказаній відповіді представник посилається на відсутність жодних належних та допустимих доказів того, що саме за власні кошти [PERSON] був придбаний автомобіль марки «Ford». Крім того, вказує, що позивач дізнався про порушення його прав 09 лютого 2023 року, тобто з моменту отримання претензії з боку відповідача. Таким чином на його думку строк позовної давності необхідно вираховувати від цієї дати. Не заперечив, що дата придбання автомобіля саме 20.03.2019 року. Тому враховуючи вище вказане вважає, що є підстави для задоволення позову. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти заявленого позову заперечує. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище у подружжя - [PERSON] . Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 07.09.2013 року, серії [NUMBER] зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 398 (а.с.45). [PERSON] уповноважив [PERSON] та/або [PERSON] розпоряджатися (в тому числі продати) належним власнику на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого та зареєстрованого Центром 3242 22.06.2017 року, реєстраційний номер ТЗ - [NUMBER] , 2014 року випуску, марки «FORD», моделі «FOCUS», номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ТЗ - загальний легковий хетчбек-в, колір - чорний для чого надав право зняти ТЗ з обліку, одержувати номерний знак для разових поїздок, довіреність видана строком до 27.08.2020 року, що вбачається з копії довіреності від 27.08.2017 року зареєстрована в реєстрі за № 7673 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А.(а.с.18-19). Під час перебування сторін у шлюбі 20.03.2019 року [PERSON] надалі продавець в особі [PERSON] , яка діє на підставі доручення продавця та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу транспортного засобу № 3243/2019/1367853, за яким продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки FORD, модель FOCUS, 2014 року випуску, колір чорний, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , зареєстрований за продавцем 22.06.2017 року підрозділом МВС ЦЕНТР 3242(а.с.95). [PERSON] є власником транспортного засобу марки «FORD» моделі «FOCUS» 2014 року випуску, д.н.з. [NUMBER] номер кузова [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.20-21). 23.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 07 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 398 було розірвано, що вбачається з резолютивної частини рішення від 23.10.2019 року у справі №359/6775/19 та перевірено судом за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень (а.с.16-17). 09.02.2023 року представником власника майна ( [PERSON] ) [PERSON] до [PERSON] було направлено претензію про повернення майна, яка перебуває у чужому незаконному володінні, у якому вимагає протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії повернути транспортний засіб легковий автомобіль марки FORD, модель FOCUS, 2014 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , його законному власнику [PERSON] або його уповноваженому представнику (а.с.22-23). З висновку про вартість майна від 14.02.2023 року вбачається, що величина вартості отримана в результаті оцінки автомобіля марки Ford, модель Focus, 2014 року випуску, державний номер [NUMBER] , VIN: [NUMBER] , становить 216 815,00 грн. без ПДВ (а.с.25). Відповідно до ч.1. ст..4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 2 ст. 60 Сімейного кодексу України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 Сімейного кодексу України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 цієї статті визначено, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Оскільки спірний автомобіль був придбаний сторонами за час перебування у шлюбі то його належить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та воно може бути поділене на частки між подружжя. Частинами 2 та 3 ст. 372 Цивільного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Представник відповідач зазначив, що спірний автомобіль був придбаний [PERSON] за власні кошти, отримані від продажу двох інших автомобілів. Проте суд відноситься критично до таких тверджень, у зв`язку з наступним. З відповіді на адвокатський запит надану заступником начальника Головного сервісного центу МВС слідує, що у власності [PERSON] у період 06.08.2008 року по 03.04.2012 року перебував автомобіль «Hyundai Accent»[NUMBER] та у період з 06.08.2013 по 16.05.2018 року автомобіль «Chevrolet Aveo» [NUMBER] . Разом з тим, відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що саме кошти від продажу вказаних автомобілів були використані для купівлі спірного автомобіля «FORD FOCUS», номер кузова [NUMBER] ». Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 69, 70 СК України, вказане майно подружжя підлягає поділу в рівних частинах, а тому суд приходить до висновку про поділ вказаного майна між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частині кожному. Щодо заявленого клопотання, щодо застосування до спірних відноси строку позовної давності то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. До матеріалів справи при поданні позовної заяви позивачем була долучена претензія про повернення майна, яке перебуває у чужому незаконному володінні, відповідно до якої, [PERSON] висунуто [PERSON] вимогу про повернення протягом 7 календарних днів з моменту отримання претензії спірного транспортного засобу (а.с.22-23). Із вказаного слідує, що 09 лютого 2023 року позивач міг дізнатися про порушення його праві, а відтак саме з цієї дати почався перебіг строку позовної давності. Інших доказів на підтвердження тієї обставини, що позивач раніше знав про порушення його права з боку відповідача, сторонами не надано. За таких обстави вказане клопотання задоволенню не підлягає. Відповідно ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частинами 1, 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1084,08 грн. (а.с. 6), який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved