Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Балагурак В. В. звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом спадкодавця. Позов обґрунтовано тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 20 листопада 2014 року. Позичальник при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі укладеного договору [PERSON] було відкрито кредитний рахунок, що підтверджується випискою по рахунку, та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком [PERSON] отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 26 000,00 гривень. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором в межах встановленого кредитного ліміту. Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредиту та відсотків внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Мінімальний обов`язковий платіж розраховується в процентному співвідношенні від загальної заборгованості клієнта. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем позичальника [PERSON] є [PERSON] , яка постійно проживала зі спадкодавцем по день його смерті та у встановленому законом порядку не відмовилась від спадщини. Станом на дату смерті позичальника [PERSON] сума заборгованості за договором №б/н від 20 листопада 2014 року становить 12 425,00 гривень та складається з: 12 425,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 0,00 гривень заборгованість за поточним тілом кредиту; 12 425,00 гривень заборгованість за простроченим тілом кредиту. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість в розмірі 12 425,00 гривень за кредитним договором №б/н від 20 листопада 2014 року та судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON]. від 29 листопада 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 09 березня 2023 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. На підставі Розпорядження Луцького міськрайонного суду Волинської області № 71/01-06 від 26 квітня 2023 року цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця передано для повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оскільки відповідно до рішення ВРП № 442/0/15-23 від 25 квітня 2023 року суддю Луцького міськрайонного суду Волинської області [PERSON] звільнено у відставку. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 квітня 2023 року цивільну справу за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця передано для розгляду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Гриню О. М. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Гриня О. М. справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання. 15 травня 2023 року від представника відповідача адвоката Людви О. В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Заперечуючи вимоги позову, покликаючись на постанову Верховного Суду від 23 травня 2022 року в справі № 156/268/21, представник відповідача зазначає, що сама по собі підписана позичальником анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг без надання інших належних та допустимих доказів на підтвердження укладення договору, не може бути підставою для стягнення будь-яких коштів на виконання умов кредитного договору. У розрахунку заборгованості, який поданий позивачем, номер картки не зазначений, а є лише посилання на кредитний договір від 20 листопада 2014 року. Яка саме картка видана [PERSON] на виконання умов кредитного договору від 20 листопада 2014 року позивач документально не підтвердив. Крім того, позивач не надав доказів отримання [PERSON] примірника Умов та правил надання банківських послуг. Так само матеріали справи не містять доказів отримання [PERSON] примірників Тарифів банку, Пам`ятки клієнта. На переконання представника відповідача, позивач не довів які саме конкретні умови кредитного договору від 20 листопада 2014 року були запропоновані [PERSON] , адже в Анкеті-заяві відсутні домовленості сторін договору про графік та черговість повернення кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, а тому вимоги банку до спадкоємця [PERSON] - [PERSON] не підлягає до задоволення. На підставі наведеного представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 02 червня 2023 року від АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представника позивача зазначає свої доводи на спростування аргументів відзиву. Зокрема, представник позивача зазначає, що до матеріалів позову надано виписку з карткового рахунку [PERSON] . Цим доказом підтверджується, що [PERSON] активно користування кредитними коштами: отримував готівку через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, тобто користувався кредитною карткою «Універсальна», адже проведення таких операцій є неможливим без наявності картки. Позичальник, будучи клієнтом банку та маючи відкритий рахунок від 18 вересня 2014 року, приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, підписавши Анкету-заяву 20 листопада 2014 року. Випискою також підтверджується, що [PERSON] почав користуватись кредитним лімітом з 20 листопада 2014 року. 02 червня 2023 року від представника відповідача адвоката Людви О. В. до суду надійшли письмові заперечення в порядку, визначеному ст. 180 ЦПК України. Аналізуючи відповідь позивача на відзив, адвокат приходить до переконання, що належних доказів отримання [PERSON] примірника Умов та правил надання банківських послуг та доказів ознайомлення позичальника з Тарифами банку в редакції станом на 20 листопада 2014 року матеріали справи не містять. Представник позивача Марчук А. П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені у позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити. Разом з тим, відповідач суду повідомила, що її чоловік [PERSON] користувався кредитною карткою АТ КБ «Приватбанк», однак заборгованості не допускав. За декілька днів до смерті чоловіка невстановлені особи, ймовірно шахраї, зняли кошти з кредитного рахунку чоловіка. Після цих подій її чоловік дуже переживав та невдовзі помер. Представник відповідача адвокат Людва О. В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав, які зазначені ним у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 20 листопада 2014 року [PERSON] підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк». В Анкеті-заяві зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку (а. с. 22). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Суд погоджується з аргументами сторони відповідача про те, що позивачем не надано в цій справі достовірних доказів отримання та ознайомлення [PERSON] . Пам`ятки клієнта, примірника Умов та правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку в редакції станом на день підписання анкети-заяви від 20 листопада 2014 року. Разом з тим, суд при вирішенні спірних правовідносин ураховує правову позицію, сформовану Великою палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17). Так, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), погодженого розміру відсотків за користування кредитом. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Суд зазначає, що підписана 20 листопада 2014 року [PERSON] . Анкета-заява містить відомості про видачу позичальнику на виконання умов цього кредитного договору платіжної картки «Універсальна», про що у відповідній графі Анкети-заяви наявна відмітка. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надає виписку за договором №б/н на ім`я [PERSON] (а. с. 17-20). Дослідивши вказану виписку, суд дійшов висновку, що такий доказ достовірно підтверджує факт укладення [PERSON] кредитного договору 20 листопада 2014 року. Не заслуговують на увагу доводи сторони відповідача про те, що банком не доведено який саме картковий рахунок було відкрито [PERSON] на виконання умов кредитного договору, укладеного ним 20 листопада 2014 року та який кредитний ліміт йому було встановлено. З копії довідки банку вбачається, що перший картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» № [NUMBER] [PERSON] було відкрито 18 вересня 2014 року, що підтверджується довідкою банку (а. с. 21). Саме на цей картковий рахунок в подальшому [PERSON] було встановлено кредитний ліміт у розмірі 8000 гривень. Наведене підтверджується випискою за договором №б/н на ім`я [PERSON] . Той факт, що рахунок позичальнику відкрито 18 вересня 2014 року, а Анкета-заява [PERSON] підписана 20 листопада 2014 року не викликає в суду об`єктивних сумнівів в отриманні останнім кредитних коштів, адже кредитний ліміт на вказаний картковий рахунок було встановлено саме 20 листопада 2014 року. Випискою з карткового рахунку [PERSON] підтверджується, що останній активно користувався кредитними коштами: отримував готівку через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, здійснював поповнення карти, тощо. Установлено, що станом на 18 березня 2021 року після поповнення карткового рахунку баланс карти становив + 6,31 гривень. Однак, 08 серпня 2021 року з цього карткового рахунку було здійснено переказ у розмірі 10 050 гривень (залишок після операції - заборгованість в розмірі 10 345,00 гривень), а 10 серпня 2021 року - відбулось зняття готівки в банкоматі на 2000 гривень (залишок після операції - заборгованість в розмірі 12 425,00 гривень) (а. с. 17). Наведене свідчить, що заявлена до стягнення позивачем сума заборгованості є виключно тілом кредиту, тобто тими кредитними коштами, які фактично були отримані та не повернені позичальником [PERSON] . Установлено, що [INFO] позичальник [PERSON] помер. Наведене підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вид. 12 серпня 2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а. с. 59). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з частиною першою статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). З копії спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Першою Луцькою державною нотаріальною конторою, вбачається, що [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та в подальшому17 лютого 2022 року отримала свідоцтво на спадщину за законом (а. с. 99). Спадкова справа також містить відомості про те, що діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] подали заяви, в яких зазначають, що вони не претендують на спадщину, просять їх вважати такими, що відмовились від спадщини після смерті батька (а. с. 98). Крім того, установлено, що в матеріалах вищевказаної спадкової справи міститься претензія кредитора АТ КБ «Приватбанк», яка надійшла до Першої Луцької державної нотаріальної контори 27 січня 2022 року (а. с. 96-97). Таким чином, суд установив, що відповідач [PERSON] прийняла спадщину після смерті позичальника [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 лютого 2022 року, яке зареєстроване в реєстрі за № 2-264, суд установив, що [PERSON] успадкувала частку квартири у будинку [ADDRESS] . Квартира, частка якої спадкується, складається з чотирьох кімнат, житловою площею 46,6 кв. м, загальна площа квартири - 61,6 кв. м (а. с. 99). Згідно з частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою i у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між позивачем та позичальником [PERSON] (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем і спадкоємцем боржника, та вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України. Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то з врахуванням статті 1282 ЦК України відповідач зобов`язана задовольнити вимоги кредитора АТ КБ «Приватбанк» у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Ураховуючи розмір заборгованості спадкодавця [PERSON] за кредитним договором (12 425,00 гривень), факт отримання відповідачем у спадок частки чотирикімнатної квартири в м. Луцьк, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку задовольнити вимоги кредитора спадкодавця, оскільки вірогідна вартість успадкованого майна значно перевищує вимоги кредитора. Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності». Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, не надано доказів вартості успадкованого нерухомого майна. Визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які їх регулюють, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з [PERSON] в користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2014 року в розмірі 12 425,00 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Установлено, що при зверненні до суду з цим позовом АТ КБ «Приватбанк» сплачено судовий збір у розмірі 2481,00 гривень. Копією посвідчення серії [NUMBER] підтверджується, що відповідач [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому вона звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Наведене дає підстави для висновку, що судовий збір в розмірі 2 481,00 гривень підлягає компенсації позивачу за рахунок держави. На підставі наведеного та

Outcome: approved