Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку з господарськими будівлями, укладеного 29.12.2009. В обґрунтування позову зазначив, що 26 жовтня 2008 року [PERSON] (батько позивача) передав у борг [PERSON] , а останній прийняв 10000 доларів США. За умовами цього договору позичальник зобов`язався повернути грошові кошти до 1 грудня 2008 року, проте не повернув. У зв`язку з чим за заявою [PERSON] 06.08.2009 Полтавським районним судом був виданий судовий наказ, який був скасований судом 25.08.2009 року. Вказав, що рішенням Полтавського районного суду від 27.08.2010 (справа №2-498/2010 ) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 78900 грн.( сума, еквівалентна 10000 дол. США). В рамках цього провадження ухвалою суду від 14.05.2010 накладено арешт на все майно та кошти [PERSON] . Крім того зазначив, що рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27.06.2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрат і три відсотки річних в розмірі 29469,15 грн. На виконання судових рішень було видано виконавчі листи, які неодноразово повертались без виконання ВДВС. Постановою Полтавського апеляційного суду від 18.10.2021 та ухвалою Лисичанського міського суду від 29.11.2021 замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . У листопаді 2021 року позивач звернувся до Полтавського районного суду зі скаргою на бездіяльність ВДВС, оскільки відносно майна боржника не вчинялося жодних дій, яку ухвалою суду від 22.06.2022 задоволено. Дана ухвала була оскаржена ВДВС, і зі змісту апеляційної скарги від 06.07.2022 йому стало відомо про те, що 29.12.2009 земельна ділянка площею 0,2100 га кадастровий номер 5324082401:01:001:0560 та будинок з господарськими будівлями у [ADDRESS] , відчужена відповідачем [PERSON] . Позивач вважає, що під час відчуження нерухомого майна відповідач [PERSON] діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами з метою уникнення виконання зобов`язань, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим\~номером 5324082401:01:001:0560,\~площею 0,2100\~га та\~житлового будинку\~з господарськими\~будівлями у\~ [ADDRESS] ,\~ укладеного 29.12.2009. Ухвалою Полтавського районного суду від 05 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано термін для усунення недоліків. 08 вересня 2022 року позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків. Ухвалою суду від 09 вересня 2022 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. 27 вересня 2022 року від позивача та його представника до суду надійшло клопотання про залучення по справі співвідповідачів -інших сторін оспорюваного правочину, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просили визнати недійсним з моменту вчинення договір купівлі-продажу земельної ділянки за кадастровим номером 5324082401:01:001:0560, площею 0,2100 га та будинку з господарськими будівлями у [ADDRESS] , що укладений між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] 08 листопада 2022 року від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому просили залишити без задоволення позовну заяву, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість, зокрема на те, що у своєму позові позивач не послався на жодну із норм матеріального права, які були б підставою для визнання договору недійсним. На час укладення договору 29.12.2009 арешт на вищезазначене майно накладений не був, відтак не існувало підстав, які б унеможливлювали укладення договору і не надавали продавцю право його відчужувати. Окрім того, доказів зловживання правом [PERSON] у позовній заяві не наведено, натяки на фіктивність правочину є безпідставними, відповідачі вже тривалий час постійно проживають у купленому ними будинку, зареєстровані там, що свідчить про реальність правочину. Згідно відповіді Полтавського відділу ДРАЦС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за вих.№106/20.21-20 від 17.03.2023, на запит суду , [PERSON] померла, відповідно до актового запису про смерть №19 від 11.08.2011. Ухвалою суду від 26.04.2023 року залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] , закрито підготовче підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду . Позивач та його представник до суду ні в підготовче, ні в судове засідання жодного разу не з`являлися, направши на адресу суду заяви, про розгляд справи за їх відсутності( а.с. 84,98114,126,162). В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Пархоменко А.О., просив відмовити в задоволенні позову , пославшись на підстави та обставини, вказані у відзиві на позов. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання відповідно до вимог ст.128 ЦПК України , до суду не з`явилися, заяв та клопотань не подавали. Заслухавши пояснення\~представника відповідачів,\~дослідивши матеріали\~справи,\~суд приходить\~до наступного\~висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.12.2009 згідно договору-купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Луговою Л.П., [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] передали, а [PERSON] , [PERSON] прийняли у власність наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та приватизовану земельну ділянку, на якій розташовані зазначені об`єкти нерухомого майна, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,21 га, кадастровий номер 5324082401:01:001:0560, за адресою [ADDRESS] (а.с. 73). Після укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідач [PERSON] 10.03.2017 змінила прізвище на « [PERSON] », згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який 03.05.2018 було розірвано, та змінила прізвище на « [PERSON] », згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.172-173). Відповідач [PERSON] після укладення шлюбу 28.11.2019 змінила прізвище на « [PERSON] », згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 171). Окрім того, після укладення зазначеного договору купівлі-продажу рішенням Полтавського районного суду від 27.08.2010 по цивільній справі №2-498/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в розмірі 78900 грн. Під час розгляду судом зазначеної цивільної справи ухвалою Полтавського районного суду від 14.05.2010 накладено арешт на майно та кошти, що належать [PERSON] (а.с. 17-18, а.с.16- звор.сторона). Також встановлено, що 25.08.2009 ухвалою судді Полтавського районного суду скасовано судовий наказ, виданий 06.08.2009 Полтавським районним судом за заявою [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики ( а.с.12). Згідно постанови Полтавського апеляційного суду від 18.10.2021 замінено стягувача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] у справі № 2-498/2010 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с. 20-25). Позивач в обгрунтування позову посилається на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27.06.2012, яким позов задоволено та стягнуто на користь [PERSON] суму інфляційних витрат і трьох відсотків річних в розмірі 29469,15 грн. та ухвалу Лисичанського міського суду від 29.11.2021 , якою замінено сторону виконавчого провадження, а саме стягувача [PERSON] на його правонаступника [PERSON] . Окрім того, позивач посилається на постанову ВДВС Полтавського РУЮ про відкриття виконавчого провадження №16599147 від 30.12.2009 по виконанню виконавчого листа №2-95 від 12.05.2009 року, виданого Полтавським районним судом у справі про стягнення матеріальної шкоди з відповідача [PERSON] на користь іншої особи [PERSON] , що суд не приймає до уваги, оскільки спір відповідача з іншою особою не є предметом спору по цій справі та ніяким чином не стосується прав та інтересів позивача. Згідно зі\~ст.655 ЦК\~України за договором купівлі-продажу\~одна сторона\~(продавець)\~передає або\~зобов`язується\~передати майно\~(товар)\~у власність\~другій стороні\~(покупцеві),\~а покупець\~приймає або\~зобов`язується\~прийняти майно\~(товар)\~і сплатити\~за нього\~певну грошову\~суму. Відповідно до\~ст. 202 ЦК\~України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом ч.5\~ст.\~203\~ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із\~ст.215 ЦК\~України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч.1-3, 5 та 6\~ст.203 цього кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити\~ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої\~статті 203 ЦК України, що за правилами є підставою для визнання його недійсним відповідно до\~статті 234 ЦК України. Згідно з ч.ч.1 та 2\~ст.234 ЦК\~фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач [PERSON] під час відчуження нерухомого майна діяв очевидно недобросовісно та зловживав правами з метою уникнення виконання зобов`язань, що є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п.6\~ст.3 ЦК), дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Згідно із ч.ч.2 та 3\~ст.13 ЦК\~України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п.6\~ст.3\~ЦК України ) та недопустимості зловживання правом (ч.3\~ст.13\~ЦК України). Суд, при цьому, враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) про те, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої\~статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя\~статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена\~статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена\~статтею 228 ЦК України. Така ж правова позиція викладена в постанові Великої палати ВС від 3.07.2019 у справі №369/11268/16-ц, , постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі 127/13995/21. Відповідно до частини першої статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі правочини мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричинення цими діяннями наслідків (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06 2018 у справі № 338/180/17). Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору, повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів. Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину стороною якого він не є , зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, в суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин. (постанови Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 30.11.2016 у справі № 910/31110/15, від 04.12.2019 справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 27.01.2020 року у справі 761/26815/17, від 10.04.2019 у справі № 463/5896/14-п). Таким чином,\~аналіз змісту\~вищезазначених норм\~права та\~встановлених судом\~фактів свідчить\~про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки : нерухоме майно не було приватною власності відповідача [PERSON] , а перебувало у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ; на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, заходів забезпечення позову по цивільній справі вжито не було та будь-яка заборона на відчуження нерухомого майна була відсутня , а пред`явлення позову про стягнення заборгованості однією особою до іншої саме по собі не свідчить про недобросовісність поведінки і зловживання правом при укладенні договору; відповідачі [PERSON] , [PERSON] після придбання за договором нерухомого майна, користуються ним , проживають у купленому ними житловому будинку, на відміну від відчужувачів майна - інших відповідачів по цій справі , що свідчить про реальність правочину . Виходячи з вищезазначеного, суд вважає, що позивачем під час розгляду справи в суді не надано доказів та не доведено, що відповідачами були порушені його прав та законні інтереси, тому позов не підлягає задоволенню. Враховуючи, що в задоволенні позову відмовлено , понесені позивачем судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягають стягненню.

Outcome: dismissed