Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 16 травня 2023 року надійшла позовна заява адвоката Мотуз Олександра Володимировича, який діє в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання (а.с. 1-6). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 16 травня 2023 року визначено головуючого - суддю Скотар Р.Є. Ухвалою судді від 17 травня 2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.23). Ухвалою суду від 12 червня 2023 року витребувано у позивача [PERSON] довідку, видану банківською установою, про наявність у нього рахунку для поповнення (а.с. 38). На виконання вимог статей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 25 травня 2023 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. 04 липня 2023 року на виконання ухвали суду року [PERSON] надав реквізити рахунку, відкритого в банківській установі, з метою виконання судового рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Клопотань про виклик у судове засідання сторін не надходило. Підстав для призначення судового засідання з ініціативи суду не вбачається. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Позивач зазначає, що [PERSON] працював у НКГЗК з 25.01.1980 по 09.07.1983 рік, з 06.11.2000 року по 30.05.2012 рік у КДГМК «Криворіжсталь», ГЗК на різних посадах. 30 травня 2012 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП. Наразі вищезазначене підприємство перейменовано на Приватне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг». П. 14 акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 22 березня 2013 року № 9, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - вібраційна хвороба другої стадії: синдром церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисцикуляторною енцефалопатією з вестибулопатією; синдромом полірадикулоневропатії з вираженими статико-динамічними порушеннями на шийному та поперековому рівня, стійким больовим компонентом, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу, деформуючого артрозу, в сполученні з періартрозом, ліктьових і колінних суглобів; хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт 1 ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого ст. Супутній діагноз відсутній. Згідно п.13 акту про наявність шкідливих умов праці: у мови та характер праці водія автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху, згідно карт умов праці та інформаційної довідки №2/2-55-4-1692 від 22.08.2012, підготовленої ДЗ «Інгулецька районна санітарно-епідеміологічна станція м. Кривого Рогу» за показниками праці відносяться: по загальній вібрації-до ІІІ класу 1 ступеня, по пилу-до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості. Згідно п. 17 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: рівень загальної вібрації 109-112 дБ при ГДР 107 дБ, запиленість повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію: 4,5-10,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3. Згідно довідки обласної МСЕК від 29.04.2013\~року серії\~АБ №0003553\~позивачу первісно\~визначено ступінь\~втрати професійної\~працездатності на\~рівні 50% та встановлено 3-ю групу інвалідності. Згідно довідки обласної МСЕК від 29.04.2013\~року серії\~АБ №0003553 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50% та встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15.04.2014 року серії АБ №0007114 позивачу повторно визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 50%, при цьому зазначено про потребу позивача в забезпеченні лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортному лікуванні. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 15.04.2014 року серії 10ААВ №942104 позивачу встановлено третю групу інвалідності безтерміново та зазначено про протипоказання важкої праці, праці в умовах вібрації, виробничого пилу. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Все це негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному стані, тому просить суд стягнути на його користь з відповідача 245 000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Із наведених позивачем обставин не вбачається, яким саме чином ПАТ «АМКР» порушило законні права та інтереси позивача, і як наслідок, він отримав моральні страждання. Позивач достеменно усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці протягом тривалого часу більше 15 років. Позивач не дбав належним чином про особисту безпеку і здоров`я. Саме безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров`я у результаті призвело до встановлення йому професійного захворювання, прогресування його хвороби, погіршення самопочуття та встановлення 50% втрати працездатності за професійним захворюванням. Також зазначив, що ПАТ «АМКР» вважає вимоги позивача щодо сплати йому моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків такими, що не відповідають вимогам діючого законодавства України, а отже і такими, що не підлягають задоволенню, а сума моральної шкоди, яка заявлена позивачем, не відповідає засадам розумності та справедливості. Відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] , [INFO] , працював з 25.01.1980 року по 09.07.1983 рік у КДГМК «Криворіжсталь» ГЗК, з 06.11.2000 року по 30.05.2012 рік на різних посадах у КДГМК «Криворіжсталь». 30 травня 2012 року позивача звільнено з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію відповідно до ст. 38 КЗпП (а.с. 8-10). У зв`язку зі шкідливими і тяжкими умовами праці, Позивачем отримані хронічні професійні захворювання. По факту даних професійних захворювань було складено Акт розслідування хронічного професійного захворювання від 20 березня 2013 року (а.с.11-12). Відповідно до пункту 17 акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 березня 2013 року (надалі акт Форми П-4), причиною виникнення професійного захворювання Позивача є рівень загальної вібрації: 109-112 дБ при ГДР 107 дБ. Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу), в тому числі вміст вільного двоокису кремнію: 4,5-10,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 в період роботи позивача на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с.12). Згідно із виписки із акта огляду МСЕК серії АБ № 0003553 від 29.04.2013 року Позивачу первинно було встановлено 50% втрати професійної працездатності (40% - вібр., 10% - ХОЗЛ) та 3 групу інвалідності з 15 квітня 2013 року, дата переогляду 01.05.2014 року (а.с.13-14). Відповідно до довідки МСЕК серії АБ № 0007114 від 15.04.2014 року Позивачу було встановлено 50% втрати професійної працездатності (40% - вібр., 10% - ХОЗЛ) та 3 групу інвалідності з 01 травня 2014 року безстроково (а.с.15). Нормативно-правове обґрунтування [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, тому правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою ХІ КЗпП України. Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до частин 1, 3 ст.13 Закону України "Про охорону праці", роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством (стаття 237-1 КЗпП України). Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Оскільки закон покладає обов`язок створення безпечних і нешкідливих умов праці, власник або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерплому внаслідок фізичного чи психічного впливу небезпечних умов праці. Власник звільняється від відшкодування шкоди, якщо доведе, що шкода заподіяна не з його вини. Відповідно до статті 22\~Закону України\~«Про охорону\~праці» роботодавець повинен організувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Згідно статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно з нормами Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст.3 Конституції України). Крім того, статтею 46\~Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Водночас, пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Так, Актом форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 20.03.2013 року встановлено та підтверджено, що факт отримання професійного захворювання позивачем відбулося при виконанні ним трудових обов`язків на підприємстві відповідача. При цьому, чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування, наявність фізичного болю, що викликають складність при звичайних життєвих умовах підтверджуються чисельними медичними виписками, що містяться в матеріалах справи (а.с. 16-19). Виходячи з норм частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини 1 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Згідно з частинами 1 та 5 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в даному випадку відповідач несе прямий обов`язок по виплаті позивачу відшкодування з приводу спричинення моральної шкоди. Рішенням Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. Суд не бере до уваги доводи зазначені у відзиві аргументи, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між роботою позивача на підприємстві відповідача та отримання позивачем професійного захворювання на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з огляду на наступне. Між спричиненою моральною шкодою та отриманням професійного захворювання Позивача, яке пов`язане із тяжкою роботою на підприємстві Відповідача, вбачається прямий причинно-наслідковий зв`язок. Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 березня 2013 року, складений за фактом отримання Позивачем професійного захворювання підприємством Відповідача не оскаржувався. При цьому суд бере до уваги оцінку умов праці [PERSON] умови виробничого середовища водія автотранспортних засобів гірничотранспортного цеху відносяться по загальній вібрації до ІІІ класу 1 ступеня, по пилу до ІІІ класу 3 ступеня шкідливості (п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20.03.2013 року, а.с. 11 зворот). У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки завдавача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із завданою шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина в завданні шкоди. Відповідач не скористався обов`язком доведення відсутності своєї вини та не надав до суду доказів, які б доводили відсутність вини підприємства. Також доводи викладені у відзиві щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, судом відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду. Посилання представника відповідача в у відзиві на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, був повідомлений про умови праці, наявність на її робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах, не приймаються судом до уваги, оскільки добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 153\~КЗпП України та ст.\~13\~Закону України\~«Про охорону\~праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку. З письмових матеріалів справи достовірно встановлено, що відповідачем не було достатньо створено безпечні умови праці, а тому він також несе відповідальність, включаючи і компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду. Відповідачем не доводився факт відшкодування ним позивачу моральної шкоди. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] пройшов огляд медико - соціальною експертною комісією 29 квітня 2013 року, з урахування дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, в даному випадку належним відповідачем є роботодавець ПАТ «АМКР». З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку, що відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є особою, яка несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди Позивачу. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє можливості вести повноцінний спосіб життя, що призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які Позивач мав до моменту отримання професійного захворювання та втрати професійної працездатності. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, а також тривалості роботи на підприємстві відповідача, а саме 15 років, суд враховує, характер та обсяг його душевних та фізичних страждань, тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані втратою професійної працездатності, зокрема 50 % втрати працездатності та 3 групу інвалідності, тобто невідворотність та сталість наслідків від професійного захворювання протягом тривалого часу, у зв`язку із чим вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, грошові кошти в сумі 115\~000,00 (сто п`ятнадцять тисяч) гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про стягнення про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial