Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

12.11.2021року Виконавчий комітет Миколаївської міської ради в особі першого заступника міського голови Лукова В. звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виселення, в якій просив суд виселити [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] з кімнати [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення, а також стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати. В обґрунтовування позову представник позивача зазначив, що гуртожиток по [ADDRESS] належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Особовий рахунок на кімнату № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] , [INFO] [PERSON] помер та був знятий з реєстрації по вищевказаній адресі з 02.11.2017. Кімната [ADDRESS] не приватизована, не службова, належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Під час обстеження житлового фонду працівниками ТОВ «Перша Миколаївська управляюча компанія» було встановлено, що у зазначеній кімнаті з січня 2016 проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно з витягом з будинкової книги разом із наймачем [PERSON] відповідачі не були прописані. Представник позивача зазначив, що виконавчим комітетом Миколаївської міської ради не приймалось рішення про надання кімнати [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ордер даним громадянам не видавався. Окрім того, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.06.2020 № 468 відповідачам було відмовлено у зміні договору найму кімнати [ADDRESS] . Вважав, що вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачами самовільно було зайнято кімнату [ADDRESS] . Перебування відповідачів за вказаною адресою позбавляє позивача можливості надати вказану кімнату іншим особам, які потребують забезпечення житлом. Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся в суд з даним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєві від 02.12.2021 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. 11.02.2022 року до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, де третіми особами є: Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Миколаївська управляюча компанія", Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачами житла, скасування рішення про відмову у зміні договору найму, зобов`язання змінити договір найму житлового приміщення, в якій позивач за зустрічним позовом просила суд: визнати їх членами сім`ї [PERSON] ; визнати той факт, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заселені покійним батьком, дідусем [PERSON] , до свого житлового приміщення, до кімнати [ADDRESS] в січні 2016 р. і проживали разом з ним до моменту його смерті; визнати їхнє право [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] користування житловим приміщенням, кімнатою [ADDRESS] , де вони вже тривалий час проживаємо і проживали разом з батьком за його життя; визнати їх, повнолітніх позивачів, [PERSON] і [PERSON] , наймачами кімнати [ADDRESS] , на яку отримав ордер батько позивача за зустрічним позовом - [PERSON] у 2002 р.; визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 468 від 10 червня 2020 р. про відмову позивачам за зустрічним позовом у зміні договору найму кімнати [ADDRESS] . Також просили у первісному позові про їхнє виселення відмовити; зобов`язати наймодавця, виконавчий комітет Миколаївської міської ради, змінити договір найму кімнати [ADDRESS] на них, членів сім`ї померлого наймача [PERSON] повнолітніх осіб: [PERSON] і [PERSON] . Стягнути з відповідача за зустрічним позовом судові витрати. Ухвалою суду від 16.02.2022 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , який діє в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Миколаївська управляюча компанія", Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачами житла, скасування рішення про відмову у зміні договору найму, зобов`язання змінити договір найму житлового приміщення - до спільного розгляду з позовом Виконавчого комітету Миколаївської міської ради до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: ТОВ "Перша Миколаївська управляюча компанія", Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради, про виселення. Представником відповідача за зустрічним позовом був наданий відзив на зустрічну позовну заяву, в якій представник зустрічний позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім`я якого видано ордер. Вказала, що суд чи інший орган не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі перебирати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки не наділений правом створювати норми права. Тобто суд не може зобов`язати орган місцевого самоврядування укласти договір найму, так як ст. 61 ЖКУ передбачено, що договір укладається житлово-експлуатаційною організацією і громадянином, на ім`я якого видано ордер. Враховуючи те, що [PERSON] не була зареєстрована у спірній кімнаті та при зверненні про зміну договору найму не надавала належних доказів постійного проживання з наймачем, зокрема рішення суду, що встановлює цей факт, виконавчий комітет Миколаївської міської ради правомірно відмовив їй. Тому, з огляду на зазначене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у відсутності представника, вимоги первісного позову підтриммав, у задволенні вимог зустрічної позовної заяви просив відмовити з підстав, вказаних у відзиві на зустрічну позовну заяву. В судове засідання відповідачі за первісним позовом не з`явилися. Від представника відповідачів за первісним позовом [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності відповідачів за первісним позовом, заявлені вимоги зустрічної позовної заяви підтримали, у задоволенні первісного позову просили відмовити. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи поштові повідомлення, про поважність причин своєї неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Суд, вивчивши первісну та зустрічну позовні заяви, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Гуртожиток по [ADDRESS] належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Кімната [ADDRESS] не приватизована, не службова, належить до комунальної власності Миколаївської міської територіальної громади. Особовий рахунок на кімнату № [NUMBER] в гуртожитку по [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] , [INFO] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Очаківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області 03.05.2017 р. серії [NUMBER] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був заселений в кімнату [ADDRESS] - 17.12.2002 р. на підставі направлення № 20058 від 11.12.2002р. Миколаївського Глиноземного заводу. Відповідач за первісним позовом [PERSON] є донькою наймача кімнати [ADDRESS] - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 06.12.1983 р. серії [NUMBER] . З Актів, складених комісією КП "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток", а саме № б/н від 13.07.2017 р., № 31 від 03.03.2020 р., № 47 від 11.06.2020 р. вбачається, що відповідачі за первісним позовом, а саме: [PERSON] , яка є донькою покійного наймача [PERSON] ; [PERSON] (чоловік відповідача [PERSON] , Свідоцтво про шлюб від 15.02.2014 р.); їхні малолітні діти [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , - онуки наймача [PERSON] , проживали у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] разом з основним наймачем [PERSON] , починаючи з січня 2016 року по день його смерті та вели з ним спільне господарство. Вказані обставини під час розгляду справи судом не спростовані. Крім того, відповідно до Акту № 106 від 03.09.2021 р., засвідченому ТОВ "Перша Миколаївська управляюча компанія", відповідачі за первісним позовом, починаючи з січня 2016 року по дату складання даного акту, фактично проживали однією родиною та вели спільне господарство з основним наймачем [PERSON] , в тому числі і на дату смерті останнього. Судом також було встановлено, що з метою оформлення своїх спадкових прав, відповідач [PERSON] зверталась до П`ятої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить відповідний лист-повідомлення П`ятої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18.10.2017 р. № 1043/02-14/166-2017. Відповідно до наявного в матеріалах справи Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 27.07.2017 р. П`ятою миколаївською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа № 166/2017 після смерті [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 60998603. Під час розгляду було встановлено, що 15.05.2017 р. відповідач за первісним позовом, [PERSON] , як член сім`ї наймача [PERSON] , який помер [INFO] , зверталася до Миколаївського міського голови заявою про визнання її наймачем кімнати № [NUMBER] в гуртожитку КП "СКП "Гуртожиток" за адресою: [ADDRESS] та надання права зміни договору найму вказаної кімнати гуртожитку. Крім того, 25.07.2017 р. відповідач за первісним позовом, [PERSON] , зверталася на адресу Першого заступника Миколаївського міського голови з житлових питань при виконкомі міської ради з заявою про визнання її членом сім`ї померлого працівника, про визнання права користування житловим приміщенням - кімнатою в гуртожитку [ADDRESS] , та про визнання наймачем та надання права зміни договору найму вказаної кімнати гуртожитку. З витягу з протоколу № 15 від 25.07.2018 р. Засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі Миколаївської міської ради вбачається, що за результатами розгляду звернення [PERSON] про надання кімнати [ADDRESS] (визнання наймачем та надання права зміни договору найму кімнати) було прийняте рішення про залишення без змін Рішення громадської комісії з житлових питань від 19.07.2017 протокол № 14. [PERSON] відмовлено у наданні кімнати [ADDRESS] . Під час розгляду справи судом було встановлено, що [PERSON] неодноразово зверталася до органів виконавчої влади з питання зміни договору найму житла, як член сім`ї [PERSON] , який помер [INFO] , проте такі звернення були залишені без розгляду. Так, згідно з постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.10.2019 р., ухваленою за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] , було постановлено рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 р. скасувати. Прийнято нову постанову, якою адміністративний позов [PERSON] задовольнити частково. Визнано протиправною бездіяльність Миколаївської міської ради та Виконавчого комітету Миколаївської міської ради щодо не розгляду заяв [PERSON] про зміну договору найму кімнати [ADDRESS] , а також ненадання повної відповіді на поставлені у заявах питання. Зобов`язано Миколаївську міську раду надати відповідь [PERSON] на заяви від 11.07.2018 року та від 16.08.2018 року та винести розгляд питання про зміну договору найму кімнати [ADDRESS] на засідання Виконавчого комітету Миколаївської міської ради та розглянути зазначене питання. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 468 [PERSON] було відмовлено у зміні договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують проживання разом з попереднім наймачем відповідно до ст. 106 Житлового кодексу Української РСР. Так, згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Право користування житловим приміщенням - це право жити у такому приміщенні, користуватися комунальними послугами на законодавчих підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ст. 156 ЖК УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших члені» сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 16 цього Кодексу. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). У ст. 64 ЖК Української РСР зазначено, що члени сім`ї наймача - це дружина наймача, їхні діти та батьки. Членами сім`ї наймача можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Близькі особи - це члени сім`ї суб`єкта, зазначеного у частині першій статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", а також чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний та двоюрідний брати, рідна і двоюрідна сестри, рідний брат і сестра дружини (дружина), племінник, племінниця, рідний дядько, рідна тітка, дід, баба, прадід, прабабуся, онук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха , батько та мати дружини (дружина) сина (дочки), усиновлювач або усиновлений, опікун або піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням зазначеної у частині першій статті 3 України "Про запобігання корупції". Аналізуючи вказане, суд знаходить підтвердженим той факт, що відповідачі за первісним позовом, [PERSON] , її чоловік - [PERSON] , їхні малолітні діти - [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , є членами сім`ї основного наймача кімнати [ADDRESS] - [PERSON] . Наймач або інші особи, які проживають разом із власником житлового приміщення, зобов`язані не руйнувати й не псувати житлове приміщення, використовувати його за призначенням, не порушувати правил соціалістичного співжиття. Задовільний технічний стан кімнати [ADDRESS] , а також відсутність заборгованості за комунальні послуги за даною адресою підтверджені наявним в матеріалах справи Технічним висновком за вих. № 114 від 25.08.2021 р., складеним ТОВ "Перша миколаївська управляюча компанія". Як вже зазначалося судом, факт проживання відповідачів за первісним позовом разом з основним наймачем - батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , на момент смерті останнього ( [INFO] ) та після цього підтверджений Актами про проживання, складеними комісією КП "Спеціалізоване комунальне підприємство "Гуртожиток" та ТОВ "Перша Миколаївська управляюча компанія". Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» регулює правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо особливостей забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які за відсутності власного житла тривалий час на правових підставах, визначених законом, мешкають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, жилі приміщення в яких після передачі гуртожитків у власність територіальних громад можуть бути приватизовані відповідно до закону. Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на громадян та членів їхніх сімей, одиноких громадян, які не мають власного житла, не використали право на безоплатну приватизацію державного житлового фонду, на правових підставах, визначених цим Законом, вселені у гуртожиток та фактично проживають у гуртожитку протягом тривалого часу. Статтею 1-1 вказаного Закону визначено, що: - користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку на правових підставах, визначених цим Законом, - це право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу України; б) договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 ЦК України, - у випадках, визначених цим Законом; - проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 ЖК України; - проживання у гуртожитку протягом тривалого часу - проживання у гуртожитку постійно сукупно п`ять і більше років. Вимога щодо проживання у гуртожитку протягом тривалого часу не поширюється на членів сім`ї громадянина, якому видано ордер на жилу площу в гуртожитку та який є основним наймачем жилого приміщення в гуртожитку, а також на мешканців гуртожитків, які на правових підставах були вселені у гуртожиток, фактично проживали в гуртожитку сукупно не менше одного року та стали учасниками антитерористичної операції у складі Збройних Сил України, Національної гвардії України, органів внутрішніх справ України та інших військових формувань, створених відповідно до закону, та добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Згідно з статтею 2 вказаного Закону громадяни можуть реалізувати конституційне право на житло шляхом приватизації житла у гуртожитку. Приватизація житлових приміщень у гуртожитках здійснюється відповідно до Закону та прийнятих відповідно до нього нормативно-правових актів з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян здійснюється на підставі рішення органу місцевого самоврядування. За приписами статті 130 ЖК України, порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається договором, що укладається перед вселенням на надану жилу площу в гуртожитку на підставі спеціального ордера відповідно до Примірного положення про користування жилою площею в гуртожитках, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Особливості користування жилою площею в гуртожитку, який підлягає передачі у власність територіальної громади, визначаються законом. Згідно пунктів 7,8,10 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою КМУ від 20.06.2018 р. № 498, користування жилою площею здійснюється: у гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера;у гуртожитках, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації та корпоратизації, - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі ордера, або на підставі договору оренди житла. Для укладення договору найму (оренди) з адміністрацією підприємства, установи, організації, органом місцевого самоврядування особа та всі члени її сім`ї, що вселяються на надану жилу площу в гуртожитку, пред`являють документи, що посвідчують особу (для осіб, які не досягли 14 років, - свідоцтва про народження). Наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, мають право у разі проживання в окремих приміщеннях на вселення без згоди організації, що здійснює управління гуртожитком, своїх малолітніх чи неповнолітніх дітей, а за згодою такої організації та письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, - своїх дружини або чоловіка, дітей, які досягли 18 років, батьків, а також інших осіб. За змістом ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Аналіз викладених норм матеріального права дає підстави для висновку, що вселення у приміщення в гуртожитку відбувається за ордером, виданим на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрації підприємства, установи, організації, органу місцевого самоврядування, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку, але подальше користування приміщенням гуртожитку відбувається на підставі укладеного договору найму. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Стаття 103 Житлового кодексу України передбачає, що договір найму жилого приміщення може бути змінено відповідно до вимог законодавства України. Стаття 106 Житлового кодексу України передбачає, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Також згідно з нормами ст. 824 Цивільного кодексу України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Таким чином, головними умовами визначається - постійне проживання з колишнім наймачем та згода інших членів сім`ї, які проживають разом. Як вже було встановлено судом, [PERSON] , який помер [INFO] , був вселений 17.12.2002 р. до кімнати [ADDRESS] на законних підставах, а саме на підставі направлення Миколаївського глиноземного заводу № 20058 від 11.12.2002 р. та проживав у даній кімнаті до моменту своєї смерті. Також судом було встановлено, що [PERSON] проживав у вказаній кімнаті разом зі своєю донькою - відповідачем по справі [PERSON] , та її родиною з січня 2016 року, що підтверджується наявними у справі доказами (свідоцтва про народження, акти про проживання тощо) та не спростовано сторонами по справі. З вказаного суд доходить висновку про доведеність факту постійного проживання спадкодавця, [PERSON] , який помер [INFO] , разом із донькою, [PERSON] , на момент відкриття спадщини, тобто [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Щодо вимог позивачів за зустрічним позовом про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 468 від 10.06.2020 р. про відмову позивача за зустрічним позовом у зміни договору найму кімнати [ADDRESS] , суд зазначає наступне. Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 11.03.2021 по справі № 826/7176/17 дійшов до наступних висновків: «92. Указана норма основного закону означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 93. «На підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним. 94. «У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх. 95. «У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.» Відповідно до ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. "Дискреція" є одним із передбачених законом засобів здійснення влади, оскільки закон, уповноважуючи владних суб`єктів на виконання відповідних функцій і завдань, закріплюючи ту чи іншу форму такої діяльності, надає їм певний ступінь свободи розсуду оцінювати ситуації, здійснювати правомірний вибір між декількома варіантами рішень (дій), у межах компетенції органу чи особи. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проєктом нормативно-правового акта. Виходячи з принципу поділу влад, суд, ухвалюючи рішення у конкретній справі, не вправі переймати повноваження органів виконавчої влади та давати їм вказівки щодо розпорядження дискреційними повноваженнями. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Враховуючи зазначене, а також те, що позивачі за зустрічним позовом просять суд визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 468 від 10.06.2020 р., яким останнім відмовлено у зміні договору найму кімнати [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують проживання разом з попереднім наймачем, і те, що саме з цим, окрім іншого, питанням щодо встановлення факту спільного проживання з наймачем - спадкодавцем, позивачі за зустрічним позовом звернулися до суд, то суд доходить висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 468 від 10.06.2020 р. протиправним. Стосовно порушеного у зустрічній позовній заяві питання про зобов`язання наймодавця, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, змінити договір найму, суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. За такого, такий спосіб захисту, як зобов`язання на майбутнє наймодавця, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, змінити договір найму житла, не передбачений законом. А отже вимога вчинити певні дії в майбутньому, а саме зобов`язати орган виконавчої влади змінити договір найму кімнати [ADDRESS] , не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право, хоч у цьому випадку і таке не мало місце. Крім того, у задоволенні вимог позивача за первісним позовом про виселення [PERSON] , [PERSON] , а також їхніх малолітніх дітей: [PERSON] і [PERSON] без надання їм іншого жилого приміщення, суд вважає за необхідне відмовити, у зв`язку з тим, що під час розгляду справи було встановлено, що останні є членами сім`ї наймача [PERSON] , який помер [INFO] , проживали та користувалися спірним житловим приміщенням з січня 2016 року з дозволу померлого [PERSON] , у зв`язку з чим, як члени його сім`ї мають передбачене законодавством право на звернення до органу виконавчої влади на підставі ст. 106 ЖК України з питанням про зміну договору найму жилого приміщення внаслідок визнання наймачем іншого члена сім`ї. Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: partial