Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовом, в якому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначено , що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.02.2015 року вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1000 ( одна тисяча) гривень щомісячно - на 1/3 частину від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно. Як зазначає представник позивачки, у зв`язку зі зміною матеріального стану отримувача аліментів, зросли витрати на утримання дитини в умовах постійного збільшення рівня цін на: продукти харчування, спеціальні продукти, які дитині необхідні вживати згідно припису лікаря, оскільки [PERSON] хворіє на алергічний дерматит та потребує постійного дотримання гіпоалергенної дієти, непродовольчі товари, шкільні приладдя, необхідні для повноцінного навчання та ліки. Додатково відповідач не допомагає дитині. Позивачка, вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів та збільшити їх розмір, оскільки наявність у неповнолітнього [PERSON] хронічного захворювання, яке потребує значного матеріального утримання , а ніж звичайні потреби дітей відповідного віку. З огляду на вищевикладене, позивачка та її представник просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на підставі рішення Біляївського районного суду Одеської області від 13.02.2015 року , з аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 ( одна тисяча) гривень щомісячно - на 1/3 частину від усіх видів заробітку ( доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку щомісячно; стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] одноразово в розмірі 16230, 65 грн.; стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , щомісячно в розмірі 1100 грн. починаючи з моменту набрання рішення суду законної сили та до моменту: закінчення відвідування дитиною Троїцького ліцею Яськівської сільської ради Одеської області, або закінчення відвідування дитиною секції «Футбол» у КЗ «центр позашкільної освіти Яськівської сільської ради, або закінчення дитиною навчання на курсах англійської мови у фізичної особи - підприємця [PERSON] . Визначити, що у разі закінчення відвідування неповнолітнім [PERSON] будь-якого із вказаних вище закладів або припинення навчання на курсах англійської мови, розмір додаткових витрат, що підлягає щомісячному стягненню з відповідача, зменшується на суму, розмір якої необхідно було сплачувати, якщо б дитина продовжувала таке відвідування або навчання. Позивачка та її представник - адвокат Загарнюк Д.А. у судове засідання не з`явилися, але надіслали заяву в якій просили справу розглянути за їх відсутності, на задоволені позовних вимог наполягали у повному обсязі. Відповідач та його представник - адвокат Жирікова М.О. у судове засідання не з`явилися. Від представника була надіслана до суду заява, в якій остання просила справу розглянути за її відсутності та відсутності відповідача, заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 05.03.2018 року було розірвано. Зазначене рішення набрало законної сили. У період шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №164 від 04.03.2015 року. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 13.06.2018 року з відповідача [PERSON] стягуються щомісячно аліменти у розмірі 1000 гривень на користь позивача [PERSON] на утримання [PERSON] до його повноліття, тобто до [INFO] . У зв`язку із тим, що матеріальний стан позивачки суттєво змінився через зростання витрат на утримання спільної дитини, визначений судом розмір аліментів у 1000 гривень не може забезпечити належне матеріальне утримання [PERSON] та не відповідає його звичайним потребам. Відповідно до довідки, виданої лікарем [PERSON] від 03.08.2021 року за №48 встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , має захворювання: алергічний дерматит та потребує гіпоалергенної дієти, а саме допустимі такі продукти харчування: нежирне м`ясо яловичини, супи овочеві, каші (гречнева, рисова), яблука печені, йогурти без домішок, хлібці. Заборонено вживати такі продукти: свинина, шоколад, шоколадні цукерки, томати, цитрусові, здоба, полуниця. Окрім того, рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2022 року по справі №496/2299/21 встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] , має діагноз алергічний дерматит, загострення та рекомендовано: лікування та нагляд, дієта, повторна консультація в динаміці. Знаходиться та наглядати на «Д» обліку за місцем фактичного мешкання. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до Довідки, виданої Виконавчим комітетом Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області №05-13-06/744 від 05.12.2022 р., [PERSON] проживає та зареєстрована в [ADDRESS] . Разом із нею проживає та знаходиться на її утриманні син - [PERSON] , [INFO] . Довідкою Комунального закладу «Центр позашкільної освіти Яськівської сільської ради» №18/01-06 від 06.12.2022 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , відвідує секцію «Футбол» КЗ «Центр позашкільної освіти Яськівської сільської ради». За час відвідування тренувань розвитком дитини займається мати, грошові витрати на форму, тренування, участь у змаганнях у розмірі 1000-1200 гривень на місяць здійснює мама. Батько [PERSON] участі у вихованні сина не приймає. Згідно довідки Троїцького ліцею Яськівської сільської ради Одеського району Одеської області від 07.12.2022 року №01-26/205 встановлено, що [PERSON] дійсно дистанційно навчається в Троїцькому ліцеї у 2-Б класі. Навчання проходить дистанційно, мати учня [PERSON] регулярно відвідує шкільні збори, бере активну участь у навчанні і вихованні свого сина [PERSON] . Батько [PERSON] жодного разу не звертався до школи, батьківські збори не відвідував, не цікавився навчанням і вихованням своєї дитини [PERSON] , витрати на шкільне приладдя здійснює мати. Представник позивача у судовому засіданні підтвердив у своїх поясненнях, що розмір витрат [PERSON] на шкільне приладдя для дитини складає 200 грн. на місяць. Відповідно до Довідки фізичної особи-підприємця [PERSON] від 04.12.2022 року, [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається на курсах англійської мови, які коштують 800 гривень на місяць. Можливість викладати курси англійської мови ФОП [PERSON] підтверджується Випискою з ЄДРЮОФОПГФ від 13.08.2018 року та Витягом з реєстру платників єдиного податку Роздільнянської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області від 28.08.2018 року №1815093400728. Таким чином, додаткові витрати, які позивач самостійно здійснює на дитину, складають 2200 грн. на місяць. Також, протягом останнього навчального року, у зв`язку із введеним у ліцеї станом запобігання поширенню захворювання на COVID-19, спричиненого коронавірусною інфекцією, а пізніше - внаслідок військової агресії рф проти України, керівництвом ліцею було запроваджено дистанційне навчання, яке, у свою чергу, потребувало наявності у сина комп`ютера, адже відсутність такого вкрай необхідного пристрою створювало значні незручності для навчання [PERSON] , виконання домашніх завдань, забезпечення гідних умов для якісного навчання в ліцеї та розвитку його інтелектуальних здібностей в цілому. Представник позивачки під час судового засідання пояснив, що відповідач не цікавиться життям [PERSON] , тому позивачка самостійно придбала: ноутбук ACER Aspire 3 A315, вартістю 19999 грн., мишу LOGITECH M 190 WireLes Charcoal, вартістю 499 грн., килимок ігровий GAMEPRO Headshot MP068 Black, вартістю 129 грн. Загальна сума витрат за придбання вказаних вище товарів, склала 18627 грн., що підтверджується фіскальним чеком ТОВ «ТЕХНОПОЛІС-1» №000053196 00011 від 16.08.2022 року. Окрім того, позивачкою були придбані для дитини [PERSON] , [INFO] , відповідні товари (одяг, взуття, речі для школи, ліки тощо), що підтверджується: чеком з магазину «Bibi-Kids», Одеса №320563 від 12.07.2021 року на суму 1928 грн.; чеком б/н від 24.07.2021 року ФОП [PERSON] на суму 145 грн.; чеком №222004002065900 від 06.09.2021 року ФОП [PERSON] на суму 367, 40 грн.; чеком з магазину « [INFO] », Одеса №386114 від 28.09.2021 року на суму 371 грн.; чеком ТОВ «Оріс Фарм» №61080 від 04.10.2021 року на суму 239, 10 грн.; чеком ПП «Анкор Фарм» №86693 від 08.10.2021 року на суму 560 грн.; фіскальним чеком ТОВ «Аптека низьких цін» №0197125 0145378 від 11.10.2021 року на суму 336 грн. 80 грн.; чеком з магазину «Bibi-Kids», Одеса №402854 від 21.10.2021 р. на суму 448 грн.; чеком з магазину « [INFO] », Одеса №409377 від 07.11.2021 року на суму 189 грн.; фіскальним чеком ТОВ «ТЕРРА-ЛТД» №0000013359 від 04.02.2022 року та копію чеку (із найменуванням товару) на загальну суму 919 грн.; накладною б/н від 8.12.2022 року з магазину «Дитячий світ» на загальну суму 511 грн.; розрахунковою квитанцією серія ББАИ №578222 ТОВ «СОТА-АЛЬЯНС» від 21.12.2022 року на суму 7145 грн.; фіскальним чеком з магазину «Світ Дитинства» №000003177 00002 від 27.12.2022 року на суму 675 грн. Загальна сума витрат за придбання вказаних вище товарів, склала 13834,30 грн. Таким чином, загальний розмір понесених позивачкою фактичних витрат на придбання товарів для дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними у справі документами, складає 32461, 30 грн., з яких половина витрат у розмірі 16230, 65 грн. підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до наказу товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» від 03.04.2023 року за №28-к «Про кадрові переміщення» [PERSON] , завідувача складу Південного регіону, на підставі заяви [PERSON] переведено на неповний робочий день (4 години на день) 03.04.2023 року з посадовим окладом 8500 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідач є працездатним, офіційне працевлаштований та отримує заробітну плату, а тому має фінансову можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину, які [PERSON] несе щомісяця та вже понесла. Суд при вирішення даної справи виходив із наступного. Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс14. Виходячи з викладеного, позов [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини в частині зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) платника аліментів підлягає задоволенню, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів. Положеннями ч.2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Окрім того, при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-1V суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29.06.2004 року №1906-IV). У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2). і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що до участі у додаткових витратах на утримання дитини можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Суд погоджується із наданими представником позивачки та позивачкою доказами, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи. Беручи до уваги пояснення представника позивачки - адвоката Загарнюка Д.А., представника відповідача - Жирікової М.О., яка діє за довіреністю у інтересах [PERSON] , а також письмові докази, надані сторонами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. У той же час суд не приймає до своєї уваги інші документи, надані представником відповідача, з підстав їх невідповідності вимогам чинного законодавства України та недоведеності того, яким саме чином вони впливають на обов`язок відповідача утримувати свою дитину. Частина 5 ст. 81 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до п.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.2 ст. 95 ЦПК України письмові докази, зокрема, подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 95 ЦПК України копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Частина 5 ст. 95 ЦПК України передбачає, що учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Всупереч вищезазначеним нормам чинного законодавства України, подані представником відповідача документи належним чином не засвідчені в порядку, встановленому ч.5 ст. 95 ЦПК України і Національним стандартом «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів» ДСТУ 4163:2020, затверджений наказом ДП «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 року № 144, який набрав чинності з 01.09.2021 року. За пунктом 5.26. вказаного нормативно-правового акту, відмітка про засвідчення копії документа складається, з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок); найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища; дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Суд враховує наданий представником відповідача наказ товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» від 03.04.2023 року за №28-к «Про кадрові переміщення». При цьому, суд звертає увагу на те, що підставою для видання зазначеного наказу та переведення відповідача на неповний робочий день (4 години на день) 03.04.2023 року з посадовим окладом 8500 грн. стала заява самого [PERSON] . Суд розцінює такі дії відповідача як намір уникнути сплати аліментів на [PERSON] , [INFO] , адже посилання [PERSON] на наявність на його утриманні дружини [PERSON] і малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , та одночасна подача, за власною ініціативою самого відповідача, заяви про переведення останнього на неповний робочий день (4 години на день), є абсолютно нелогічними, оскільки через суттєве зменшення розміру заробітної плати [PERSON] зменшується і можливість матеріальної допомоги для самої дружини відповідача та їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] . Більше того, суд не приймає до уваги надану представником відповідача незасвідчену ксерокопію документа, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» ( номер і дата документа обрізані), в якій наявні таблиця із нарахуваннями [PERSON] , в якому відсутня назва документу, а також документ не містить підпису головного бухгалтера. Також, розмір посадового окладу за квітень 2023 року у вказаному документі склав 4250 грн., у той же час в наказі товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» від 03.04.2023 року за №28-к «Про кадрові переміщення», який оформлений належним чином, посадовий оклад склав 8500 грн. за 4 години на день. Окрім того, суд критично ставиться до наданої представником відповідача довідки №07 від 24.05.2023 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «СВІТ-БУД ЛТД» про перебування дружини відповідача у відпустці по догляду за дитиною до 3-ьох років з 13.09.2022 року по 06.07.2025 року. Суд звертає увагу, що відповідачем не надано належним чином завіреної копії наказу №38-ОД від 13.09.2022 року, посилання на який йдеться у вказаній вище довідці, а тому суд позбавлений можливості перевірити викладену інформацію. Окремо суд наголошує, що наявність у відповідача на утриманні дружини та їх спільної дитини у жодному разі не звільняє [PERSON] , який є батьком [PERSON] , [INFO] , від обов`язку сплачувати аліменти та утримувати останнього. Суд також не приймає до уваги надану представником відповідача незасвідчену належним чином ксерокопію «Профілактичного огляду» у гінеколога, виданої [PERSON] 06.06.2023 року лікарем жіночої консультації №4 м. Одеси - [PERSON] , оскільки а ні відповідачем, а ні його представником не обґрунтовано, яким самим чином необхідність амбулаторного лікування впливає на обов`язок та неможливість [PERSON] утримувати свого сина [PERSON] , [INFO] . Більше того, жодної виписки з історії хвороби, епікризу, будь-яких медичних документів, оформлених належним чином, включаючи й витрати на придбання лікарських засобів, проведення обстежень або операційного втручання, необхідних для лікування [PERSON] , суду надано не було. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, у зв`язку з тим, що позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

Outcome: approved