Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Депт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Олена Павлівна, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги та купівлі-продажу майнових прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 26 квітня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 411/ФКВ-07, за умовами якого ТОВ «Укрпромбанк» надало позичальнику кредитні кошти у розмірі 148 750,00 дол. США в строк до 25 квітня 2032 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено іпотечний договір № 411/Zфквіп-07 від 26 липня 2007 року, згідно з умовами якого позичальник передав кредитору в іпотеку нерухоме майно: 1.земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, с/т «Укррадіо» площею 0,0617 га, кадастровий номер 3222410300:00:045:0078; 2.садовий будинок [ADDRESS] . 04 лютого 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 282-0201018/ФКВ-08, за умовами якого [PERSON] отримав від Банку кредитні кошти у розмірі 33 649,00 дол. США з розрахунку 9,3% річних за весь час фактичного користування кредитом на строк з 04 лютого 2008 року до 03 лютого 2014 року. В забезпечення виконання зобов`язання 04 лютого 2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та [PERSON] було укладено договір застави транспортного засобу № 282-020101/Яфкв-08, за умовами якого в заставу було передано автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD» , номер державної реєстрації [NUMBER] . 30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», Національним Банком України та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов`язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», за якими у ПАТ «Дельта Банк» виникло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. 02 жовтня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк». 24 червня 2020 року було проведено відкриті торги (аукціон) з продажу майнових прав, оформлені протоколом електронного аукціону № UА-ЕА-2020-06-12-000023-b від 24 червня 2020 року. За результатами електронних торгів ТОВ «ФК «Депт Фінанс» придбано кредитний портфель за кредитними договорами, які укладалися з фізичними особами. 22 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» уклали договір відступлення прав вимоги № 2293/К, за умовами якого Банк відступає, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців та/або поручителів, зазначених у додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги. Позивач зауважує, що станом на 30 вересня 2020 року новим кредитором не було повідомлено його належним чином про заміну кредитора у зобов`язаннях, стороною яких є позивач, а саме за кредитними договорами № 411/ФКВ-07 від 26 квітня 2007 року та № 282-0201018/ФКВ-08 від 04 лютого 2008 року, та іпотечними договорами № 411/Zфквіп-07 від 26 липня 2007 року та № 282-020101/Яфкв-08 від 04 лютого 2008 року, право вимоги за якими перейшло до ТОВ «ФК «Депт Фінанс». 22 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» також уклали Договір купівлі-продажу майнових прав № 2293/К/1. Позивач вважає, що договір про відступлення права вимоги від 22 липня 2020 року № 2293/К та договір купівлі-продажу прав майнових прав № 2293/К/1 від 22 липня 2020 року підлягають визнанню недійсними. Позивач переконаний, що при укладенні оспорюваних договорів було порушене його право вільно укладати договір, вибирати сторону договору, обирати умови договору, що є підставою для визнання таких договорів недійсними. Також позивач наполягає на тому, що неповідомлення його новим кредитором про заміну кредитора у зобов`язання додатково свідчить про недійсність цих договорів. Крім того, на переконання позивача про недійсність цих правочинів свідчить відсутність його згоди на заміну кредитора у зобов`язанні, а також про те, що ПАТ «Дельта Банк» не повідомляло боржника про намір змінити кредитора у зобов`язанні. З огляду на вищенаведене позивач просить суд: 1.визнати недійсним договір відступлення прав вимоги № 2293/К від 22 липня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою О. П., реєстровий номер 236, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс»; 2.вирішити питання про розподіл судового збору. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року № 508 на підставі рішення Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 21 липня 2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді [PERSON] та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання Вищій ради правосуддя про звільнення з посади судді; відсторонення судді [PERSON] від здійснення правосуддя справу передано на повторний автоматизований розподіл між суддями та призначено судді Фінагеєвій І. О. Ухвалою від 24 січня 2022 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду. 02 березня 2023 року судом отримано пояснення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на позову заяву [PERSON] , в обґрунтування яких третя особа посилається на те, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів обставини порушення його майнових прав та інтересів оспорюваним правочином, стороною якого він не є. Крім того, третя особа вважає, що позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, виходячи з того, що сторонами оспорюваного правочину є виключно юридичні особи. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином, причини неявки не повідомив. Представник відповідача - ТОВ «ФК «Депт Фінанс» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляду справи у його відсутність. Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи сповіщений належним чином. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова О. П. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи учасників справи, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 26 квітня 2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (далі - Банк) та [PERSON] укладено кредитний договір № 411/ФКВ-07, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 148 750,00 дол. США в строк до 25 квітня 2032 року. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено іпотечний договір № 411/Zфквіп-07 від 26 липня 2007 року, згідно з умовами якого позичальник передав кредитору в іпотеку земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Боярка, с/т «Укррадіо» площею 0,0617 га, кадастровий номер 3222410300:00:045:0078, а також садовий будинок [ADDRESS] . 04 лютого 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Укрпромбанк» було укладено договір застави № 282-0201018/ФКВ-08, за умовами якого в заставу було передано автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport 2.5 TD» , номер державної реєстрації [NUMBER] . Відповідно до протоколу електронного аукціону від 24 червня 2020 року № UA-EA-2020-06-12-000023-b ТОВ «ФК «Депт Фінанс» переможець торгів з придбання кредитного портфеля, що складається з прав вимоги та інших майнових прав за кредитними договорами, які укладалися з фізичними особами. 22 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» уклали договір відступлення прав вимоги, за змістом якого Банк відступає новому кредитору належні Банку, а новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у додатку до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, за кредитними договорами та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки та/або договорами застави з врахуванням всіх змін, доповнень і додатків до них згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору. Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що права вимоги, що відступаються за цим договором, є складовою частиною пулу активів, що є предметом відкритих торгів (аукціону), результати якого оформлені протоколом від 24 червня 2020 року № UA-EA-2020-06-12-000023-b. ПАТ «Дельта Банк» в порядку виконання положень пункту 3 Договору про відступлення прав вимоги від 22 липня 2020 року, шляхом розміщення на сайті оголошення про те, що починаючи з 22 липня 2020 року новим кредитором за кредитними угодами, наведеними в Додатках, є ТОВ «ФК «Депт Фінанс», та вказало нові реквізити кредитора. 22 липня 2020 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Депт Фінанс» також уклали договір купівлі-продажу майнових прав, за змістом якого ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло у власність майнові права, які виникли, а також можуть виникнути в майбутньому та які включають, зокрема: 1.право звернення до правонаступників, спадкоємців та органів місцевого самоврядування в межах прав та повноважень власника Прав вимоги; 2.право набути у власність гроші та/або майно на підставах, що пов`язані зі здійсненням Продавцем кредитних операцій, укладанням відповідних договорів та фактичною видачою грошових коштів; 3.право отримання грошових коштів/відшкодування внаслідок порушення вимог закону при здійснення господарської діяльності та інші права, які пов`язані або випливають із Прав вимоги. Згідно з пунктами 78, 78.1 Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги від 22 липня 2020 року ТОВ «ФК «Депт Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором та стало новим кредитором за кредитним договором № 411/ФКВ-07 від 26 квітня 2007 року та за іпотечним договором № 411/фквіп-07 від 26 квітня 2007 року, а за змістом пункту 91 Додатку № 1 - новим кредитором за кредитним договором № 282-0201018/ФКВ-08, боржником за якими є позивач [PERSON] . Згідно з пунктами 80, 81 Додатку № 2 до Договору про відступлення прав вимоги заборгованість [PERSON] за договором № 282-0201018/ФКВ-08 складає 24 451,12 дол. США, а за договором № 411/ФКВ-07 - 124 947,21 дол. США. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України). У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 905/635/18, у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. При цьому такий спеціальний інструмент для заміни сторони у зобов`язанні, як відступлення права вимоги, може бути застосований лише відносно дійсного зобов`язання, тобто такого зобов`язання, яке існувало на момент переходу відповідного права від первісного кредитора. Водночас не слід ототожнювати дійсність вимоги лише з розміром боргу за договором, відносно якого така вимога відступається, що є помилковим. Насамперед при визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17. Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав. При укладенні кредитних договорів № 411/фквіп-07 від 26 квітня 2007 року та № 282-0201018/ФКВ-08 від 04 лютого 2008 року [PERSON] та банк погодили їх істотні умови, недійсними у встановленому порядку вони не визнавалися та не містять умов щодо заборони відступати право вимоги за ними без згоди будь-якої зі сторін цього договору. У свою чергу, укладаючи оспорюваний позивачем договір про відступлення прав вимоги від 22 липня 2020 року, за яким відступлені права вимоги за кредитними договорами № 411/фквіп-07 від 26 квітня 2007 року та № 282-0201018/ФКВ-08 від 04 лютого 2008 року, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржників, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що позивач не спростував. Враховуючи, що позивач не надав суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданої вимоги, в силу прямого припису статті 204 ЦК України її правомірність презюмується. Щодо посилань позивача як на підставу для визнання договору відступлення права вимоги недійсним внаслідок неповідомлення його про зміну кредитора, з`ясування його думки щодо заміни кредитора у зобов`язанні, слід зазначити таке. За змістом статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, цивільне законодавство містить імперативну норму, яка регулює заміну кредитора в зобов`язанні, тобто норму, яка містить чітку вичерпну вказівку на склад прав та обов`язків під час вчинення такої юридичної дії. З огляду на вказану норму законодавства правові наслідки неповідомлення боржника про зміну кредитора впливають на права виключно нового кредитора, який несе ризик отримання суми грошових коштів в меншому розмірі в порядку виконання боржниками зобов`язань, право вимоги за якими було набуте новим кредитором. Не передбачено вказаною нормою і обов`язок отримання згоди боржника для заміни кредитора у зобов`язанні, в зв`язку з чим позовні вимоги [PERSON] про порушення його права на вибір кредитора, на погодження обсягу прав та обов`язків за кредитним договором не заслуговують на увагу. Наведене у сукупності надає підстави для висновку про помилковість доводів позивача щодо недійсності договору про відступлення права вимоги лише з огляду на неповідомлення боржника про заміну кредитора, відсутність згоди боржника на вчинення такої дії та з`ясування думки боржника щодо обсягу прав та обов`язків за кредитними договорами, право вимоги за якими відступається, оскільки визначення дійсності вимоги пов`язане з іншими критеріями, про що зазначалося вище. В той же час необхідно зазначити, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (стаття 518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж самі заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язані із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Тобто відповідальність старого кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання. Подібного висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 15 грудня 2021 року у справі № 953/1232/20. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необґрунтовані та у їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed