Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

В грудні 2021 року представник позивача звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на користь позивача безпідставно набуті кошти (надмірно виплачену суму відшкодування коштів за вкладами) у розмірі 41 673,99 грн.. Позов обгрунтовує тим, що 20.01.2015 між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено два депозитні договори, а саме: договір-заяву № 300937/5990/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та рахунок нарахованих відсотків № 26306201136003. За умовами вказаного договору, вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок № [NUMBER] в сумі 7 000,00 дол. США на строк з 20.01.2015 по 20.08.2015 та договір - заяву №300937/5993/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», відповідно до умов якого було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та рахунок нарахованих відсотків №26306201136003. Зазначає, що 20.07.2015 [PERSON] та [PERSON] повідомили Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» про укладення договору відступлення прав вимоги за Договором 1. 24.07.2015 між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору-заяви № 300937/5990/7-15 від 20.01.2015 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті, проте зміну сторони за Договором 1 не було відображено в АБС SR Bank. Вказує, що після закінчення строку дії Договору 1 та Договору 2, вклад та нараховані відсотки було перераховано на поточні рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] , відкриті на ім`я [PERSON] , в строки та на умовах передбачених положенням п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків АТ «Банк «Фінанси та Кредит». 17.09.2015 року Національним банком України прийняте рішення №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних, на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 від 17.09.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. 25.11.2015 [PERSON] , як вкладник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримала гарантовану суму відшкодування коштів в розмірі 200 000,00 грн. за Договором 1 та Договором 2. Зазначає, що 18.10.2019 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду виніс постанову у справі №826/878/16, якою скасував постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017, а позовні вимоги [PERSON] до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задовольнив частково, а саме: визнав протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яка виразилась у невключені відомостей про вкладника [PERSON] до переліку осіб, яким виплачується гарантована сума відшкодування; зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В частині вимог позивача про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено. Вказує, що 23.09.2021 на виконання постанови Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 826/878/16 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №979 було внесено зміни до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині включення до нього [PERSON] , як вкладника, з гарантованою сумою відшкодування в розмірі 158 325,14 грн. за договором-заявою №300937/5990/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті. 01.11.2021 [PERSON] отримала гарантовану суму відшкодування за вкладом через банк-агент АТ «КБ «Приватбанк» в розмірі 158 325,14 грн.. Таким чином, у [PERSON] виник обов`язок повернути Фонду гарантування вкладів фізичних осіб безпідставно набуті грошові кошти. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. 17.11.2022 року представником відповідачки поданий відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що відповідачка не погоджується з твердженнями позивача про те, що нею отримана надмірна сума відшкодування за вкладами в розмірі 41 673,99 грн., оскільки листом від 17.12.2015 року № 24527 за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявської О.С., вона була повідомлена, що сума гарантованого відшкодування, яка була їй виплачена, була нарахована правильно, у відповідності до даних, які містяться у базі вкладників та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, відповідачка не погоджується з твердженням позивача про те, що грошова сума в розмірі 41 673,99 грн. є безпідставно набутим нею майном та підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки участі у нарахуванні суми виплати по вкладу вона не брала та не мала жодної можливості впливати на здійснення розрахунку розміру виплати по вкладу, що їй належало отримати, свої права та обов`язки здійснювала добросовістно. Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.01.2015 між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено два депозитні договори, а саме: 1) договір-заяву № 300937/5990/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та рахунок нарахованих відсотків № 26306201136003. За умовами вказаного договору, вкладник вніс, а Банк прийняв грошові кошти в іноземній валюті на депозитний рахунок № [NUMBER] в сумі 7 000,00 дол. США на строк з 20.01.2015 по 20.08.2015; 2) договір-заяву №300937/5993/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», відповідно до умов якого було відкрито депозитний рахунок № [NUMBER] та рахунок нарахованих відсотків №26306201136003. 20.07.2015 [PERSON] та [PERSON] повідомили Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» про укладення договору відступлення прав вимоги за Договором 1. 24.07.2015 між Акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] укладено договір про внесення змін до договору-заяви № 300937/5990/7-15 від 20.01.2015 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті, проте зміну сторони за Договором 1 не було відображено в АБС SR Bank. Після закінчення строку дії Договору 1 та Договору 2, вклад та нараховані відсотки було перераховано на поточні рахунки № [NUMBER] та № [NUMBER] , відкриті на ім`я [PERSON] , в строки та на умовах передбачених положенням п. 5.2 Основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків АТ «Банк «Фінанси та Кредит». 17.09.2015 року Національним банком України прийняте рішення №612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних, на підставі якого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №171 від 17.09.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», згідно з яким розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. 25.11.2015 [PERSON] , як вкладник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» отримала гарантовану суму відшкодування коштів в розмірі 200 000,00 грн. за Договором 1 та Договором 2. 23.09.2021 на виконання постанови Верховного Суду від 18.10.2019 у справі № 826/878/16 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за №979 було внесено зміни до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в частині включення до нього [PERSON] , як вкладника, з гарантованою сумою відшкодування в розмірі 158 325,14 грн. за договором-заявою №300937/5990/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в іноземній валюті. Відповідно до звіту банка-агента АБ «Приватбанк» гарантована сума відшкодування за вкладом була отримана [PERSON] 01.11.2021 року у розмірі 158 325,14 грн.. Тобто Фонд гарантування виконав свої зобов`язання перед [PERSON] в повному обсязі. Проте, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.10.2019 у справі №826/878/16 скасувано постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.02.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 18.04.2017, а позовні вимоги [PERSON] до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яка виразилась у невключені відомостей про вкладника [PERSON] до переліку осіб, яким виплачується гарантована сума відшкодування; зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. В частині вимог позивача про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до Загального реєстру вкладників ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відмовлено. Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1ст. 4ЦПК України). Згідно з принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч. 4ст. 82 ЦПК України Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регулюються та визначаються Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 N 4452-VI. Згідно із положеннями п.3 ч. 1ст.2 цього Закону N 4452-VI, вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти. У частині першій статті 3 Закону N 4452-VІпередбачено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. За приписами частини першої та частини другої ст. 4 Закону N 4452-VI, основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №4452-VІ Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом. Частиною 4 статті 26 Закону №4452-VІ передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти, зокрема, розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77Закону України "Про банки і банківську діяльність", - протягом року до дня прийняття такого рішення). Відповідно до статті 52Закону України "Про банки і банківську діяльність для цілей цього Закону пов`язаними з банком особами є: 1) контролери банку; 2) особи, які мають істотну участь у банку, та особи, через яких ці особи здійснюють опосередковане володіння істотною участю у банку; 3) керівники банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів банку; 4) споріднені та афілійовані особи банку, у тому числі учасники банківської групи; 5) особи, які мають істотну участь у споріднених та афілійованих особах банку; 6) керівники юридичних осіб та керівники банків, які є спорідненими та афілійованими особами банку, керівник служби внутрішнього аудиту, керівники та члени комітетів цих осіб; 7) асоційовані особи фізичних осіб, зазначених у пунктах 1 - 6 цієї частини; 8) юридичні особи, в яких фізичні особи, зазначені в цій частині, є керівниками або власниками істотної участі; 9) будь-яка особа, через яку проводиться операція в інтересах осіб, зазначених у цій частині, та на яку здійснюють вплив під час проведення такої операції особи, зазначені в цій частині, через трудові, цивільні та інші відносини. Банк зобов`язаний подавати Національному банку України інформацію про пов`язаних із банком осіб у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Національного банку України. Визначення терміну "асоційована особа" міститься в ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", відповідно до якої асоційована особа - чоловік або дружина, прямі родичі цієї особи (батько, мати, діти, рідні брати та сестри, дід, баба, онуки), прямі родичі чоловіка або дружини цієї особи, чоловік або дружина прямого родича. Відповідно до ч.1 ст.1212ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щододоспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення із [PERSON] на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб безпідставно набутих коштів у розмірі 41 673 (сорок одна тисяча шістсот сімдесят три) тисячі 99 копійок. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 2270,00 гривні. На підставі викладеного

Outcome: approved