Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позовні вимоги\~мотивує тим, що 07.11.2007 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого він став власником гаража № [NUMBER] , який знаходиться в гаражному кооперативі «Синтетик» у м. Луцьку, вул. Карбишева, 6. Право власності на гараж [INFO] ним було зареєстровано в КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації». [INFO] [PERSON] помер. Його дружина\~ [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Гловацькій А.В. При визначенні обсягу спадкового майна було виявлено наявність державного акту серії ВЛ №1188 на ім`я [PERSON] на право приватної власності на землю, а саме: на земельну ділянку розміром 0.0019 га, призначену для обслуговування гаража, яка розташована в м. Луцьку, в гаражному кооперативі «Синтетик». Вказує, що відповідачка передала йому державний акт на землю і заявила, що не має наміру оформляти на себе право власності на цю землю, оскільки вона має належати йому, як власнику гаража, що розміщений на цій земельній ділянці. При цьому вона передала копію свого паспорта та коду, а також копію паспорту та коду померлого чоловіка з тією метою, щоб він самостійно міг вирішувати питання про визнання права власності на земельну ділянку. Щоб ідентифікувати земельну ділянку, він замовив технічну документацію на неї, а після її виготовлення 08.11.2019 року зареєстрував в ДЗК на ім`я [PERSON] право власності на вищевказану земельну ділянку. Цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0710100000:33:015:0127. Оскільки, він є власником гаража, який розташований на вищевказаній земельній ділянці, що рахується на ім`я [PERSON] , як продавця гаража, то бажає, щоб на його ім`я було оформлено право власності на земельну ділянку, призначену для обслуговування гаража. Зазначає, що 21.04.2021 року він звернувся з письмовим листом до [PERSON] та просив надати інформацію щодо оформлення нею права власності на вказану земельну ділянку та наміру укласти з ним договір купівлі-продажу цієї ділянки. Однак, [PERSON] відмовилася оформляти на себе право власності на землю та укладати будь-які угоди стосовно неї. На підставі наведеного, просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 0,0019 га кадастровий номер 0710100000:33:015:0127, призначену для обслуговування гаража, яка знаходиться в гаражному кооперативі «Синтетик» (м. Луцьк, вул. Карбишева, 6), що належала [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі державного акту про право приватної власності на землю серії ВЛ №1188, виданого Луцькою міською радою народних депутатів. Представник позивача до судового засідання подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Відповідачка до початку судового засідання подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнала, не заперечила щодо задоволення позову. Відповідно до\~вимог ч.\~2\~ст.\~247\~ЦПК України\~в разі\~якщо відповідно\~до положень\~цього Кодексу\~розгляд справи\~здійснюється судом\~за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу\~не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ВЛ №1188, право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0019 га для обслуговування гаража, яка розташована на території [ADDRESS] в гаражному кооперативі «Синтетик» оформлене за [PERSON] , який помер [INFO] . На даній земельній ділянці знаходиться гараж № [NUMBER] , який згідно договору купівлі-продажу від 07.11.2007 року перебуває у приватній власності позивача [PERSON] . В обґрунтування своїх вимог, позивач вказував на ту обставину, що оскільки, земельна ділянка за адресою [ADDRESS] призначена для обслуговування гаражу, тому він, як власник вказаного гаражу набув право власності на спірну земельної ділянки на підставі ст. 377 ЦК України. На даний час спірна земельна ділянка, як спадкове майно після смерті [PERSON] , вважається успадкованою відповідачкою [PERSON] як його спадкоємицею за законом. Дана обставина встановлена рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2020 року (справа № 161/8086/20) та має преюдиційне значення. 21.04.2021 року позивач звернувся з письмовим листом до [PERSON] та просив надати інформацію щодо оформлення нею права власності на вказану земельну ділянку та наміру укласти з ним договір купівлі-продажу цієї ділянки. Однак, як було встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] не бажає оформити на себе право власності на спірну земельну ділянку, у зв`язку з чим укладення будь-якої угоди щодо неї не можливе. Таким чином, у позасудовому порядку даний спір вирішити неможливо. Стаття 15 ЦК України, визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до частини першої\~статті 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з частинами першою, четвертою\~статті 120 ЗК України\~у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120\~ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Тобто, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику. Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку у повному обсязі. При вирішенні позовних вимог, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, бере до уваги визнання відповідачем позову та вважає, що таке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved