Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, вимоги якого було уточнено під час розгляду справи, до відповідача про стягнення боргу за розпискою. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що ним 06.07.2021 року було надано відповідачу позику в розмірі 106 656,00 доларів США з умовою повернення позики у строк до 01.12.2021 року, що підтверджується складеною відповідачем власноруч розпискою. Як зазначає позивач, станом на час звернення до суду відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобов`язання, а тому він просить (з урахуванням уточнення позовних вимог) стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 106 656,00 доларів США, а також судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 14.03.2022 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 08.06.2022 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 09.09.2022 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача [PERSON] . Ухвалою Деснянського районного суду від 12.10.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 22.12.2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 24.02.2023 року вказане заочне рішення скасовано, призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. 06.04.2023 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої, посилаючись на часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань, представник позивача просить стягнути з відповідача основну суму боргу в іноземній валюті в розмірі 105 895,00 доларів США та 3 % річних від простроченої суми в іноземній валюті в розмірі 4221,29 доларів США. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 11.04.2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в загальному порядку. 25.04.2023 року до суду надійшли заперечення представника відповідача [PERSON] до заяви про уточнення позовних вимог. У даних запереченнях представник відповідача вказує на невірність розрахунку представника позивача щодо розміру сплачених відповідачем коштів, оскільки відповідачем сплачено 1040,81 долар США, а не 761,00 долар США, виходячи з актуального курсу валют на момент сплати коштів. Крім того, між позивачем та відповідачем була наявна зміна договору позики, відповідач сплачувала позивачу суму боргу, проте момент, в який відповідач зобов`язалась повністю виконати договір, припав на воєнний час, який є форс-мажорною обставиною. Представник відповідача вважає, що враховуючи продовження строку договору, навіть за умови тимчасової несплати боргу, права позивача не є порушеними, невизнаними або оспорюваними і, як наслідок, він не має права звертатись до суду з метою захисту своїх непорушених прав, так як момент виконання грошового зобов`язання ще не настав. Також, представник відповідача зазначив про незастосування приписів ст.625 ЦК України з початку повномасштабного вторгнення. З урахуванням наведеного, представник відповідача просив закрити провадження у справі за відсутністю предмету спору. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 26.06.2023 року в задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі відмовлено. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надавши заяву, в якій просить проводити судове засідання без його участі. Враховуючи обставини справи, достатність часу для реалізації стороною відповідача прав на захист, наявність письмових заперечень представника відповідача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 06.07.2021 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якої відповідач отримала у борг від [PERSON] 106 656,00 доларів США, в строк до 01.12.2021 року. Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання з повернення позики не виконала у повному обсязі у визначений у договорі строк, частково сплативши заборгованість в розмірі 761,00 долар США. Представник відповідача проти вказаних доводів заперечував, вказуючи на те, що між сторонами було досягнуто згоди щодо продовження дії договору, а тому строк виконання зобов`язання не настав, відтак, права позивача не є порушеними. Крім того, позивачем невірно обраховано суму сплачених відповідачем коштів, яка становить 1040,81 доларів США, виходячи із курсу валют на момент їх сплати, а також вказав на незастосування положень ст.625 ЦК України у період воєнного стану. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Як встановлено ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей". Законодавством, чинним на момент виникнення спірних правовідносин сторін та розгляду справи, не передбачено заборони на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст.1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі правові висновки суду підтверджуються правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц, від 16.01.2019 року по справах №373/2054/16-ц, №464/3790/16-ц, від 23.10.2019 року по справі №723/304/16-ц. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, грошові кошти у повному обсязі у визначений строк не повернула. З матеріалів справи вбачається, що відповідачем 31.07.2021 року було сплачено позивачу 1000,00 грн., 05.11.2021 року - 13.200,00 грн., 28.12.2021 року в розмірі 13 600,00 грн., що за актуальним курсом валют на день сплати становить 37,37 доларів США, 504,00 доларів США та 499,44 доларів США відповідно. Загальна сума сплачених коштів становить 1040,81 долар США, а не 761,00 долар США, як про це зазначив представник відповідача, оскільки ним було невірно застосовано курс валют. Відтак, розмір заборгованості відповідача з урахуванням сплачених коштів становить 105 615,19 доларів США. Стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів у спростування вказаної суми заборгованості. Представник відповідача у запереченнях вказав про те, що між сторонами було укладено угоду про продовження строку договору, внаслідок чого строк виконання зобов`язання не настав і позивач не має права звертатись до суду. Вказані твердження суд відхиляє, оскільки відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо пролонгації строку дії договору, а тому терміном виконання зобов`язань відповідно до розписки є строк до 01.12.2021 року. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 105 615,19 доларів США. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних, то суд дійшов наступних висновків. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц. Позивач просить стягнути 3 % річних від простроченої суми боргу за період з 02.12.2021 року (наступний день за строком повернення боргу вказаним у розписці) по 31.03.2023 року (дату подання заяви про уточнення позовних вимог) у розмірі 4221,29 доларів США відповідно до розрахунку, наведеного у заяві про уточнення позовних вимог, виходячи із суми боргу в розмірі 105 895,00 доларів США. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення. Отже, у період з 24.02.2022 року по 31.03.2023 року в Україні діяв воєнний стан, а відтак відповідач звільнена від сплати 3% річних від прострочення грошового зобов`язання у відповідності до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, а тому суд прийшов до переконання про те, що у позовних вимогах в цій частині необхідно відмовити. В той же час, виходячи із дати виконання зобов`язань, прострочення виконання зобов`язання тривало 84 дні за період із 02.12.2021 року по 23.02.2022 року включно (до введення в Україні воєнного стану 24.02.2022 року). Відтак, відповідач зобов`язана сплатити позивачу 3 % річних за вказаний період. При визначенні розміру 3 % річних за вказаний період, суд враховує сплату відповідачем станом на 02.12.2021 року частини боргу в загальному розмірі 541,37 доларів США, а також сплату відповідачем частини боргу 28.12.2021 року в розмірі 499,44 доларів США. Відтак, станом на 02.12.2021 року розмір заборгованості відповідача становив 106 114,63 доларів США, період нарахування 3 % річних становить з 02.12.2021 року по 27.12.2021 року (26 днів), розмір 3 % річних складає 226,77 доларів США. В подальшому після сплати відповідачем 28.12.2021 року частини боргу в розмірі 499,44 долари США розмір заборгованості становив 105 615,19 доларів США, період нарахування 3 % річних становить з 28.12.2021 року по 23.02.2022 року (58 днів), розмір 3 % річних складає 503,48 доларів США. Загальний розмір 3 % річних за вказаний період становить 730,25 доларів США і вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В решті вимог в цій частині належить відмовити. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу в межах заявлених вимог в загальному розмірі 105 615,19 доларів США, а також 3 % річних в розмірі 730,25 доларів США. Інші доводи сторін на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі чи відмови в їх задоволенні в іншій частині не дають. Згідно з ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору (12 405,00 грн., 1540,80 грн. за подання позову та 496,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, а всього 14 442,00 грн.) пропорційно до задоволених вимог в розмірі 13947,44 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial