Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

05 жовтня 2022 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 30 квітня 2021 року приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю. за реєстровим №408 вчинено виконавчий напис, в ході примусового виконання якого в рамках виконавчого провадження №66691718 з позивача, як боржника, стягнуто на користь відповідача, як стягувача, грошову суму в розмірі 70000 гривень. В той же час, рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року у справі №199/7618/21, яке набрало законної сили, означений виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, посилаючись на те, що правова підстава для стягнення з позивача на користь відповідача вищевказаної суми грошових коштів наразі відпала, позивач просив суд стягнути в порядку ст.1212 ЦК України з відповідача вказану суму безпідставно отриманих коштів, а також покласти на відповідача судові витрати по справі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17 січня 2023 року за наслідками розгляду по суті вищевказаного позову Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська ухвалено заочне рішення суду, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2023 року прийнято до розгляду заяву відповідача про перегляд вищевказаного заочного рішення суду. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 квітня 2023 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення суду задоволено, вищевказане заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2023 року скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин, проти заочного розгляду справи не заперечував. Інші учасники розгляду справи в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. За таких обставин суд вважає за можливе на підставі ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України провести судове засідання за наведеної явки учасників розгляду справи та здійснити розгляд справи по суті в заочному порядку відповідно до Глави 11 Розділу ІІІ ЦПК України. Вислухавши представника позивача та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 30 квітня 2021 року приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю. вчинено виконавчий напис №408, яким запропоновано стягнути з позивача на користь відповідача суму боргу в загальному розмірі 223116,83 гривень. Викладене підтверджується копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року по справі №199/7618/21 (провадження №2/199/3371/21), яке набрало законної сили 17 грудня 2021 року, а отже має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи у відповідності до ст.82 ч.5 ЦПК України. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова\~О.М. від 02 вересня 2021 року було відкрито виконавче провадження №66691718 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису приватного нотаріуса. В рамках цього виконавчого провадження 20 вересня 2021 року стягнуто з позивача на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О.М. При цьому із вказаної суми відповідачу на його рахунок було перераховано 63393,89 гривень. Викладені обставини підтверджуються довідкою/інформацією про виконавче провадження, копією меморіального ордеру №L0920YCLEP від 20 вересня 2021 року, копією заключної виписки по картковому (банківському) рахунку позивача за період з 01 вересня 2021 року по 30 вересня 2021 року, копією платіжного доручення №1728 від 22 вересня 2021 року. 16 листопада 2021 року за наслідками розгляду по суті цивільної справи №199/7618/21 (провадження №2/199/3371/21) Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було ухвалено рішення суду, яким позовні вимоги задоволено та визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 30 квітня 2021 року приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю., зареєстрований в реєстрі за №408 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Факторінгс» заборгованості в розмірі 223116,83 гривень. Викладене підтверджується копією рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року по справі №199/7618/21 (провадження №2/199/3371/21), яке набрало законної сили 17 грудня 2021 року, а отже має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи у відповідності до ст.82 ч.5 ЦПК України. Також судом зі змісту довідки/інформації про виконавче провадження встановлено, що 19 січня 2022 року виконавче провадження №66691718 закінчено на підставі п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» (скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України. Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.177, 179, 190, 192, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно гроші), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Нормою ст.1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1)\~заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Нормою ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм чинного законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так норми ст.ст.1212-1215 ЦК України визначають такий позадоговірний спосіб захисту права власності як кондикція. Кондикційний позов вимога повернення безпідставно набутого або збереженого особою у себе майна за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) або якщо правова підстава згодом відпала. Таким чином кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала або відбулась її трансформація (наприклад, договір, на підставі якого відбулось набуття майна, в подальшому було визнано недійсним; одна особа передала іншій кошти в якості авансу на виконання попереднього договору, однак основний договір в майбутньому так і не було укладено тощо). Відтак, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав існуючий договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України, тобто норма даної статті підлягає застосуванню, коли одна сторона безпідставно утримує майно іншої сторони та при цьому в неї відсутнє відповідне договірне зобов`язання з повернення цього майна. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст.1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Наведена правова позиція суду по даній справі відповідає правовим висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 02 жовтня 2013 року по справі №6-88цс13, від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14, від 18 листопада 2015 року по справі №6-582цс15, від 02 березня 2016 року у справі №6-3090цс15, від 04 жовтня 2017 року по справі №6-1216цс17, правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 10 жовтня 2018 по справі №757/6937/17-ц, від 20 березня 2019 по справі №634/727/16-ц, від 07 серпня 2019 по справі №752/5986/16-ц, а також правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 травня 2018 по справі №629/4628/16-ц, від 13 лютого 2019 по справі №320/5877/17, від 31 січня 2020 року по справі №161/17945/18, від 16 червня 2020 року по справі №910/22513/17, від 14 грудня 2021 року по справі №643/21744/19. Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким (виконавчим написом) відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення у стягувача зобов`язання з повернення майна, що набуто ним в ході примусового виконання означеного виконавчого напису, тобто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого рішення суду правова підстава (виконавчий напис) вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Наведена правова позиція узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06 березня 2019 року по справі №910/1531/18, від 28 січня 2020 року по справі №910/16664/18, від 08 вересня 2021 року по справі №201/6498/20, від 08 вересня 2021 року по справі №206/2212/18, від 06 жовтня 2021 у справі №623/363/20. Отже, оскільки судом в ході розгляду даної цивільної справи встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2021 року у справі №199/7618/21 (провадження №2/199/3371/21), яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого з позивача у даній цивільній справі в рамках виконавчого провадження №66691718 до ухвалення означеного рішення суду стягнуто 70000 гривень, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення, однак частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивача замість заявлених 70000 гривень лише 63393,89 гривень. Частковість задоволення позовних вимог зумовлена тим, що з огляду на надані стороною відповідача разом із заявою про перегляд заочного рішення докази відповідач, як стягувач, в рамках виконавчого провадження №66691718 отримав не всі стягнуті приватним виконавцем з позивача 70000 гривень, а лише 63393,89 гривень, які, враховуючи встановлені судом обставини, і набув відповідач за рахунок позивача без достатньої правової підстави (правова підстава відпала в подальшому). А тому саме кошти в розмірі 63393,89 гривень і мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача. Решта ж суми, з огляду на норму ст.42 Закону України «Про виконавче провадження», належить до коштів виконавчого провадження, зокрема витрат виконавчого провадження, які відповідачу не перераховувались, а тому ним не набувались, що унеможливлює їх стягнення саме з відповідача. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат,

Outcome: partial