Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

у суд із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини звернулася [PERSON] до [PERSON] , у якому просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення повноліття, починаючи з дати звернення до суду. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 12 серпня 2017 року по лютий 2023 року перебувала з відповідачем у шлюбу, під час якого [INFO] у них народилася донька, [PERSON] . Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з нею. На даний час позивачка самостійно утримує дитину. Відповідач працевлаштований, отримує дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти в такому розмірі. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що твердження позивача у позовній заяві не відповідають дійсним обставинам справи оскільки, позивач є військовослужбовцем як і відповідач. Позивач проходить службу в одній дивізії з відповідачем, а тому вони обізнані щодо графіку служби один одного та відсутності на службі з різних підстав. У зв`язку з ненормованим графіком роботи позивача та відповідача їх донька [PERSON] вже тривалий час проживає окремо від своїх батьків, що підтверджується Актом обстеження від 25 квітня 2023 року на факт проживання особи без реєстрації місця проживання за даною адресою та довідкою від 26 квітня 2023 року № 01-14/144. Отже, оскільки мати та дитина не проживають разом, то таким чином відсутні підстави для стягнення аліментів з відповідача в інтересах дочки на її користь. Також, твердження позивача, що вихованням донька займається вона особисто, не відповідає дійсності, оскільки позивач останній раз бачилась з донькою в грудня 2022 року. Позивачкою було надано відповідь на відзив, у якому зазначила, що дійсно є військовослужбовцем, але через щільний графік та небезпечну ситуацію за місцем проживання не має можливості проживати разом з донькою. З метою заходів безпеки дитини, було прийнято рішення, щоб дитина проживала з її батьками у безпечному місці. Батьки отримують від неї кошти на утримання дочки, з яких купують продукти харчування, вітаміни, одяг, ліки за необхідністю. Найближчим часом дитина повернеться проживати разом з нею. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, та пояснила, що після з 16.04.2022 не проживають разом з відповідачем. При цьому донька залишилася мешкати з нею. Оскільки вона є військовослужбовцем та проживає у військовому містечку, з метою заходів безпеки була вимушена відвезти дитину до своїх батьків у Кіровоградську область. Періодично, один раз на два-три місяці відправляє своєму батькові грошові кошти в сумі від 10 до 20 тисяч на забезпечення дитини всім необхідним. Відповідач надавав раніше грошову допомогу на утримання дитини, але після того, як у березні цього року надав 5 000 гривень, перестав це робити. Донька перебуває на її повному забезпеченні. Її батьки, з якими на даний час проживає донька, є пенсіонерами, тому не мають змоги додатково витрачати кошти для дитини. Представник відповідача просив відмовити у позові, посилаючись на те, що дитина не проживає разом з позивачкою, а тому остання не має законних підстав для стягнення аліментів з відповідача. Також зазначив, що відповідач не ухиляється від сплати аліментів, надає та в подальшому буде надавати грошову допомогу для дитини. Але не бажає перераховувати ці кошти позивачці, оскільки вважає, що остання може їх витрачати на власні потреби. У судовому засіданні були встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 01 серпня 2019 року Виконавчим комітетом Деснянської селищної ради Козелецького району Чернігівської області, актовий запис № 10. Сторони перебували у шлюбі з 12 серпня 2017 року, у лютому 2023 року шлюб за рішення суду було розірвано. Відповідно до акту обстеження на факт проживання особи без реєстрації місця проживання за даною адресою від 25 квітня 2023 року, [PERSON] , проживає за адресою: будинок [ADDRESS] . Акт підписано комісією у складі мешканців [ADDRESS] . Як вбачається з довідки від 26 квітня 2023 року за вих. № 01-14/144, видана Устинівським відділом з питань призначення та виплати державних соціальних допомоги управління соціального захисту населення Кропивницької районної військової адміністрації в тім, що гр. [PERSON] , [INFO] , має статус внутрішньо переміщеної особи та проживає за адресою [ADDRESS] разом з дідом [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] від 02 травня 2023 року за адресою [ADDRESS] , її сім`я складається із 5 чоловік, в тому числі доньки, [PERSON] , [INFO] . Інші члени сім`ї: [PERSON] , пенсіонер; [PERSON] , пенсіонер; [PERSON] , пенсіонер, зареєстровані, але не проживають. На військовий стан переїхали в с. Ганно - Требинівка, Кіровоградської області. Зі слів матері, [PERSON] , її донька на час військової стану разом іх бабусею та дідусем виїхали в с. Ганно - Требинівка, Устинівського району, Кіровоградської області. До 3-х років донька також проживала за вказаною адресою. Батьку дитини, [PERSON] , ніхто не заперечує спілкуватися з донькою. 16 квітня 2023 спілкувався з дитиною весь день. В період військового стану, для безпечного проживання дитина перебуває за межами військового містечка. Після закінчення військового стану сім`я повернеться на постійне місце проживання за місцем реєстрації. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] , складеної працівниками Служби в справах дітей, за даною адресою проживають [PERSON] , [PERSON] та їх онука, [PERSON] . Для розвитку дитини створені всі умови для комфортного проживання. Заслухавши позивачку, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII 78912 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України). Відповідно до роз`яснень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 1 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Згідно ч. 3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що після розірвання шлюбу, дитина залишилася постійно проживати з позивачкою, [PERSON] . Дана обставина не заперечувалася відповідачем та його представником у відзиві та у судовому засіданні. Однак, у зв`язку з тим, позивачка є військовослужбовцем і проживає у військовому містечку, з метою заходів безпеки, остання була вимушена відвезти дитину тимчасово у безпечне місце до своїх батьків у Кіровоградську область. Доводи представника відповідача про те, що дитина на даний час не проживає разом зі своєю матір`ю, не звільняє відповідача від утримання своєї дитини. Судом встановлено, що будучи батьком дитини, відповідач зобов`язаний її належним чином утримувати. При цьому доказів про належне виконання обов`язків по утриманню дитини, останній суду не надав. Отже, суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в утриманні дитини, тому з нього на користь позивача необхідно стягувати аліменти на утримання дитини. В той же час, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що на утриманні відповідача перебувають інші особи, або ж докази, які б унеможливлювали ним сплату аліментів на утримання дитини. Виходячи з вищевказаних норм Сімейного кодексу України, приймаючи до уваги, що неповнолітня дитина позивача перебуває на повному її матеріальному утриманні і домовленості між нею та відповідачем про способи виконання обов`язку утримувати дитину не досягнуто, суд вважає вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини правомірними. Враховуючи, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в примусовому порядку в розмірі по 1/4 частині всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, з огляду на те, що вказана сума з урахуванням обов`язку по утриманню дитини й з боку матері, в умовах сьогодення є необхідною та достатньою для повноцінного та гармонійного фізичного та морального розвитку дитини. На думку суду, вказаний розмір суми аліментів з врахуванням рівного обов`язку обох батьків на утримання та виховання дитини буде відповідати інтересам та потребам останньої. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернулись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved