Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

позивач звернувся до суду із позовними вимогами про визнання за ним права особистої приватної власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] загальною площею 66,4 кв. м., частка: 1/1. Мотивує позов тим, що у 2017 році між ним та [PERSON] і [PERSON] було укладено договір міни, відповідно до якого він набув у власність квартиру [ADDRESS] . Вказану квартиру уже було придбано з прибудованим консольним балконом, оскільки квартира розташована на першому поверсі будинку. Усі спроби узаконити цей балкон зводяться до відмов та отримання роз`яснення про вирішення даного спору в судовому порядку. Просить позов задоволити. 20.03.2023 від Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказує, що позивач до матеріалів позовної заяви долучає копію згоди ЛКП «Львівський ліхтар» без підпису директора ЛКП, вихідного номеру реєстрації, бланку підприємства та печатки, також у відповіді зазначено, що самовільне облаштування балкону здійснено в 2021 році, коли власником квартири згідно правовстановлюючих документів був позивач, а не попереднім власником. 31.01.2023 комісія ЛКП «Львівський ліхтар» склали акт на предмет обстеження самовільно влаштованого балкону до квартири [ADDRESS] та встановлено, що у вересні 2021 [PERSON] мешканцем квартири [ADDRESS] та [PERSON] мешканкою квартири [ADDRESS] здійснено самовільне будівництво балконної плити орієнтовними розмірами 10х12 м. із сторони заднього фасаду будинку [ADDRESS] . Представниками ЛКП 23.09.2021 було проведено оббиття опалубки та бетону із металевої конструкції консольного балкону. Станом на 31.01.2023 несуча металева конструкція консольного балкону знаходиться без змін. Консольного балкону не існує. Крім цього, як випливає з матеріалів позову позивач є власником квартири, а консольні конструкції влаштовані самовільно без дозвільних документів, а отже відсутні підстави застосування такого способу захисту, як визнання права власності, що передбачений ст.392 ЦК України. Також вказує, що Франківська районна адміністрація Львівської міської ради є лише виконавчим органом Львівської міської ради, а отже не здійснює безпосереднє представництво територіальної громади м. Львова, а тому не є належним відповідачем в даній справі. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов із врахуванням уточнених позовних вимог підтримує повністю та просив такий задовольнити. Представник Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову. Представник Львівської міської ради в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст.\~5\~ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до вимог ч. 1 ст.13\~ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завдання цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з матеріалів справи, 26.04.2017 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] було укладено договір міни квартири на квартиру, який зареєстровано в реєстрі за №1145. Згідно договору [PERSON] міняє належну йому на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] , на належну [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності квартиру [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] складається з двох житлових кімнат житловою площею 32,0 кв.м. та кухні, загальна площа квартири становить 51,5 кв.м., до квартири належить комора в підвалі площею 9,0 кв.м. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85935660, право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Згідно Звіту про оцінку від 25.11.2022 року трикімнатної квартири загальною площею 64,6 м2, житловою площею 43,8 м2, що належить [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вартість квартири становить 708\~500,00 грн. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14.03.2023 року, загальна площа квартири [ADDRESS] становить 64,4 м2, житлова площа: 43,8 м2. Квартира складається з трьох житлових кімнат та кухні. Комора в підвалі 2,0 м2. Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , який складено 11.07.1996 року, квартира [ADDRESS] не обладнана балконом (терасою, лоджею). Позивачем до матеріалів справи додано згоду власників сусідніх з квартирою [ADDRESS] на реалізацію проекту 13/09-22/1 «Реконструкція квартири [ADDRESS] », розробленого ПП «Архі Тек». Однак така згода не містить підпису директора ЛКП «Львівський ліхтар», вихідного номеру реєстрації, печатки підприємства. Крім цього, 17.11.2022 року ЛКП «Львівський ліхтар» надало відповідь [PERSON] про те, що не надає послуги з підтвердження достовірності підписів мешканців будинку [ADDRESS] . Таким чином, суд приходить до висновку, що консольні конструкції влаштовані самовільно без дозвільних документів. Як вбачається з акту затвердженого директора ЛКП «Львівський ліхтар» від 31.01.2023, комісією встановлено, що у вересні 2021 року [PERSON] мешканцем квартири [ADDRESS] та [PERSON] , мешканкою квартири [ADDRESS] було здійснено самовільне будівництво балконної плити орієнтовними розмірами 10*1,2 м із сторони заднього фасаду буд. [ADDRESS] . Представниками ЛКП 23 вересня 2021 року було проведено оббиття опалубки та бетону із металевої конструкції консольного балкону. Станом на 31.01.2023 р. несуча металева конструкція консольного балкону знаходить без змін. Згідно з\~ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво, або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Таким чином, новостворене нерухоме майно набуває статусу об`єкту нерухомого майна (житлової квартири, будинку) після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. За змістом частини першої\~статті 376 ЦК України, самочинним вважається будівництво жилого будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у ч. 2\~ст. 376 ЦК України\~особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої із зазначених умов. Відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, спричиняє визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої\~статті 376 ЦК України. Наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього як на об`єкт нерухомості (частина друга\~статті 376 ЦК України). У розумінні частини першої\~статті 376 ЦК України\~самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки внаслідок таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об`єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акту приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акту приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 05 вересня 2003 року №146). При цьому за змістом частини першої\~статті 376 ЦК України\~правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі №722/823/17-ц (провадження №61-45361св18). За загальним правилом, закріпленим у ч. 2\~ст. 376 ЦК України\~особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Верховний Суд у постанові від 10.10.2018 року у справі №520/17520/14-ц вказав, що наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій\~статті 376 ЦК України\~ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Пункт 4 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. У частині 2\~ст. 16 ЦК України\~визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, при розгляді спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Виходячи з матеріалів справи, позивач [PERSON] не набував права власності на спірну реконструйовану квартиру уже разом з прибудованим консольним балконом, а має намір таке набути за рішенням суду, подавши вказаний позов. Позивач [PERSON] не звертався до органу Державної інспекції архітектури та містобудування України для набуття права власності та введення її реконструйованої квартири (будинку) до експлуатації у встановленому законом порядку, а одразу звернувся до суду з позовом про визнання права власності на реконструйовану квартиру. За таких обставин, суд приходить до висновку, що реконструйована квартира з прибудованим консольним балконом без затвердження проектної документації та без права на виконання вказаних будівельних робіт, є об`єктом самочинного будівництва. Наведений висновок узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 травня 2015 року у справі №6-159цс15, від 02 грудня 2015 року у справі №6-1328цс15, а також висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 04 червня 2018 року у справі №640/13030/16-ц (провадження №61-1073св17) та від 18 лютого 2019 року у справі №308/5988/17 (провадження № 61-39346св18), згідно якого звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Аналізуючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на реконструйований квартиру, внаслідок чого позовні вимоги не підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до норм закону (ст.ст.4,\~12,\~13,\~48,\~50,\~51,\~81, ч.1 та п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України) позивач, звертаючись до суду з позовом, повинен довести факт порушення невизнання чи оспорення його прав свобод чи інтересів саме вказаним ним відповідачем (відповідачами). При цьому слід вважати, що заявлені позовні вимоги до неналежного відповідача, співвідповідача (чи при його (належного відповідача) відсутності) задоволені судом бути не можуть, оскільки вказане слід вважати порушенням вимог процесуального закону, за якими суд не в змозі вирішувати та задовольняти позовні вимоги без особи, яка повинна відповідати за позовом, прав, обов`язків, інтересів якої такий прямо стосується (належного відповідача чи співвідповідача). Правом на заявлення клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача наділений виключно позивач, який у випадку заміни відповідача (відповідачів), залучення нового, зобов`язаний вказати вимоги до нового відповідача (відповідачів) та підстави заявлення таких саме до нього. Позивач заявляє позовні вимоги до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, однак, згідно ч.3 ст. 13 Статуту територіальної громади м. Львова, затвердженого ухвалою №2667 від 07.12.2017, на час прийняття цього Статуту у м. Львові відсутні районні у місті ради як окремі суб`єкти місцевого самоврядування і Львівська міська рада є єдиним представницьким органом територіальної громади м. Львова. В свою чергу Франківська районна адміністрація Львівської міської ради, згідно положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, що затверджене рішенням виконавчого комітету від 08.10.2021 №914 « Про затвердження Положень про районні адміністрації Львівської міської ради та їх структур» є лише виконавчим органом Львівської міської ради, а отже не здійснює безпосереднє представництво територіальної громади м. Львова, а тому не є належним відповідачем у цій справі. Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. За таких обставин, у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити також у зв`язку з неналежним суб`єктним складом. Згідно із ч. 1, 3\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача не підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~258,\~259,\~263-265,\~352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed