Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рахівського районного суду з позовною заявою до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації і стягнення матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що останні 15 років [PERSON] систематично погрожує їй та її сім`ї, та перешкоджає їх нормальному життю. На території, де проживає відповідачка із своєю мамою, вони (сім`я позивачки) близько 2 років користувались земельною ділянкою, площею приблизно 0,005 га. Позивачка обробляла цю земельну ділянку, що давало підстави ходити у двір, де мешкає відповідачка. З 2007 року, відколи відповідачка повернулась із-за кордону, позивачка жодного разу не була у дворі відповідачки. [PERSON] з 2020 року постійно погрожує позивачці фізичною розправою, погрожує спалити її та її будинок. Окрім цього, [PERSON] поширює неправдиві історії про позивачку та її дітей, зокрема, сина позивачки називає наркоманом. Також, [PERSON] розповідає, що позивачка забрала від покійного брата якійсь гроші чим завдає позивачці моральних страждань. 03.01.2023 року, відповідачка [PERSON] кричала на неї і нецензурно висловлювалась у її сторону, при цьому звинувачувала її, що нібито вона забрала від відповідачки якусь посилку із-за кордону. Позивачка вказує, що ніяких дій стосовно відповідачки не вчиняла, оскільки на той час перебувала на роботі. Як вказує у позові [PERSON] , вони багато разів звертались до правоохоронних органів з приводу дій відповідачки, проте це належним чином не вплинуло на [PERSON] . Таким чином, позивачка вважає, що поширенням недостовірної інформації щодо неї, відповідачкою завдано шкоди немайновим інтересам позивачки, чим порушено її гідність, честь та ділову репутацію. Окрім цього, у ніч з 13 на 14 листопада 2022 року, близько 23 години 30 хвилин, відповідачка навмисно пошкодила металевий паркан, вартість якого становить 3000 гривень. Наведене підтверджується постановою серії ГАБІ №160894 від 13.10.2022 року. З огляду на викладене, позивачка [PERSON] просить зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, яку вона поширює стосовно неї, шляхом письмових вибачень за поширення недостовірної інформації та претензій щодо майна; стягнути з відповідачки на її користь моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 6700 гривень; стягнути з [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 3000 гривень за пошкодження паркану, а також судові витрати у сумі 2800 гривень, що складаються із судового збору та витрат на друк і копіювання позовної заяви і додатків. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, які наведені у позовній заяві. Зокрема пояснила, що відповідачка постійно поширює стосовно неї недостовірну інформацію, а також пошкодила металевий паркан. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Зокрема зазначила, що жодне слово позивачки є неправдивим. Моральну шкоду вона платити не буде, а паркан не пошкоджувала. Представник відповідачки - адвокат Телегазій В.І. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю. Окрім наведеного, у ході судового розгляду, суд, за клопотанням позивачки, допитав у судовому засіданні її чоловіка [PERSON] , як свідка. Так, [PERSON] зазначив, що позивачка [PERSON] є його дружиною, відповідачка [PERSON] - його рідною сестрою. Відповідачка постійно ображає його сім`ю та серед сусідів поширює недостовірну інформацію щодо дружини і дитини, також сусіди чують погрози та образи у їх сторону. Свідок також зазначив, що він побудував високий паркан і це не сподобалось відповідачці. Вона цілу ніч гримала чимось металевим по паркану і виражалась нецензурними словами. Зранку коли вони встали, то побачили, що паркан пошкоджений. Свідок також вказав, що він повністю підтримує позов, який заявлений його дружиною. Також, необхідно відмітити, що [PERSON] та [PERSON] за неповагу до суду було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.185-3 КУпАП. Суд, заслухавши пояснення учасників справи та вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини. Відповідно до копії листа Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 22.11.2022 року, адресованого [PERSON] , працівники поліції розглянули його заяву від 14.10.2022 з приводу пошкодження металевого паркану. У листі вказано, що [PERSON] заперечила свою причетність щодо його пошкодження. У зв`язку з наведеним, начальник Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області рекомендував [PERSON] звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальних збитків. З довідки про результати перевірки по матеріалах ЖЄО №5510 від 18.10.2022 року вбачається, що працівниками Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, розглянуто звернення [PERSON] щодо неправомірних дій [PERSON] , яка систематично словесно погрожує фізичною розправою та 12.10.2022 року близько 23:30 год порушувала тишу. За наслідками розгляду звернення, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.182 КУпАП, а також проведено профілактичну бесіду. Аналогічні за суттю відомості містяться і у листі Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області від 25.10.2022 року №5510. Окрім цього, у листі рекомендовано [PERSON] звернутися до суду з позовом про приниження честі та гідності. Відповідно до протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 13.10.2022 року, [PERSON] , 12.10.2022 року, близько 23:30 год у с. Лазещина Рахівського району, погрожувала фізичною розправою [PERSON] та членам її сім`ї. З пояснення [PERSON] від 13.10.2022 року вбачається, що між її сім`єю та [PERSON] останні 15 років тривають неприязні відносини. [PERSON] систематично погрожує їй фізичною розправою, безпідставно звинувачує її у злочинах та вчиняє інші незаконні дії. Так, 12.10.2022 року, близько 23:30 год, [PERSON] стукаючи у їх огорожу, кричала образливі слова, у зв`язку з чим вони були змушені викликати поліцію. Згідно рапорту ПОГСП Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області [PERSON] від 24.10.2022 року вбачається, що ним розглядалося звернення [PERSON] з приводу неправомірних дій [PERSON] , які вона вчиняла 12.10.2022 року, близько 23:30 год. За наслідками розгляду звернення, [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.182 КУпАП, а також проведено профілактичну бесіду щодо неприпустимих дій по відношенню до родини [PERSON] . З досліджених у ході судового розгляду аудіо- та відеозаписів, які долучені позивачкою [PERSON] до матеріалів справи, судом встановлено, що на них зафіксовано конфліктні ситуації, які виникають між [PERSON] та родиною [PERSON] . Під час вказаних конфліктів, [PERSON] , у тому числі у присутності працівників поліції, нецензурно виражається у сторону сім`ї [PERSON] . Окрім цього, на вказаних відеозаписах зафіксовано, як [PERSON] погрожує фізичною розправою родині [PERSON] , зокрема про те, що вб`є [PERSON] сокирою. Окрім цього, на одному з дисків, долучених позивачкою, наявні світлини, на яких зображено металевий паркан білого кольору на якому наявні вм`ятини. Однак, будь-яких відомостей, що це паркан саме [PERSON] матеріали справи не містять. Будь-яких інших доказів, [PERSON] до матеріалів справи не долучено. Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги, суд керується наступним. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Окрім наведеного суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічні за змістом вимоги містяться і у ч.1 ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, у відповідності до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивачка надала суду копії відповідей на її звернення до Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області з приводу неправомірних дій [PERSON] . Окрім цього, позивачкою долучено також відеозаписи на яких зафіксовано конфліктні ситуації, які виникають між [PERSON] та родиною позивачки, під час яких, [PERSON] , у тому числі у присутності працівників поліції, нецензурно виражається у сторону сім`ї [PERSON] . Проте, зазначені докази не підтверджують твердження позивачки про те, що [PERSON] поширює стосовно неї та її родини недостовірні відомості та які вона просить спростувати, шляхом зобов`язання відповідачки письмово вибачитись перед позивачкою. Так, відповідно до ч.4 ст.32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. При цьому, відповідно до положень ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Згідно ч.1 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до положень ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Враховуючи п.п. 15, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Судом встановлено, що предметом даного позову є визнання дій відповідачки такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивачки, при цьому позивачка не ставить вимоги про визнання певної конкретної інформації недостовірною, такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до п.24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. Виходячи з наведеного вище, у разі встановлення факту поширення відповідачкою інформації про позивачку, суду, при вирішенні спору необхідно встановити та належним чином оцінити відповідність змісту поширеної відповідачкою інформації, у якій, як вважає позивачка, відносно неї та її сім`ї поширені недостовірні дані. Однак, як вже зазначалось вище, позивачкою не надано суду жодного доказу, який би свідчив про те, що відповідачкою поширюються недостовірні відомості стосовно неї та членів її сім`ї. При цьому, суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] , оскільки він є чоловіком позивачки і відповідно, зацікавлений у позитивному вирішенні заявленого його дружиною цивільного позову. Таким чином, в об`єктивності наданих ним у ході судового розгляду пояснень, у суду виникають обґрунтовані сумніви. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у частині зобов`язання відповідачки спростувати недостовірну інформацію, яку вона поширює стосовно позивачки, шляхом письмових вибачень за поширення недостовірної інформації та претензій щодо майна. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідачки необхідно зазначити наступне. За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.27 зазначеної вище постанови пленуму Верховного Суду України, способами захисту гідності, честі та ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються відповідно до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, для притягнення особи до цивільно-правової відповідальності підлягають встановленню всі необхідні елементи складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності, а саме: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Довести наявність цих елементів має саме позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Разом з цим, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог про захист честі, гідності і ділової репутації, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки заявленої позивачкою [PERSON] моральної шкоди у розмірі 6700 гривень. Щодо заявленої позивачкою [PERSON] вимоги про стягнення з відповідачки матеріальної шкоди у розмірі 3000 гривень за пошкодження паркану необхідно зазначити наступне. Як вже зазначалось вище, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так, позивачка вказує на те, що [PERSON] умисно пошкодила її паркан, внаслідок чого, їй завдано матеріального збитку у розмірі 3000 гривень. Водночас, позивачкою [PERSON] , у порушення положень ст.12 та 81 ЦПК України, не надано суду жодного доказу того, що саме відповідачка [PERSON] пошкодила її паркан, а також розрахунку вартості завданих збитків. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] у частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3000 гривень за пошкодження паркану, у зв`язку з недоведеністю. Таким чином, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку з їх недоведеністю. За правилами ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про відмову у позові, то судові витрати у справі відшкодуванню позивачу не підлягають. Окрім наведеного, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Під час дослідження наданих сторонами доказів, судом встановлено обставини, які можуть свідчити про наявність у діях [PERSON] ознак кримінального правопорушення. Зокрема під час дослідження долучених до матеріалів справи відеозаписів встановлено, що [PERSON] погрожувала [PERSON] фізичною розправою, а саме, що уб`є її сокирою. Окрім наведеного, з долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що [PERSON] систематично вчиняє стосовно свого рідного брата [PERSON] домашнє насильство психологічного характеру, а саме постійно ображає та погрожує йому. З огляду на викладене, суд, з урахуванням положень ст.262 ЦПК України, постановив у справі окрему ухвалу та скерував її до Тячівської окружної прокуратури для прийняття рішення щодо внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей за вказаним фактами.

Outcome: dismissed