Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» звернулось до Заводського районного суду міста Миколаєва 19.03.2021 року з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, в якому просило стягнути в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] у сумі 14115 (чотирнадцять тисяч сто п`ятнадцять) гривень 28 копійок та витрати з оплату судового збору у розмірі 2\~270 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що МКП «Миколаївводоканал» надає населенню міста Миколаєва послуги з водопостачання та водовідведення, в тому числі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Договір на надання послуг водопостачання та водовідведення було укладено між МКП «Миколаївводоканал» та [PERSON] , яка є основним квартиронаймачем, згідно підпункту «б» пункту 12.1 «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України» затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 року № 65 шляхом оформлення особового рахунку № [NUMBER] та видачі абоненту розрахункового документа (розрахункової книжки). Для розрахунків за спожиті послуги абонентам була видана розрахункова книжка, яка знаходиться у відповідачів. МКП «Миколаївводоканал» веде автоматизований облік абонентів і не може надати копію розрахункової книжки. Нарахування вартості спожитих послуг боржнику здійснювалося відповідно до норм затверджених рішенням Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 та рішенням Миколаївської міської ради за № 592 від 14 липня 2017, а саме: водопостачання з розрахунку 9 м3 на 1 людину на місяць, водовідведення з розрахунку 8,85 м3 на 1 людину на місяць. Прилади обліку в квартирі боржників було встановлено 28.03.2018. Свої обов`язки щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення МКП «Миколаївводоканал» виконував у повному обсязі та належним чином. Відповідачі свій обов`язок щодо своєчасної і в повному обсязі сплати за послуги з водопостачання та водовідведення виконували не в повному обсязі, у зв`язку з чим заборгували за спожиті послуги. Станом на 07.10.2020 борг становив 14115 гривень 28 копійок. На зазначену суму боргу підприємство 22.10.2020 року подало до Заводського районного суду заяву про видачу судового наказу про стягнення боргу з відповідачів. 06.11.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва було видано ухвалу, якою було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення заборгованості в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення. Отже, станом на 28.02.2021 борг за надані послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] становить 14115 гривень 28 копійок. Тільки суди мають право обмежити період, за який може бути стягнуто борг, строком позовної давності. Списання боргів за спожити житлово-комунальні послуги чинним законодавством не передбачено. Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 09.09.2021 року позов Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» було задоволено. Стягнуто з відповідачів у солідарному порядку на користь Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення у сумі 14115 гривень 28 копійок, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 756 гривень 67 копійок з кожного. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 25.02.2022 року заочне рішення у справі було скасовано, справу призначено до розгляду. МКП «Миколаївводоканал» подано заяву про збільшення позовних вимог та стягнення з відповідачів боргу станом на лютий 2022 року у сумі 14\~133 гривні 66 копійок у зв`язку з виконанням відповідачами обов`язку зі сплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення не в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала через сплив строку позовної давності та відсутність будь-якої заборгованості перед позивачем. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ст. 264 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Відповідно до статей 67-68 ЖК України та статті 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» наймач або власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за надані комунальні послуги. Плата за надані комунальні послуги у вигляді питного водопостачання та водовідведення береться за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Згідно зі статтею 64 ЖК України наймач і всі повнолітні члени сім`ї несуть солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з найманням житла. Згідно з ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Статтею 68 ЖК України також передбачено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання, підстави виникнення яких передбачені у ст.11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Згідно з ст. 22 ЗУ «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності та житло від 01.07.1994 року, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням від 01.06.1994 року №02255, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності відповідачам [PERSON] та [PERSON] . В технічному паспорті на квартиру зафіксовано, що будинок, в якому розташована квартира відповідачів, серед іншого, обладнано водопроводом та каналізацією. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні №13.23-149878-2021 від 22.03.2021 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані відповідачі: [PERSON] (дата реєстрації відсутня), [PERSON] (з 03.04.1985 року) та [PERSON] (з 14.08.2018 року). Договір на надання послуг водопостачання та водовідведення було укладено між МКП «Миколаївводоканал» та [PERSON] , яка є основним квартиронаймачем, згідно підпункту «б» пункту 12.1 «Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України» затверджених наказом Держжитлокомунгоспу від 01.07.1994 року № 65 шляхом оформлення особового рахунку № [NUMBER] та видачі абоненту розрахункового документа (розрахункової книжки). Свої обов`язки щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення МКП «Миколаївводоканал» виконував у повному обсязі та належним чином. Доказів протилежного відповідачами не надано. Вимоги щодо стягнення заборгованості послуги з водопостачання та водовідведення в межах даної позовної заяви пред`явлені позивачем МКП «Миколаївводоканал» за період з 25.10.2014 року по 28.02.2020 року на суму сумі 14\~115 гривень 33 копійки, а в подальшому на суму 14\~133 гривні 66 копійок станом на 28.02.2022 року (згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог). За період з 25.10.2014 року по 27.03.2018 року нарахування вартості спожитих послуг боржникам здійснювалося відповідно до норм затверджених рішенням Миколаївської міської ради № 385 від 26.06.1998 та рішенням Миколаївської міської ради за № 592 від 14 липня 2017, а саме: водопостачання з розрахунку 9 м3 на 1 людину на місяць, водовідведення з розрахунку 8,85 м3 на 1 людину на місяць. 28.03.2018 року в квартирі боржників було встановлено прилади обліку води. 27.10.2020 року позивач МКП «Миколаївводоканал» звернулося до Заводського районного суду міста Миколаєва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 25.10.2014 року по 01.10.2020 року в сумі 14\~115 гривень 33 копійки та судового збору у сумі 210 гривень 20 копійок. Ухвалою Заводського\~районного суду\~міста Миколаєва\~від 06.11.2020\~року було\~відмовлено у\~видачі судового\~наказу за\~вказаною вище\~заявою МКП\~«Миколаївводоканал» від\~27.10.2020\~року згідно\~норм п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~165\~ЦПК України,\~відповідно до\~яких суддя\~відмовляє у\~видачі судового\~наказу,\~якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою. 19.03.2021 року позивачем подано даний позов до суду про стягнення з [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] заборгованості за спожиті послуги з водопостачання та водовідведення за період з 25.10.2014 року по 01.10.2020 року в сумі 14\~115 гривень 33 копійки. Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц,\~від 14 листопада 2018 року у справі №\~183/1617/16 (пункт 73), від 28 листопада 2018 року у справі №\~504/2864/13-ц (пункт 80),\~від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), № 522/2201/15-ц (пункт 62) та № 522/2110/15-ц (пункт 61), від 7 серпня 2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16 червня 2020 року у справі\~№ 372/266/15-ц (пункт 51)). Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 95 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина друга статті 160 ЦПК України у редакції, чинній з тієї дати). \~ \~ \~ \~У постанові від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 Великої Палати Верховного Суду зазначено, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Отже, згідно сформованого Великою Палатою Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 висновку щодо застосування норм права (пункт 82), подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи за її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі. Також, Великою Палатою Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №712/8916/17 було сформовано висновок щодо застосування норм права (пункт 79), відповідно до якого споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Оскільки подання позивачем 27.10.2020 року заяви про видачу судового наказу не перервало загальної позовної давності, остання не спливла до тих щомісячних платежів, від моменту прострочення яких до дня звернення до суду з позовом не минуло 3 роки. Згідно ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно. За змістом\~ст.\~9\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~09.11.2017\~року №2189-VIII, споживач\~здійснює оплату\~за спожиті\~житлово-комунальні\~послуги щомісяця,\~якщо інший\~порядок та\~строки не\~визначені відповідним\~договором. Споживач\~не звільняється\~від оплати\~житлово-комунальних\~послуг,\~отриманих ним\~до укладення\~відповідного договору. Дієздатні\~особи,\~які проживають\~та/або\~зареєстровані у\~житлі споживача,\~користуються нарівні\~зі споживачем\~усіма житлово-комунальними\~послугами та\~несуть солідарну\~відповідальність за\~зобов`язаннями з\~оплати житлово-комунальних\~послуг. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість). Згідно розрахунку заборгованості, згідно з яким позивач нараховував заборгованість відповідачам за кожен календарний місяць надання послуг, починаючи з жовтня 2014 року, за період з 25.10.2014 року по 31.05.2018 року відповідачі жодного разу не оплачували за надані позивачем послуги. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України). Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу. Таким чином, з урахуванням дати звернення позивача до суду 19.03.2021 року, строк позовної давності щодо стягнення щомісячний платежів за період з 25.10.2014 року по 19.03.2018 року сплинув. Отже, з урахуванням заяви боржників від 10.02.2022 року в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України про застосування спливу строку позовної давності, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за даний період у сумі 13\~744 гривні 39 копійок слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Як зазначалось раніше, 28.03.2018 року у квартирі боржників за адресою: [ADDRESS] було встановлено прилад обліку води, що підтверджується актом про пломбування №35964 від 28.03.2018 року. Після встановлення приладу обліку води [PERSON] вносились платежі за користування послугами з водопостачання та водовідведення згідно з даними лічильника, що підтверджено відповідним квитанціями. З квітня 2018 року по лютий 2022 року, згідно наданого позивачем розрахунку, на надані послуги з водопостачання та водовідведення було нараховано відповідачам заборгованість у сумі 370 гривень 88 копійок (сальдо на початок періоду 13\~744 гривень 39 копійок (квітень 2018 року), сальдо на кінець періоду 14\~115 гривень 27 копійок (лютий 2022 року). За повідомлення МКП «Миколаївводоканал» від 26.06.2023 року №917/юр, через Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до МКП «Миколаївводоканал» було перераховано кошти за виконавчим документом №487/1811/21 від 10.11.2021 року (в порядку виконання заочного рішення по даній справі) у сумі 828 гривень 79 копійок 04.10.2022 року, 623 гривні 28 копійки 16.05.2023 року, 53 гривні 10 копійок 17.05.2023 року. Згідно доданого до вказаного повідомлення розрахунку, по особовому рахунку [NUMBER] від абонента [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за період з 04.05.2018 року по 17.05.2023 року було прийнято оплату у загальній сумі 2649 гривень 85 копійок, що свідчить про відсутність у відповідачів заборгованості перед відповідачем з наданих послуг за спірний період в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим за період з 19.03.2018 року по 28.02.2022 року у задоволенні позовних вимог слід відмовити за необґрунтованістю. З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин, наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з наведених вище підстав. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed