Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

19 червня 2023 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що 11 березня 1997 року через універсальну товарну біржу «Віконт Т» між ними було укладено договір купівлі продажу житлового будинку розташованого по [ADDRESS] . Маючи намір розпорядитися будинком він звернувся до нотаріуса, який роз`яснив, що договір купівлі продажу нерухомого майна, зареєстрований на товарній біржі, не є правовстановлюючим документом, та запропонував звернутися до суду. Посилаючись на викладене вище, позивач просив суд визнати дійсним договір купівлі продажу житлового будинку розташованого по [ADDRESS] укладений з відповідачем 11 березня 1997 року зареєстрований Універсальною товарною біржею «Віконт Т» за № 465. Справу розглянуто у відповідності до частини 5 статті 279 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 11 березня 1997 року між сторонами було укладено договір купівлі продажу нерухомого майна, складений російською мовою, зареєстрований того ж дня на Універсальній товарній біржі «Віконт - Т» в «Журналі реєстрації біржових угод» за № 465, за яким позивач купив у відповідача житловий будинок за [ADDRESS] , житловою площею 53,6 кв.м., на земельній ділянці 0,07 га, позначеного на плані літерою А, літньої кухні - Б, веранди а, гаражів Ж,З, сараїв В,К, вбиральні Д, споруд 1,І, огорожі № 2,3,4,5,6,7,8, (а.с.7). 09 лютого 2023 року в.о. завідувача Березнегуватською державною нотаріальною конторою Миколаївської області позивачу було відмовлено у прийняті в якості правовстановлюючого документу на житловий будинок договору купівлі продажу зареєстрованого Універсальною товарною біржею «Віконт - Т» 11 березня 1997 року (а.с.3). Згідно зі ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. За змістом ст. ст.128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржею. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року за\~\~№ 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Сторонами визнається, що покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу житлового будинку, у передбаченому законом порядку угода купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом недійсною не визнавалася. Отже, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст.49 Закону України «Про власність» набув право власності на будинок у порядку, що існував на час його придбання і правомірно володіє ним, в такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, оскільки позивач придбав житловий будинок у порядку передбаченому діючим на той час законодавством, його позовні вимоги є законним та обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved