Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 17.04.2023 року через підсистему «Електронний суд» [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до суду з позовом ТОВ «АВЕНТУС Україна»» з вимогою про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, стягнення суми неустойки, а також відшкодування завданої моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 29.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис №4981 про стягнення з [PERSON] на користь відповідача заборгованості. На підставі даного виконавчого напису 14.05.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. відкрито виконавче провадження ВП 62087130, в процесі здійснення якого з позивача стягнуто суму боргу в розмірі 13474 грн. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року по справі № 761/21631/22 визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. від 29.04.2020, зареєстр. за №4981, таким, що не підлягає виконанню. Виходячи з наведених обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 13 474 грн. Окрім того, так як відповідач, починаючи з 28.09.2021 користувався грошовими коштами безпідставно, з останнього в порядку ч.2 ст. 1214, ст. 536, ч.1 ст. 1048 ЦК України підлягають стягненню проценти в розмірі облікової ставки НБУ України за період з 28.09.2021 по 17.04.2023 в сумі 4339,56 грн. Також діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди в розмірі 3000 грн. 20.06.2023 року через підсистему «Електронний суд» керівником відповідача ТОВ «АВЕНТУС Україна» Довгаль В.В. подано до суду відзив на позовну заяву. Позов вважає завідомо безпідставним. Вказує, що кошти, які були стягнуті в межах виконавчого провадження ВП №62087130, були спрямовані в рахунок погашення заборгованості по діючому на той час кредитному договору №1237396 від 03.09.2019, а тому не підлягають поверненню. Щодо відшкодування моральної шкоди вказує, що відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями та заподіяною шкодою, не встановлено вини товариства, а тому відсутні підстави для такої компенсації. Враховуючи вищевикладене, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, справу розглянути у відсутності представника відповідача. 22.06.2023 року через підсистему «Електронний суд» представником позивача [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якому вказує, що позивач не заперечує факт укладення договору №1237396 від 03.09.2019, однак коштів на виконання кредитного договору позивач не отримував. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2023 року позовну заяву [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , до ТОВ «АВЕНТУС Україна» про стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави, передано за підсудністю до Шевченківського районного суду міста Києва. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.05.2023 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.04.2023 року скасовано, справу направлено до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.06.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явились, кожна із сторін окремо просила суд проводити судове засідання у їх відсутності. Судом на підставі частини другої статті 247\~Цивільного процесуального\~кодексу України (далі ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом. 03.09.2019 року між ТзОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір № 1237395 від 03.09.2019 року про надання коштів в сумі 8100,00 грн. у позику на умовах споживчого кредиту. Додатком до договору між сторонами погоджено графік платежів /т.1, а.с. 16-19,98-101/. 29.04.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис, зареєст. за № 4981, за яким з позивача на користь відповідача стягнуто заборгованість за договором про надання коштів в позику на умовах споживчого кредиту № 1237395 від 03 вересня 2019, укладеного між сторонами, у розмірі 12474,0 грн., яка складається з: строкової заборгованості за сумою кредиту 8100,0 грн.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 4374,0 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати із стягувача у розмірі 1000,00 грн. /т.1, а.с. 31/. На підставі заяви ТОВ «Авентус Україна» приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. 14.05.2020 відкрито виконавче провадження № 62087130 з примусового виконання виконавчого напису № 4981, вчиненого 29.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В /т.1, а.с. 29, 39-40/. 14.05.2020 в рамках виконавчого провадження №62087130 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в сумі 1347,40 грн., постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 219,88 грн. /т.1, а.с. 12-13, 20-21/. 23.06.2021 рамках виконавчого провадження №62087130 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника [PERSON] , який отримує дохід у ТОВ «Соніт-Україна» /т.1, а.с.94-95/. 10.09.2021 року в рамках виконавчого провадження №62087130 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. винесено постанову про арешт коштів боржника [PERSON] /т.1, а.с.41-42/. [PERSON] отримав повідомлення АТ КБ "Приватбанк" про блокування свого рахунку [NUMBER] /т.1, а.с. 48/. 26.09.2021 в рамках виконавчого провадження №62087130 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. винесено постанову про визначення для боржника розміру додаткових витрат виконавчого провадження в сумі 180,12 грн /т.1, а.с. 32-33/, 28.09.2021 в рамках виконавчого провадження №62087130 приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Пивоваровим Ю.Г. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39,ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням\~в повному\~обсязі виконавчого\~документа / т.1, а.с. 14-15/, знято арешт з усіх рахунків, що належать [PERSON] /т.1, а.с.9/. Довідкою ТОВ «Авентус Україна» вих. № 87062/9/2021 від 28.09.2021 повідомлено, що станом на 28.09.2021 заборгованість за договором № 1237395 від 03.09.2019 року погашена в повному обсязі, договір закритий /т.1, а.с.96/. Довідкою ТОВ «Авентус Україна» вих. № 1237395/06/2023 від 20.06.2023 стверджено, що 28.09.2021 було здійснено платіж від [PERSON] в сумі 13474, 00 грн. /т.1, а.с.102/. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у справі № 761/21631/22, провадження № 2/761/1868/2023, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. 29 квітня 2020 р., за реєстр. за № 4981, таким, що не підлягає виконанню; вирішено питання судових витрат /т.1, а.с. 34-38/. Рішення набрало законної сили 23.02.2023. 22.02.2023 листом вих. № 724/23-Е ТОВ «Авентус Україна» повідомило [PERSON] , що на виконання рішення суду № 761/21631/22 від 23.01.2023 перераховано на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 992,4 грн. /т.1, а.с. 22-24/. Оцінка Суду. Щодо повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса В спірних правовідносинах позивач ставить питання про повернення коштів, які були стягнуті на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в подальшому в судовому порядку був визнаний таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до\~статті 1212 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Аналіз\~статті 1212 ЦК\~дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Оскільки в даних правовідносинах виконавчий напис, за яким стягнуто з позивача кошти, визнано таким, що не підлягає виконанню, правова підстава для примусового стягнення спірних грошових коштів вважається такою, що відпала. За таких обставин, відповідно до приписів\~статті 1212 ЦК\~відповідач зобов`язаний повернути позивачу отримані грошові кошти. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 206/2212/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18. \~Таким чином судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до\~статті 1212 ЦК\~у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно. Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18. У разі, якщо ТОВ «Авентус Україна» вважає, що у [PERSON] наявна заборгованість за договором № 1237395 від 03.09.2019 року, воно не позбавлене право звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості. Оцінка законності та обґрунтованості таких вимог буде надана судом у межах розгляду відповідної цивільної справи. \~Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення неустойки у розмірі облікової ставки НБУ Звертаючись до суду з вимогами про стягнення неустойки, [PERSON] зазначав, що в силу частини другої статті 1214 ЦК України на його користь підлягають стягненню проценти за користування грошовими коштами у розмірі облікової ставки НБУ (стаття 1048 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). За користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. \~Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (стаття 536 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 149/1499/18 (провадження № 14-48цс21) зазначено, що «термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України). Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91))». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (провадження № 12-83гс18) зробила висновок про те, що відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Тобто положеннями цієї законодавчої норми врегульовано правовідносини щодо сплати процентів за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не повертати кредитору борг протягом певного часу. Плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована, зокрема, частиною другої статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Так як у цій справі йдеться про неправомірну поведінку боржника (в той час як частина перша статті 1048 ЦК України застосовується у випадку правомірної поведінки, підстави для застосовування до спірних відносин положення частини першої статті 1048 ЦК України з метою визначення розміру процентів відсутні. Оскільки відповідач неправомірно користується грошовими коштами позивача, права та інтереси [PERSON] підлягають захисту шляхом стягнення на його користь суми інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з вищевикладеного, безпідставне користування ТОВ «Авентус Україна» грошовими коштами [PERSON] починається з дня набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у справі № 761/21631/22, провадження № 2/761/1868/2023, оскільки у зв`язку з визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відпала підстава отримання та збереження грошових коштів позивача. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних за вказаний період (54 дні) у розмірі 59,80 грн. та інфляційні втрати в розмірі 229,46 грн. за період з 23.02.2023 по 17.04.2023. Щодо відшкодування моральної шкоди. Згідно\~ст.23\~ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п.3\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 вказаної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілої спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної Постанови). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, у постанові у справі N 766/21131/18 Верховний Суд погодив висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звернення до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав банку як кредитора, отриманого від боржника за кредитним зобов`язанням суми заборгованості за кредитним договором, а тому такі дії не можуть бути розцінені як протиправна поведінка банку. З огляду на вищевикладене, для покладання відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Протиправною є така поведінка особи, яка порушує приписи закону чи іншого нормативного акта, або виявляється у невиконанні чи неналежному виконанні договірного зобов`язання. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковим умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним слідком поведінки заподіювача шкоди. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилався на те, що\~внаслідок вчинення виконавчого напису нотаріусом він повинен був позичати кошти для оплати боргу, звертатися за правовою допомогою для написання позовної заяви в рамках справи № 761/21631/22, і протягом часу від подання позовної заяви до моменту винесення постанови суду апеляційною інстанцією, тобто на протязі 8-ми місяців, особа [PERSON] (примітка: особа, невідома суду, що розглядає цю справу), перебував в стані стресу із за невизначеності в остаточному результаті справи. Завдану моральну шкоду [PERSON] оцінив в розмірі 3\~000 грн. За матеріалами справи встановлено, що ТзОВ «Авентус Україна» звернулося для вчинення виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Авентус Україна» заборгованості за кредитним договором до приватного нотаріуса Баршацького І.В., яким 29.04.2020 року вчинено виконавчий напис за № 4981, який рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року справа № 761/21631/22, провадження № 2/761/1868/2023 скасовано. Ухвалюючи рішення по справі № 761/21631/22 за позовом [PERSON] про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, Шевченківський районний суд м. Києва виходив з того, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитний договір, який не був нотаріально посвідчений та не віднесений до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Також суд прийшов до висновку, що заборгованість боржника не є безспірною, не було надано відомостей, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час, нотаріусом не враховано строки позовної давності. За викладених обставин, звернення ТзОВ «Авентус Україна» до нотаріуса із заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав ТОВ «Авентус Україна» як кредитора в позасудовому порядку отримати від [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором, а тому не може бути розцінена судом як протиправна поведінка, зважаючи на те, що факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між стверджуваними душевними стражданнями [PERSON] і протиправними діями відповідача. Обґрунтування моральної шкоди, що протягом часу від подання позовної заяви до моменту винесення постанови суду апеляційною інстанцією, тобто на протязі 8-ми місяців, особа [PERSON] перебував в стані стресу із за невизначеності в остаточному результаті справи, є безпідставними, оскільки з Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що провадження по справі № 761/21631/22 відкрито судом 24.10.2022, а рішення ухвалено 23.01.2023, тобто справа перебувало в провадженні суду 2 місяці; рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося. Посилання в позовній заяву на особу [PERSON] , який перебував в стані стресу, суд розцінює беззаперечно як технічну помилку, допущену представником при написанні позовної заяви, однак ця помилка свідчить про напрацьований шаблон позовної заяви і спростовує завдання конкретно позивачу по цій справі моральної шкоди. За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення заявленої позивачем моральної шкоди. Розподіл судових витрат між сторонами. З огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору, то він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. З цих підстав,

Outcome: partial