Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просить суд: стягнути з КП «Киїпастранс» та [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 56850,76 грн та моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 жовтня 2020 року з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON] спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Органом досудового слідства дії [PERSON] кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року закрито кримінальне провадження відносно [PERSON] , у зв`язку з передачею його на поруки трудовому колективу КП «Куренівське тролейбусне депо». Позивач вказує, що внаслідок пригоди йому було спричинено тілесні ушкодження, він отримав тяжку травму руки, проведено чотири операції, для лікування він вимушений був купувати ліки, що потягнуло за собою витрати на загальну суму 56850,76 грн. Крім того, внаслідок ДТП йому спричинено і моральні страждання, які виразились у порушенні звичайного способу життя, перенесених страждань спричинених ушкодженням здоров`я, встановлення групи інвалідності, тривалу втрату працездатності, неможливістю реалізувати плани. Розмір завданої моральної шкоди оцінює в 500000,00 грн. Рух справи Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 березня 2023 року справу передано для розгляду головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання на 11 квітня 2023 року. 04 квітня представник відповідача [PERSON] - адвокат Прохоров О.О. подав до суду відзив, в якому просив відмовити в задоволенні вимог до [PERSON] , оскільки він є неналежним відповідачем. Вказував, що його довіритель перебуває у трудових відносинах з філією КП «Київпастранс» Куренівського тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо, з 12 квітня 2007 року. Пригода сталася під час виконання [PERSON] свої трудових обов`язків водія тролейбуса на маршруті № 24. Покликаючись на постанову ВП ВС України від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц представник відповідача [PERSON] вважає належним відповідачем КП «Киїпастранс». 07 квітня 2023 року представником КП «Киїпастранс» подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому частково не погоджуються з позовними вимогами. Вказує, що позивачем долучено до матеріалів позовної заяви чеки на придбання медичних препаратів та лікування, зв`язок яких з наслідками дорожньо-транспортної пригоди належним чином не підтверджено на загальну суму 43164,97 грн. Зокрема, в долучених квитанціях № 341626195, № 28633175, № 157416538 у графі «призначення платежу» значиться благодійна допомога, а отже неможливо встановити які послуги надавалися позивачу та чи пов`язані вони з лікуванням травми. До матеріалів долучено замовлення та квитанцію на оплату замовлення на проведення ПЛР -тесту на COVID-19 на суму 1410,00 грн, в той час як таке тестування є безоплатним. Позивачем також включено у відшкодування суму страхового внеску за договором співстрахування добровільного медичного страхування у розмірі 1350,00 грн. Однак укладення вказаного договору є виключним правом позивача і здійснювалося на його власний розсуд, а не необхідністю, яка виникла внаслідок ДТП. Також вказують на рахунки фактури на оплату комплектуючих до апарату зовнішньої фіксації на суму 2100,00 грн та набору імплантатів для остеосинтезу на суму 9700,00 грн та квитанції про оплату зазначених рахунків. При цьому у довідках-виписках не зазначено про необхідність застосування даних виробів медичного призначення. Крім того, у квитанціях та чеках наданих позивачем містяться препарати, які не мають відношення до лікування травми. Представник просить звернути увагу, що деякі чеки є нечіткими, з огляду на неможливість встановити які саме препарати були придбані позивачем та чи стосуються вони захворювання спричиненого ДТП. З огляду на вказане, підтвердженими вважають витрати на лікування в сумі 13685,79 грн. Також необґрунтованими вважають і вимоги щодо стягнення моральної шкоди на суму 500000,00 грн. Вимоги про стягнення моральної шкоди визнають в сумі 10000,00 грн. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва, із занесенням до протоколу судового засідання, від 07 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 28 червня 2023 року. Позивач у судовому засіданні 28 червня 2023 року позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити. Пояснив, що 19 жовтня 2020 року з вини [PERSON] сталася дорожня пригода в результаті якої він отримав травму. Протягом десяти місяців проходив лікування, проведені оперативні втручання, змушений взяти кредити. Також повідомив, що був працевлаштований, звільнився, та через інвалідність не може працювати. Рука досі не працездатна. Переносить біль й страждання, потребує оперативного втручання з видалення пластин та відновлення рухливості суглобів, але відсутні кошти для проведення операції. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні 28 червня 2023 року проти позову заперечував, вказуючи, що [PERSON] не є належним відповідачем. Відшкодування шкоди має здійснювати КП «Киїпастранс», оскільки на момент пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах. Представник відповідача КП «Киїпастранс» в судовому засіданні 28 червня 2023 року визнав частково позовні вимоги, а саме матеріальну шкоду в сумі 13685,79 грн та моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Проти решти позовних вимог заперечував з підстав наведених у відзиві. Допитана в судовому засіданні 28 червня 2023 року свідок [PERSON] , пояснила, що 19 жовтня 2020 року трапилась пригода, внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження, йому проведено три оперативні втручання, на лікування сім`я змушена взяти кредити через відсутність коштів. Наразі необхідна ще операція, на яку не мають коштів. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам наявним у справі, в їх сукупності, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Встановлені судом обставини справи. Судом досліджено матеріали кримінального провадження № 756/970/22 за обвинуваченням [PERSON] . З обвинувального акту вбачається, що 19 жовтня 2020 року [PERSON] керуючи тролейбусом марки «Богдан» моделі «Т-90110», інвентарний номер 4327, маршрутом № 24, рухаючись по круговому перехрестю вул. М. Тимошенка та проспекту Г. Сталінграда, зі сторони проспекту Г. Сталінграда, в напрямку вул. Г. Дніпра, в середній смузі руху, в порушенням вимог пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України, почав виконувати перестроювання на крайню праву смугу руху, не переконавшись перед цим, що це буде безпечно і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не надав дорогу іншому транспорту, що рухається в попутному напрямку по тій смузі на яку він має намір перестроїтися, унаслідок чого допустив зіткнення з [PERSON] , який на той час їхав на електросамокаті марки «Crafter Street Racer» в крайній правій смузі руху в попутному напрямку, в результаті чого сталося падіння [PERSON] на проїзну частину дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 19 жовтня 2020 року, [PERSON] спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, що підтверджується висновком експерта № 042-661-2021. Органом досудового розслідування дії [PERSON] , кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2022 року передано [PERSON] відповідно до ст. 47 КК України на поруки трудовому колективу філії Комунального підприємства КП «Куренівське тролейбусне депо», звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрито. Цивільний позов [PERSON] залишено без розгляду. Судом встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , знаходився у трудових відносинах з КП «Куренівське тролейбусне депо». Згідно наказу № 55 від 12 квітня 2007 року по теперішній час [PERSON] працює на посаді водія тролейбуса. Крім того, в довідці зазначено, що 19 жовтня 2020 року [PERSON] виконував свої посадові обов`язки, працюючи на тролейбусі № 4327 (маршрут № 24) початок зміни 16.40 до 20.46 год. Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 18180 травматологічного відділення № 1 КНП «КМКЛШМД» вбачається, що 19 жовтня 2020 року [PERSON] поступив на стаціонарне лікування з діагнозом відкритий перелом грудного відділу лівого променевої кістки зі зміщенням. Вивих обох кісток лівого передпліччя. В стаціонарі в ургентному порядку проведено оперативне втручання. Виписаний 11 жовтня 2020 року (а.с. 18). Згідно довідки виписки із історії хвороби стаціонарного хворого ДУ «ІТО НАМН України» [PERSON] госпіталізований 12 листопада 2020 року, в цей же день проведено оперативне втручання. Виписаний 16 листопада 2020 року. (а.с. 21) Довідкою випискою із історії хвороби стаціонарного хворого ДУ «ІТО НАМН України» [PERSON] підтверджується його перебування в стаціонарі у період з 02 березня 2021 року по 22 березня 2021 року, з проведеним оперативним втручанням 16 березня 2021 року. (а.с. 20) Згідно довідки виписки із історії хвороби стаціонарного хворого ДУ «ІТО НАМН України» [PERSON] госпіталізований 12 квітня 2021 року п 21 квітня 2021 року, із проведенням 15 квітня 2023 року оперативного втручання (а.с. 19) Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 797051 від 15 червня 2021 року [PERSON] встановлено другу групу інвалідності на строк по 01 липня 2022 року (а.а. 15) Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 304567 від 29 червня 2022 року [PERSON] встановлено третю групу інвалідності на строк по 01 липня 2023 року (а.с. 16) Судом також були досліджені чеки, квитанції, рахунки-фактури, що надані позивачем на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Обов`язок відшкодувати шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок. Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зроблено висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення, який згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Підсумовуючи вищевикладене, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 19 жовтня 2020 року позивачу спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ДТП. З огляду на те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди винуватець пригоди [PERSON] перебував у трудових відносинах з філією КП «Куренівське тролейбусне депо», суд приходить до переконання, що обов`язок щодо відшкодування шкоди слід покласти саме на роботодавця. На підтвердження понесених витрат на лікування [PERSON] надано до суду докази понесення таких витрат. Однак при дослідженні судом вказаних доказів було встановлено, що деякі квитанції є взагалі нечитабельними, з них неможливо встановити та підтвердити розмір понесених витрат та на що такі витрати було спрямовано (а.с. 32) Крім того суд погоджується з доводами представника КП «Київпастранс» що в деяких квитанціях містяться ліки, що не стосуються витрат на лікування травми, як то та наприклад вітаміни для дитини - Смарт омега (а.с. 34). Також судом встановлено, що деякі квитанції дублюються двічі (а.с. 36). З огляду на зазначене при проведенні понесених витрат на лікування не можуть бути взяті до уваги квитанції, що містять вищевказані розбіжності, тому суд не враховує ці квитанції. При проведеному судом підрахунку, підтвердженими суд вважає витрати на лікування в сумі 46772,30 грн. З урахуванням обставин справи, тяжкості отриманих позивачем тілесних ушкоджень, наслідком чого стало встановлення групи інвалідності, тривалості проходження стаціонарного лікування, кількості перенесених оперативних втручань, тривалість реабілітації, виходячи із принципів розумності, співмірності й справедливості, суд дійшов висновку, що співмірним відшкодуванням моральної шкоди, що підлягає стягненню з Комунального підприємства «Киїпастранс» на користь [PERSON] , слід визначити відшкодування у розмірі 80000 грн. Саме цей розмір відповідає критерію розумності та справедливості, не призведе до збагачення позивача за рахунок відповідача й не поставить в край тяжке майнове становище відповідача. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Як передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Оскільки позивач при зверненні до суду звільнений від сплати судового збору. Позов задоволено частково, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1267,22 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial