Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

24.02.2023 позивач, [PERSON] , звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 03.12.2014. Від спільного життя вони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області №2-1938 від 07.10.2010 з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, починаючи з 03.02.2010 і до повноліття дитини. [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років. Загальна заборгованість по сплаті аліментів станом на 25.04.2022, згідно довідки-розрахунку Білоцерківського міського відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)від 23.06.2022, становить 16993,35 грн. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов?язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Загальна сума неустойки за вказаний період складає 16993,35 грн. Заборгованість по аліментах виникла з вини відповідача, тому, вона має право на отримання від відповідача неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен місяць прострочення. Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість (пеню) по сплаті аліментів, яка станом на 25.04.2022 року становить 16 993,35 грн. 23.03.2023 судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період вказаний у довідці відділу ДВС, яка визначена у розмірі 100% боргу та складає 16993,35 грн. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні 17.05.2023 позовні вимоги не визнав та відзив і запереченнями та доказами в їх підтвердження та заяв з процесуальних питань до суду не подав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.\~ Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , з 10 серпня 2002 року перебували у зареєстрованому шлюбі та 03 грудня 2014 року відділом ДРАЦС РС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між сторонами. Від даного шлюбу сторони мають дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з матір`ю. Вказані обставини підтверджено матеріалами справи (а.с. 4, 6, 7, 8, 12, 21, 30) та визнаються сторонами. З довідки-розрахунку заборгованості від 23.06.2022 за № 9011, виданої Білоцерківським відділом ДВС у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 9-11), вбачається, що на примусовому виконанні у вказаному відділі знаходиться виконавчий лист №2-1938/2010 від 07.10.2010, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області, про стягнення з [PERSON] користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.02.2010 і до досягнення дитиною повноліття, та станом на 25.04.2022 по сплаті аліментів рахується заборгованість у розмірі 16993,35 грн. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Згідно із ч.1 ч.2 ст. 196 ЦПК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Саме така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 03 квітня 2019 року в справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Так, на підставі рішення суду та виданого 07.10.2010 виконавчого листа №2-1938/2010, відповідач зобов`язаний сплачувати на користь позивача аліменти на доньку - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 03.02.2010 і до досягнення дитиною повноліття, та відповідно до законодавства зобов`язаний вчиняти дії щодо належного виконання зобов`язання. Однак, враховуючи, що відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами обставини, що заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 16993,35 грн. утворилася з незалежних від нього причин, позивач має право на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.12.2016 по 24.04.2022. Суд, при розрахунку пені враховує розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за вказаним виконавчим документом, що здійснені державним виконавцем (а.с. 9-11) та встановив,\~ що розмір заборгованості зі сплати аліментів за період 01.12.2016 по 24.04.2022 становить 16993,35 грн., а провівши розрахунок пені, відповідно до наведеного вище у рішенні порядку обрахунку, приходить до висновку, що розмір неустойки (пені) за період сплати аліментів з 01.12.2016 по 24.04.2022 становить 366655,75 грн. Разом з тим, враховуючи положення ч.1 ст. 196 СК України, позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості, яка за період з 01.12.2016 по 24.04.2022 становить 16993,35 грн.,\~ тому, суд стягує з відповідача на корить позивача пеню у розмірі 16993,35 грн. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності,

Outcome: approved