Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

22.03.2023 року позивач звернувся до суду з позовом до Розсошанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності у порядку спадкування, посилаючись на те, що 08.08.2020 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все що йому належить і на що він матиме право заповів [PERSON] . [INFO] помер батько [PERSON] - [PERSON] . Позивачка після смерті останнього звернулася до нотаріуса для оформлення спадкових прав на майно померлого [PERSON] . На підставі вказаної заяви була відкрита спадкова справа №36/2022, до складу якої входив зокрема житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідно до повідомлення державного нотаріуса Хмельницької районної державної нотаріальної контори, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не має можливості видати позивачу, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на майно [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. Позивач зазначає, що вказаний вище будинок [ADDRESS] був побудований на земельній ділянці кадастровий номер 6825087200:01:004:0014, яка належала [PERSON] . Вказане будівництво було завершено 02.11.1988 р. З огляду на завершення будівництва був виданий технічний паспорт на жилий будинок. Померлий [PERSON] не оформив права власності на вищезазначений житловий будинок. Відповідно до довідки від 09.03.2023 №84, що видана виконкомом Розсошанської сільської ради зазначено, що житловий будинок [ADDRESS] , дійсно належав [PERSON] , який помер [INFO] . З огляду на вказані обставини, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, [PERSON] звернулася до суду із вищевказаною заявою з метою захисту своїх спадкових прав. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 31.03.2023 року відкрито провадження в загальному порядку та призначено у підготовче засідання. 21.04.2023 року до суду надійшла заява від представника відповідача Розсошанської сільської ради, в якій не заперечує щодо позовних вимог та просить розглядати справу без участі представника. Ухвалою суду від 21.04.2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 08.08.2020 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Розсошанською сільською радою та зареєстрованим в реєстрі за №72, відповідно до якого все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все що йому належить і на що він матиме право, заповів [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчать дані свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 23.12.2021 року Після смерті останнього [PERSON] звернулася із заявою до нотаріуса для оформлення спадкових прав на майно померлого [PERSON] , на підставі якої була відкрита спадкова справа №36/2022. До складу спадкового майна входив зокрема житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних повідомлення державного нотаріуса Хмельницької районної державної нотаріальної контори №197/02-14 від 15.02.2023 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , заявниці було відмовлено, оскільки відсутні будь-які правовстановлюючі документи (та інформація про зареєстроване право), які б підтверджували право власності на майно [PERSON] та було рекомендовано звернутися до суду. Встановлено, що вищевказаний будинок [ADDRESS] був побудований на земельній ділянці кадастровий номер 6825087200:01:004:0014, яка належала [PERSON] , згідно даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Вказане будівництво було завершено 02.11.1988 р., після чого був виданий технічний паспорт на жилий будинок від 02.11.1988 року. Однак, [PERSON] не оформив права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних довідки від 09.03.2023 №84, що видана виконкомом Розсошанської сільської ради вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , дійсно належав [PERSON] , який помер [INFO] . Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові в порядку встановленому цивільним законодавством. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст.178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, зазначені у заповіті. Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або ж не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документів, який засвідчує його право власності. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пунктом 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначено, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Згідно Указу від 26 серпня 1948 року та Постанови від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та втратила чинність на підставінаказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, було передбачено обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Погосподаські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. З огляду на те, що житловий будинок з по господарськими будівлями і спорудами було збудовано до 1990 року, що підтверджується даними технічного паспорту, із додержанням відповідних вимог до вказаного періоду, право власності на нього входить до складу спадщини незалежно від наявності державної реєстрації цього об`єкта. Таким чином, [PERSON] була позбавлена можливості оформити свої спадкові права у визначеному законом порядку, а нотаріус правомірно не міг видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві за заповітом через відсутність правовстановлюючих документів на зазначене майно. Враховуючи викладене, суд вважає, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують право власності [PERSON] у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин судом встановлені всі обставини, які дають позивачу право на визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки позивач не наполягає на їх стягненні. На підставі наведеного та

Outcome: approved