Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

24.03.2023 представник позивача звернувся у суд з позовом, у якому просить визначити з ним місце проживання малолітньої дитини: сина - [PERSON] , [INFO] та стягувати з [PERSON] , аліменти на його користь на утримання сина [PERSON] , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог послалася на те, що з 25.05.2013 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського районного суду м. Полтава від 21.08.2017 було розірвано. Від подружнього життя у них народився син [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що дитина проживає з 2019 року разом із позивачем і він повністю опікується його інтересами і потребами, піклується про нього, займається вихованням та розвитком дитини, відповідачка не бере жодної участі у вихованні дитини. Крім того, зазначив, що проживання сина із позивачем повністю відповідає його інтересам. Позивач має змогу забезпечити сину належні умови проживання та повною мірою займатися належним вихованням. Ухвалою від 29.03.2023 судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. 05.06.2023 підготовче провадження закрито, справа призначалась до судового розгляду по суті на 30.06.2023, який відкладено на 14.07.2023. 14.07.2023 будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи у судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просив позов задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачка у судові засідання 24.04.2023, 05.06.2023, 30.06.2023 та 14.07.2023 не з`явилася, заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності не подавала, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позовну заяву відповідачкою не було подано. Представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, при цьому подав до суду витяг з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 25.04.2023 за №57. На підставі норм ст.ст. 280-281 ЦПК України суд провів заочний розгляд справи. З огляду на зазначені обставини, суд у відповідності до ст.ст. 223, 247 ЦПК України судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25.05.2013, який рішенням Київського районного суду м. Полтава від 21.08.2017 було розірвано. Від спільного подружнього життя у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією зведеного витягу з реєстру актів про народження від 04.09.2013, з перекладом на українську мову. Позивач зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та разом із ним, проживає син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується актами № 6630/07 від 29.12.2021 та № 2743 від 22.06.2023 КП «Червонограджитлокомунсервіс», відповідно. Згідно акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 20.06.2023, за адресою: [ADDRESS] проживають [PERSON] та його син [PERSON] , умови проживання добрі, для виховання та розвитку дитини створено належні умови. Відповідно до довідки виданої Червоноградською загальноосвітньою школою І ступеня № 11 від 06.12.2021 р. за №49, син сторін відвідував даний навчальний заклад з 31.05.2019 по 06.12.2021. Згідно довідки КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» від 23.03.2023, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , навчається у Червоноградській гімназії № 11, та є здоровий. Згідно витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 25.04.2023 № 57 «Про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини», є доцільним проживання малолітньої дитини сторін - сина [PERSON] , [INFO] , з позивачем. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній син сторін проживає з позивачем, останній забезпечує належні умови виховання та проживання дитини. За таких обставин суд вважає, що на даний час існують підстави для визначення місця проживання малолітньої дитини сторін з батьком, таке рішення відповідатиме інтересам дитини, сприятиме належним умовам її проживання, гармонійного розвитку та виховання, належному матеріальному забезпеченню. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч. 1 ст.183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю. Виходячи з принципів розумності й справедливості, враховуючи обставини, що мають істотне значення, якими в даному випадку суд вважає інтереси та потреби неповнолітньої дитини та у відповідності до ст. 182 СК України з урахуванням матеріального становища платника аліментів, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення, шляхом стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Такий розмір буде відповідати обставинам справи та реальній можливості відповідача надавати таке утримання, тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими. За таких обставин і міркувань позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини у сумі 1073,60 грн підлягає стягненню з відповідачки у користь позивача. Крім того, з відповідачки підлягає стягненню у користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн, за позовну вимогу про стягнення аліментів від якого, був звільнений позивач при подачі позову.

Outcome: approved