Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У травні 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва звернувся позивач [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Вимогами вказаного позову є стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] грошових коштів у розмірі 268 053 грн. 60 коп. грн. за договором позики. В обґрунтування позову зазначено про те, що 29 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №К290621-2, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 203 280,00 грн., та позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 24 місяці з моменту укладення договору, тобто до 29 червня 2023 року. Також, 29 червня 2021 року відповідач власноруч підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 203 280,00 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 29 червня 2023 року включно. Станом на 03 травня 2023 року позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 268 053, 60 грн., з яких: 137 954,40 грн. - сума боргу за тілом, 130 099,20 грн., сума боргу за неустойкою. Ухвалою суду від 09.05.2023 року розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с.16). Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження (а.с.17). Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї (а.с.18). Відповідач заяву із запереченнями про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1-4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що 29 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики №К290621-2, згідно умов якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в сумі 203 280,00 грн., та позичальник зобов`язується повернути позику у визначений цим з договором строк, не пізніше ніж через 24 місяці з моменту укладення договору, тобто до 29 червня 2023 року. (а.с.6). Згідно п.5 договору, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві суму позики: - 8 470,00 гривень до 29 липня 2021 року. - 8 470,00 гривень до 29 серпня 2021 року. - 8 470,00 гривень до 29 вересня 2021 року. - 8 470,00 гривень до 29 жовтня 2021 року. - 8 470,00 гривень до 29 листопада 2021 року. - 8 470,00 гривень до 29 грудня 2021 року. - 8 470,00 гривень до 29 січня 2022 року. - 8 470,00 гривень до 29 лютого 2022 року. - 8 470,00 гривень до 29 березня 2022 року. - 8 470,00 гривень до 29 квітня 2022 року. - 8 470,00 гривень до 29 травня 2022 року. - 8 470,00 гривень до 29 червня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 липня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 серпня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 вересня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 жовтня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 жовтня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 жовтня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 листопада 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 грудня 2022 року - 8 470,00 гривень до 29 січня 2023 року - 8 470,00 гривень до 29 лютого 2023 року - 8 470,00 гривень до 29 березня 2023 року - 8 470,00 гривень до 29 квітня 2023 року - 8 470,00 гривень до 29 травня 2023 року - 8 470,00 гривень до 29 червня 2023 року Також, 29 червня 2021 року відповідач власноруч підписав розписку, в якій зазначив, що кошти в сумі 203 280,00 грн. отримав у повному обсязі та зобов`язується повернути цю суму до 29 червня 2023 року включно. Станом на 03 травня 2023 року позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 268 053, 60 грн., з яких: 137 954,40 грн. - сума боргу за тілом, 130 099,20 грн., сума боргу за неустойкою. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою (а.с.8). Відповідно до умов вказаної розписки позичальник зобов`язався повернути суму отриманих коштів до 29 червня 2023 року. Станом на 03 травня 2023 року позичальник свої зобов`язання не виконує належним чином, а його заборгованість складає 268 053, 60 грн., з яких: 137 954,40 грн. - сума боргу за тілом, 130 099,20 грн., сума боргу за неустойкою. Частина перша та друга статті 207 ЦК України передбачають, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). На підтвердження укладених позивачем з відповідачами договору позики та передачі йому грошових коштів представник позивача надав до суду належним чином завірену, у порядку ст. 95 ЦПК України, розписку відповідача [PERSON] . Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України в постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не пише факту укладення договору, але й факту передачі грошової сумі позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежне від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У відповідності до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК України Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, розглянувши справу в заявлених межах, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Згідно ч. 1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2 734,15 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved