Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною від 14.12.2021 року, який зареєстрований в реєстрі за №25670 про стягнення заборгованості з [PERSON] щза кредитним договором №210710-43280-1 від 10.07.2021 року на користь ТзОВ " Фінансова компанія "Ріальто" заборгованостів загальній сумі 17170 грн. та стягнути судові витрати в розмірі 1076,60 грн. та 536,80 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 12 травня 2023 року дізнався, що на виконанні у Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження де він є боржником виконавчого напису приватного нотаріусу. Відповідно до матеріалів виконавчого провадження [NUMBER] внесеного до автоматизованої системи виконавчого провадження, державним виконавцем Мазуркевич К.М. на підставі: заяви представника ТзОВ "Фінансова компанія "Ріальто" про відкриття виконавчого провадежння та примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни 14.12.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №25670 про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №210710-43280-1 від 10.07.2021 року, за тілом кредиту в розмірі 4500 грн., 11970 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 700 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріуса, що становить загальну суму 17170,00 грн. 18.02.2022 року державним виконавцем Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мазуркевич К.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження [NUMBER] з примусового виконання виклонавчого напису №25670 виданого 14.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни 14.12.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №25670 про стягнення з [PERSON] кредитної заборгованості в сумі 17170,00 грн. Також , постановами державного виконавця від 18.02.2022 року із [PERSON] стягнуто мінімальні витрати виконавчого провадження та виконавчий збір, а постановою від 11.05.2023 року накладено арешт на кошти боржника. Позивач вважає, що виконавчий напис №25670 вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, при винесенні виконавчого напису, нотаріус не встановив факт безспірності вимог відповідача, крім того кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді 24 травня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного повадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, однак представник позивача адвокат Наталюк Н.М. подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності та позивача, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив. В обґрунтування відзиву зазначив, що при вчиненні оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус діяв в межах та порядку, визначених Законом України «Про нотаріат» та посвідчив його на підставі документів, визначених у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку,затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Борг був безспірним, заперечень від боржника не надходило, не надав доказів часткового чи повного погашення заборгованості, вважають, що виконавчий напис таким, що підлягає виконанню, в задоволені позову просять відмовити. Також просять про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, так як такі витрати є неспімірними з сумою заборгованості , адвокатом не надано акту виконання робіт підписаного клієнтом, враховуючи введений воєнний стан на тереторії України. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Созанова Олена Миколаївна та Дунаєвецький відділ державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 10.07.2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" було укладено кредитний договір №210710-43280-1. 14 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Созановою Оленою Миколаївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №25670 про стягнення заборгованості в сумі 17170,00 грн. з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто". Державним виконавцем Дунаєвецького відділу державної виконавчої служби у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мазуркевич К.М. відкрито виконавче провадження [NUMBER] за означеним виконавчим написом, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження. Вважаючи вказаний напис таким, що не підлягає виконанню, позивач звернувся до суду з вказаним позовом. При виборі норма права до спірних правовідносин, судом враховується наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно зі ст., ст.88 87 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок) регулює механізм вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати та бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Укладений Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ріальто" та [PERSON] , кредитний договір, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічної правової думки дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц та постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Верховний Суд у своїй постанові від 10.10.2021 у справі N 758/14854/20 дійшов висновку про те, що відсутність доказів направлення позичальником листа-вимоги про повернення боргу та отримання боржником такого листа, свідчить про те, що встановлена законом процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики на підставі виконавчого напису нотаріуса не була дотримана (виконана), а саме боржник не був повідомлений про вимогу повернути заборгованість, що є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку якзібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, докази надіслання боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень, докази, що кредитний договір, щодо якого виникла заборгованість був нотаріально посвідчений, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірними. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат», оскільки на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними, доказів зворотнього суду не надано. Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Крім того, відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Представником позивача подано наступні докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.: договір про надання правової допомоги, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу, квітанцію. Витрати на професійну правничу допомогу включають: підготовку та складання позовної заяви, складання клопотання про витребування доказів, складання клопотання про забезпечення позову, участь в судових засіданнях. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач просить про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, так як такі витрати є неспімірними з сумою заборгованості, адвокатом не надано акту виконання робіт підписаного клієнтом, враховуючи введений воєнний стан на тереторії України. Однак, позивачем доведено належними доказами факт понесених витрат на правничу допомогу. На думку суду, заявлений розмір витрат не суперечить складності справи та часу, витраченого на надання послуг. Отже, суд доходить висновку про покладення на відповідача обов`язку компенсувати позивачу витрати на правову допомогу. При винесенні означеного рішення суд враховує висновок, викладений у Постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 № 910/13071/19, згідно якого втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам, в іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. За таких обставин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на професійну правову допомогу в сумі 6000 грн.

Outcome: approved