Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

4 травня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права у порядку спадкування. У позовній заяві зазначає, що у [PERSON] та [PERSON] (під час їхнього шлюбу) [INFO] народилася [PERSON] - позивач у справі, а [INFO] народилася [PERSON] - відповідач у справі. [INFO] у селі Щуровичі Червоноградського району Львівської області помер батько сторін [PERSON] . Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, відтак спадкування майна померлого відбувалося за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), загальною площею 2,56 га, про що зазначено у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116422, виданому 23 квітня 1997 року, тобто після смерті спадкодавця. На день смерті [PERSON] , разом із ним проживали і були зареєстровані на [ADDRESS] дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] (позивач у справі). В органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися, а сестра позивача [PERSON] (відповідач у справі) у заяві складеній 16.12.2021 із реєстраційним номером 95/11 фактично від прийняття спадщини після смерті батька відмовилася. [INFO] померла і мати сторін - [PERSON] . Оскільки, після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса, а заповіт спадкодавцем не складався, відтак спадкування майна померлої відбувалося за законом. У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), загальною площею 1,61 га, про що зазначено у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116419, виданому 25 квітня 1997 року. Наголошує, що після смерті мами позивач фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, зокрема прийняла на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи, опікувалася нерухомим майном, земельними ділянками тощо. Проте, під час звернення із заявою про прийняття спадщини державним нотаріусом їй було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, оскільки Сертифікат на право на земельну часку (пай), серії ЛВ № 0116422, був виданий після смерті [PERSON] , а в Сертифікаті на право на земельну часку (пай), серії ЛВ № 0116419, наявні розбіжності в написанні іменні [PERSON] . Отож, позивач просить ухвалити рішення, яким установити факт, що [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; установити факт, що [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за позивачем право на земельну частку (пай), загальною площею 2,56 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Лопатинської селищної ради Червоноградської району Львівської області та визначена у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116422, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за нею право на земельну частку (пай), загальною площею 1,61 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що розташована на території Лопатинської селищної ради Червоноградської району Львівської області та визначена у Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0116419, в порядку спадкування, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.1-6). 4 травня 2023 року, автоматизованою системою документообігу суду Д-3, судді Семенишин О.З. передані згадані вище матеріали справи, для розгляду (а.с.41). Ухвалою судді про залишення позовної заяви без руху від 9 травня 2023 року надано позивачу строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків (а.с.42-43). 17 травня 2023 року позивач виконала вимоги наведеної вище Ухвали. Ухвалою судді від 6 червня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (а.с.48-49). У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач скерувала суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовільнити (а.с.59). Відповідач скерувала суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі (а.с.57). Із урахуванням наведеного, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України та ч. 2 ст.247 ЦПК України розгляд справи проведено без участі учасників справи, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.206-207 ЦПК України. За правилами ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідивши подані учасниками справи документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов потрібно задовольнити, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13, 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. На підставі ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ч. 1-2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також і інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд установив, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є дочками [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується такими доказами: копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 7 лютого 2001 року (а.с.10); копією Свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 17 червня 1967 року (а.с.11); копією Свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 9 грудня 2021 року; копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00034101424 від 9 грудня 2021 року (а.с.16). [INFO] у селі Щуровичі Червоноградського району Львівської області помер батько сторін [PERSON] (копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 14 грудня 2021 року, а.с.17). У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), загальною площею 2,56 га, про що зазначено у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116422, виданому 23 квітня 1997 року (а.с.21-23, 35-38), тобто після смерті спадкодавця. Згідно з довідкою Лопатинської селищної ради № 682 від 05.12.2022 [PERSON] на день смерті проживав та був зареєстрований на [ADDRESS] та разом із ним проживали і були зареєстровані дружина - [PERSON] та дочка - [PERSON] (а.с.18). В органи нотаріату із заявою про прийняття спадщини спадкоємці не зверталися, що видно з Витягу зі Спадкового реєстру № 67792251 від 15.12.2021 (а.с.20). [PERSON] у своїй заяві від 16 грудня 2021 року з реєстраційним номером 95/11 фактично від прийняття спадщини після смерті батька відмовилася (а.с.19). [INFO] померла мати сторін - [PERSON] (копія Свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 12 квітня 2000 року, а.с.27). У склад спадкового майна, окрім іншого, увійшло право на земельну частку (пай), загальною площею 1,61 га, про що зазначено у Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116419 від 25 квітня 1997 року (а.с.32-38). Відповідно до довідки Лопатинської селищної ради №681 від 05.12.2022 на день смерті [PERSON] разом із нею проживала і була зареєстрована на [ADDRESS] дочка - [PERSON] (а.с.29). Також, [PERSON] у своїй заяві від 16 грудня 2021 року з реєстраційним номером 96/11 виявила небажання приймати спадщину після смерті матері (а.с.30). Після смерті матері позивач фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, зокрема прийняла на відповідальне зберігання правовстановлюючі документи, опікувалася нерухомим майном, земельними ділянками тощо. Державний нотаріус відмовив позивачу у вчинені нотаріальних дій, оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116422 був виданий після смерті [PERSON] , а в Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116419, наявні розбіжності в написанні іменні [PERSON] (а.с.24, 39). Так, у Свідоцтві про народження, Свідоцтві про укладення шлюбу, Свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] , а в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) - [PERSON] . Згідно з Експертним висновком № 056/49-т від 25 січня 2023 року, виданого Українським бюро лінгвістичних експертиз, записи імені «[PERSON]» та «[PERSON]» є ідентичними (а.с.40). Інших претендентів на спадкову масу з числа спадкоємців за законом, окрім [PERSON] , не має. Вказані вище обставини, учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому, відповідно до вимог ст.12, 229 ЦПК України дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Нормами п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, передбачено, що Цивільний Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст.529-531 УРСР. Тобто, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. У відповідності до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. На підставі ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв і прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, окрім іншого, фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР). Таким чином, після смерті [INFO] [PERSON] прийняла спадщину [PERSON] , яка разом з ним спільно проживала. Після смерті [INFO] [PERSON] , спадщину прийняла її дочка [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері. Так, в пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720/95 (720/95) «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР (1540-06). У цьому разі потрібно враховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року (2768-14) сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям урегульований Указом Президента України №720/95 від 08.08.1995. Відповідно до пунктів 2, 5 зазначеного Указу Президента України №720/95 право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Тобто, право на земельну частку (пай) має особа включена у списки на розпаювання. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ листом від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п. 3.1 роз`яснив, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Згідно з нормами п.3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 №666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Перешкодою в реалізації позивача її законних прав та інтересів, є те, що вона позбавлена у позасудовому порядку оформити спадщину, після смерті батьків, оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116422 був виданий після смерті [PERSON] , а в Сертифікаті на право на земельну частку (пай), серії ЛВ № 0116419, наявні розбіжності в написанні іменні [PERSON] . Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Приймаючи до уваги вищенаведене, визнання позову відповідачем, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд робить висновки, що позовні вимоги позивача щодо встановлення юридичних фактів та визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, які необхідно задовольнити. Відповідно до ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати.

Outcome: approved