Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У листопаді 2021 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява, в новій редакції якої, позивач просив суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що за договором купівлі-продажу від 05.07.2021 набув у власність квартиру [ADDRESS] . З огляду на те, що у вказаній квартирі рахуються зареєстрованими [PERSON] та [PERSON] , які не є членами сім`ї позивача та не проживають у ній, останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом, оскільки наявність їх реєстрації збільшує рахунки за комунальні послуги та порушує його права, як власника, на вільне користування та розпорядження вказаним нерухомим майном. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.11.2021 позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її не відповідністю приписам ЦПК України. [PERSON] було надано документи на усунення недоліків зазначених в ухвалі від 04.11.2021. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.12.2021 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, у позові, зазначив про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися, у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, письмових заяв та клопотань не надали. Враховуючи те, що відповідачі належним чином повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання, правом на подання відзиву не скористалися, клопотань про відкладення справи розглядом до суду не надходило, суд, спираючись на норми ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків. Так, судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 05.07.2021 посвідченого приватним нотаріусом ДМНО Хоміч О.М. (зареєстровано в реєстрі за №1090), [PERSON] передала у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] . Згідно копії довідки №7698 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, у квартирі [ADDRESS] рахуються зареєстрованими: [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] ; [PERSON] [INFO] . Згідно ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 383\~ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 391\~ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як роз`яснено\~у п.34\~постанови Пленума\~Вищого спеціалізованого\~суду України\~з розгляду\~цивільних і\~кримінальних справ\~«Про судову\~практику в\~справах про\~захист права\~власності та\~інших речових\~прав» від\~07.02.2014\~року №\~5,\~під час\~розгляду позовів\~про визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням,\~судам необхідно\~чітко розмежовувати\~правовідносини,\~які виникають\~між власником\~та попереднім\~власником житла,\~і правовідносини,\~які виникають\~між власником\~житла та\~членами його\~сім`ї,\~попередніми членами\~його сім`ї,\~а також\~членами сім`ї\~попереднього власника\~житла.\~Так,\~власник житла\~має право\~вимагати визнання\~попереднього власника\~таким,\~що втратив\~право користування\~житлом,\~що є\~наслідком припинення\~права власності\~на житлове\~приміщення (п.3 ч. 1 ст.346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.1 ч.1 ст.346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є відчуження власником свого майна. З огляду на те, що право власності [PERSON] , припинено, а її реєстрація порушує права позивача, який наразі є власником вказаної квартири, на вільне користування та володіння належним йому майном, остання є такою, що втратила право користування вказаним майном. Що ж до вимог про визнання [PERSON] , таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS] , суд вважає за необхідне зазначити наступне. Велика палата Верховного Суду в постанові від 13.10.2020 у справі №447/455/17 (провадження N14-64цс20) звернула увагу на те, що ЖК УРСР був прийнятий 30.06.1983 і він не відображає усіх реалій сьогодення. ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше у часі, тому темпоральна колізія вирішується саме на користь норм ЦК України. Право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України. У частині 1 статті 401\~ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У\~статті 406 ЦК України\~унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц, а також постановах Верховного Суду: від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. З огляду на те, що [PERSON] не є членом сім`ї [PERSON] і був зареєстрованим у вказаній квартирі за часів її належності [PERSON] та виходячи з того, що процесуальна поведінка останнього свідчить про втрату інтересу до вказаного майна, вимога про визнання його таким, що втратив право користування квартирою, підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved