Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

29.10.2022 [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 02.11.2022, мотивуючи тим, що з 22 червня 2018 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , в період якого у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який за їх з відповідачем домовленістю проживає разом із матір`ю у селі Сухоліси Білоцерківського району Київської області. Оскільки він проживає у м. Києві, окремо від сина, йому створені перешкоди для участі у спілкуванні з дитиною та її виховані. Він не завжди має можливість вільно побачитися із сином та спілкуватися із ним, оскільки з відповідачем не завжди можна погодити час та місце його зустрічей з дитиною. Тому, просив у судовому порядку зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у побаченнях, спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , та встановити йому, [PERSON] , наступний графік побачення з дитиною: кожної суботи з 11:00 год. до 18:00 год., 01 січня кожного року протягом дня у м. Київ, 07-08 січня кожного року у м. Києві або в інших місцях, два рази на місяць з 11:00 год. суботи до 18:00 год. неділі з правом зустрічей та спілкування з дитиною за адресою: [ADDRESS] ; судові витрати віднести за його рахунок. 30.11.2022 судом прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та в порядку загального позовного провадження призначено підготовче засідання. 21.12.2022 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про заміну третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Білоцерківської районної державної адміністрації на належну третю особу - Службу у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області, оскільки місце проживання відповідача зареєстровано в адміністративних межах Узинської міської територіальної громади. 22.12.2022 відповідач - [PERSON] подала до суду відзив на позов обґрунтовуючи тим, що вона визнає частково позовні вимоги, оскільки вказані позивачем вимоги не враховують обставин сьогодення в державі Україна. Вона не заперечує щодо побачень батька із сином щосуботи з 11:00 до 18:00, однак, заперечує щодо побачень із дитиною за місцем проживання батька під час дії в Україні воєнного стану, оскільки це є небезпечним для здоров`я і життя дитини, та не заперечує проти таких побачень за місцем проживання дитини. Також, слід враховувати, що дитина відвідує заклади виховання та гуртки, а день народження дитини може припадати на вихідний день. 26.01.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. 08.02.2023 третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області направила до суду письмове повідомлення, у якому зазначила, що не має можливості подати до суду висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору відповідно до ст. 19 СК України, оскільки батько дитини проживає у м. Києві, що ускладнює отримання інформації для висновку. 27.02.2023 та 24.03.2023 третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області направила до суду письмове повідомлення, у якому зазначила, що не має можливості подати до суду висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору відповідно до ст. 19 СК України, оскільки [PERSON] та її син - [PERSON] , [INFO] , не проживають у селі Сухоліси Білоцерківського району Київської області, Службі невідомі умови проживання дитини та відсутня інформація про оточення дитини. 28.03.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, враховуючи положення ст. 53 ЦПК України, ст. 19 СК України, п.3, п.72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 (зі змінами), про залучення до участі у справі - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, та зобов`язання Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, оскільки відповідач [PERSON] із дитиною [PERSON] не проживають за зареєстрованою адресою по [ADDRESS] , а фактично проживають по [ADDRESS] . 05.06.2023 третя особа - Служба справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області подала до суду рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 419 від 23.05.2023 щодо вирішення судового спору між батьками щодо усунення перешкод у вихованні дитини. Позивач - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, зазначив, що з висновком ССД згоден та не заперечує щодо побачень із дитиною за місцем його проживання у м. Києві після закінчення воєнного стану в Україні. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні підтримала обставини викладені у відзиві, просила позов задовольнити частково та зазначила, з висновком ССД згодна та не заперечує щодо побачень позивача із дитиною за місцем проживання дитини кожної суботи, враховуючи воєнний стан в Україні. Також, зазначила, що вона ніколи не перешкоджала позивачу у спілкуванні із сином, щоразу як він приїздив бачився із сином. В м. Києві позивач проживає разом із матір`ю, яка вживає алкогольні напої, що було підставою для розірвання їх шлюбу, тому вона не бажає, щоб син бачив бабу у такому стані. Третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Узинської міської ради Білоцерківського району Київської області представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомили. Третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, представника до суду не направила, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 22 червня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 30 вересня 2022 року, у справі №755/7818/22, яке набрало законної сили 31.10.2022, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] , який за домовленістю між батьками проживає разом із матір`ю, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.3,4), інформацією з ЄДРСР та визнається сторонами. Також, встановлено, що позивач - [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом із цивільною дружиною - [PERSON] , [INFO] , де батьком створені умови для проживання, спілкування та виховання сина, він працює у ТОВ «Київський м`ясокомбінат» на посаді виробника харчових напівфабрикатів з 18.01.2023 по теперішній час, з червня 2022 року по теперішній час працює у ТОВ «МАКСІШОП» продавцем консультантом, отримує щомісячний дохід та за місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджено матеріалами справи (а.с.23-26,42,47-50). Відповідач - [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає разом із сином по [ADDRESS] , де матір`ю створені належні умови для забезпечення життєдіяльності, виховання у повноцінного розвитку дитини. Малолітній [PERSON] , [INFO] , відвідує Білоцерківський заклад дошкільної освіти № 25 «Оленка» з 02.01.2023 і по даний час, що підтверджено матеріалами справи ( а.с.25,26,43,64,79-80,91,125). З матеріалів справи (а.с.44,66,81) та інформації з ЄДРСР вбачається, що 23 серпня 2022 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва, у справі № 755/1976/22, яке набрало законної сили 23.09.2022, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн., починаючи з 10 лютого 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання даного рішення Дніпровським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист, який був пред`явлений до примусового виконання Дніпровського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) та 18.10.2022 державним виконавцем Мельниченком Ігорем Олександровичем було відкрито виконавче провадження № [NUMBER], станом на січень 2023 року заборгованість зі сплати аліментів складала 30000,00 грн., а станом на лютий 2023 року - відсутня. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкуванні не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення перешкод. Позивач в обґрунтування вимоги щодо зобов`язання [PERSON] не чинити йому перешкоди у побаченнях, спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , належних, допустимих та достатніх доказів до суду не подав, зокрема, що відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні, вихованні та побаченнях із сином, тому позов у даній частині не підлягає до задоволення. Разом з тим, судом встановлено, що між батьками малолітньої дитини відсутнє взаєморозуміння, вони не можуть дійти спільної згоди щодо порядку участі батька у спілкуванні вихованні та побаченнях із сином, тому суд дійшов висновку, про необхідність встановлення сторонам такого порядку. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції, держави-учасники поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Аналогічна норма відображена в ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.1, ч. 3 СК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Згідно ч. 2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку та стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ними алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали позивачу приймати участь у спілкуванні та вихованні дитини - [PERSON] , [INFO] , в тому числі за місцем проживання батька. Разом з тим, судом приймається до уваги, що Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено Указами Президента України, зокрема і на час розгляду справи. Тому, вказана обставина є підставою для встановлення певних обмежень у визначенні порядку участі батька у побаченнях із сином, в інтересах дитини, що не заперечується позивачем. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з рішення Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № 419 від 23.05.2023 (а.с. 125), орган опіки та піклування дійшов висновку, що доцільно встановити такий порядок участі у вихованні малолітнього [PERSON] , [INFO] , його батька [PERSON] : щосуботи з 11:00 до 19:00 год., в інші дні - за попередньою домовленістю між батьками, враховуючи бажання й можливості дитини. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, діючи максимально та виключно в інтересах дитини,

Outcome: partial