Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

10 травня 2023 року [PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області із позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «БІЗНЕС ПОЗИКА», в якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 14 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., зареєстрованим в реєстрі за № 3800, за вимогою ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» про стягнення з неї 22623 грн. 20 коп. Посилаючись на те, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, а саме: вона не отримувала жодних вимог від відповідача до неї про погашення заборгованості за кредитним договором; подані відповідачем документи не підтверджували безспірності заборгованості боржника перед стягувачем, просила про задоволення позову. Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 7800 грн. та 1200 грн. за участь її представника адвоката Сіренка О.В. у двох судових засіданнях. Позивачка та її представник в судове засіданні не з`явилися, представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, в якій крім того, зазначив, що заявлені вимоги підтримають у повному обсязі та просять їх задовольнити, а також представник просив стягнути з відповідача 5073 грн. 60 коп., які складаються з відшкодування судових витрат з надання правової допомоги у розмірі 4000 грн. та судового збору 1073 грн. 60 коп. та зменшив відшкодування на правову допомогу за участь в судових засіданнях на 600 грн., оскільки він брав участь тільки в одному судовому засіданні. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце її розгляду були повідомлені належним чином. Відповідач та треті особи правом надати відзив або пояснення на позовну заяву у порядку, передбаченому ЦПК України, не скористались. Від відповідача на адресу суду надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги до 2000 грн. Ухвалою суду від 12 травня 2023 року у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. завірені належним чином копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 14 січня 2022 року зареєстрований в реєстрі за № 3800. Оскільки станом на час розгляду справи ухвала суду про витребування доказів не виконана, суд здійснює розгляд справи за наявними в ній доказами. Дослідивши письмові докази, що є у справі, суд дійшов такого. Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~14\~січня 2022\~року приватним\~нотаріусом Київського\~міського нотаріального\~округу Бригіди\~В.О.\~було вчинено\~виконавчий напис\~№ 3800\~про стягнення\~з [PERSON] \~на користь\~ТОВ «БІЗНЕС\~ПОЗИКА» заборгованості\~за кредитним\~договором в\~розмірі 22023 грн. 20 коп. та 600 грн. за вчинення виконавчого напису нотаріусом (а.с. 13). Крім того, згідно з постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 68362807 від 25 січня 2022 року, приватним виконавецем виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. позивачці нараховано 2262 грн. 32 коп. в рахунок виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця (а.с. 17-18). Згідно зі ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 87 та ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість та нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктами 1 та 2 Постанови Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172\~«Про затвердження\~переліку документів,\~за якими\~стягнення заборгованості\~провадиться у\~безспірному порядку\~на підставі\~виконавчих написів\~нотаріуса» зі змінами та доповненнями встановлено, що для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 31 січня 1992 року «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ, пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України\~«Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Як зазначив Верховний Суд України в своїй Постанові від 05 липня 2017 року у справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. З матеріалів справи не вбачається, і сторонами у справі не надано доказів, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому, на думку суду, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», зазначений у написі, є безспірним. Наведені обставини також вказують на те, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним, оскільки позивачка заперечує наявність боргу у визначеному розмірі. З огляду на викладене, враховуючи те, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом не були враховані обставини, які спростовують безспірність заборгованості між сторонами, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на правову допомогу, суд виходить з такого. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Відповідно до розрахунку до договору про надання правової допомоги № 1 від 16 вересня 2022 року витрат, квитанції № ПН1 від 01 червня 2023 року та квитанції № ПН26 від 03 липня 2023 року позивачка [PERSON] сплатила адвокатському бюро «Олександра Сіренка» грошові кошти в розмірі 4000 грн. та 1200 грн. за надання правничої допомоги, а саме: за консультації, підготовку документів, представництво інтересів в суді. Незважаючи на те, що адвокатське бюро і клієнт погодили між собою вказану вище суму, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг. Враховуючи розмір виконаних адвокатом робіт з надання позивачці правничої допомоги, характер спірних правовідносин, ступінь складності справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи із принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що задоволенню підлягають витрати на правову допомогу в розмірі 2600 грн. Також у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки сума судового збору в розмірі 1073 грн. 60 коп. за подання позовної заяви, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved