Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення витрат на утримання, піклування та поховання. В обґрунтування позовної заяви позивач вказав, що він є рідним братом померлого [INFO] [PERSON] . Так як [PERSON] в останні роки свого життя мав значні проблеми зі здоров`ям, позивач ніс витрати на утримання його майна та піклувався про свого брата, до того ж він поніс витрати на поховання останнього. Враховуючи, що спадкоємцями [PERSON] є його діти - відповідачі по справі, позивач просить суд стягнути з них витрати, які він поніс. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/20372/21 між суддями від 07 жовтня 2021 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справа передана судді 12 жовтня 2021 року. 02 листопада 2021 року до суду надійшла відповідь з електронного реєстру територіальної громади м. Києва ГІОЦ/КМДА про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою суду від 04 листопада 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. На виконання вищевказаної ухвали, позивачем було подано заяву (вх.№ 78895) від 12 листопада 2021 року про усунення недоліків. Ухвалою суду від 17 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено слухати справу в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання 27 січня 2022 року о 10:00 год. 20 грудня 2021 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву (вх. №88929). 24 січня 2022 року від представника відповідачів надійшло клопотання про витребування доказів (вх. №4489). 25 січня 2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №5117). Підготовче засідання призначене на 27 січня 2022 року не відбулось у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді у період з 24 січня 2022 року по 03 лютого 2022 року включно. Згодом підготовче засідання по справі було призначено на 07 квітня 2022 року на 10:00 год. Підготовче засідання призначене на 07 квітня 2022 не відбулось оскільки, відповідно до розпорядження голови Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2022 року № 2-вс у зв`язку з введенням на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою збереження життя та здоров`я працівників суду та відвідувачів оголошено здійснення розгляду лише кримінальних проваджень, у яких особи тримаються під вартою та у разі наявності клопотань, що потребують невідкладного розгляду, а також припинено пропуск до приміщення суду усіх відвідувачів, окрім учасників судового процесу за заявами та клопотаннями, що потребують невідкладного розгляду. Згодом підготовче засідання було призначено на 07 липня 2022 року на 11:30 год. Ухвалою суду від 07 липня 2022 року було задоволено клопотання представника відповідачів та витребувано від Головного управління Державної податкової служби та Управління соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації інформацію, яка потрібна для об`єктивного розгляду справи. 22 липня 2022 року на виконання вказаної ухвали суду, від Управління соціального захисту населення Дарницької в м. Києві РДА надійшла витребувана інформація (вх. №30774). 04 серпня 2022 року на виконання вищезгаданої ухвали суду, від ГУ ДПС в м. Києві надійшла витребувана інформація (вх. №33361). У підготовчому засіданні 20 вересня 2022 року було оголошено перерву до 17 жовтня 2022 року до 16:00 год. Ухвалою суду від 17 жовтня 2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 21 листопада 2022 року на 15:00 год. 21 листопада 2022 року від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки вона не може з`явитись у призначене судове засідання через хворобу. Судове засідання призначене на 21 листопада 2022 року не відбулося у зв`язку із відсутністю електроенергії в приміщенні суду. Судове засідання було призначено на 19 січня 2023 року на 12:00 год. У судове засідання 19 січня 2023 року сторони не з`явились. Від представника відповідачів надійшло клопотання (вх. № 60111) про відкладення судового засідання на іншу дату у зв`язку із його зайнятістю у іншому судовому провадженні. Ухвалою суду від 19 січня 2023 року розгляд справи було відкладено на 14 березня 2023 року. У судовому засіданні 14 березня 2023 року представник позивача надала усні пояснення щодо предмету та підстав позову, просила позов задовольнити в повному обсязі, зазначила, що діти спадкодавця самоусунулись від утримання батька, який дуже хворів та потребував допомоги, мав проблеми з опорно-руховим апаратом, потребував постійних оглядів лікарів, лікування, йому було важко самостійно рухатись, переніс декілька складних операцій, пов`язаних з нейрохірургією. У 2018 році йому була встановлена 1 група інвалідності, після перенесеної хіміотерапії потребував реабілітації. Все це потребувало значних коштів, а спадкодавець отримував невелику пенсію. Оскільки його діти не бажали допомагати батьку, а син, відповідач-2, взагалі змінив прізвище, весь тягар по догляду на утримання спадкодавця [PERSON] ліг на його брата позивача [PERSON] . Він купляв йому продукти харчування, возив його до лікарів, на обстеження, до санаторіїв, купляв ліки, перераховував кошти на банківську карту брата, щоб той мав власні кошти для особистих потреб, доглядав за майном брата, зокрема квартирою, де проживав брат та автомобілем, сплачував комунальні послуги та за оренду гаража, де зберігався автомобіль. Також, оскільки брат в 2017 році впав та зламав передпліччя правої руки та тривалий час рука знаходилась в гіпсі, йому була потрібна допомога по дому, він наймав домогосподарок, які працювали не безкоштовно. За життя спадкодавець подарував брату (позивачу) квартиру, в якій проживав весь час до своєї смерті. Не дивлячись на те, що відповідачі не витрачали зусиль та грошових коштів на утримання, лікування та догляд батька, після його смерті вони не відмовились від прийняття спадщини, а подали заяви до приватного нотаріуса. Зазначила, що поховання брата також повністю займався він, діти та колишні дружини не допомагали, не надавали кошти, все робив позивач. Вважає, що відповідачі мають солідарно відшкодувати йому ті кошти, які ним були витрачені на утримання, лікування та поховання їх батька за період з 2016 по 2021 рік. Обґрунтування кожної суми витрат за вказаний період, викладено у позовній заяві, а докази долучені до позову. Представник відповідачів у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог, вказала, що відповідно до приписів чинного ЦК України витрати зі спадкоємців можуть бути стягнуті на утримання, догляд, лікування спадкодавця не більш як за три роки до його смерті, тому вимоги позивача про стягнення коштів, що обули ним витрачені після смерті брата є безпідставними. Зазначила, що долучені до позовної заяви квитанції на підтвердження купівлі продуктів харчування та ліків є неналежними доказами, оскільки з них неможливо встановити для кого саме продукти куплялись та чи здійснювались таки покупки саме позивачем. Стосовно витрат на утримання квартири та сплату комунальних послуг зазначила, що цю квартиру спадкодавець подарував позивачу за життя, а тому відповідачі не повинні нести витрати по її утриманню. Заперечувала також щодо витрат на бензин для відвезення спадкодавця до лікарів, у лікарні тощо, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю. Стосовно витрат на поховання вказала, що позивачем було отримано в Управлінні Пенсійного фонду України грошову допомогу на поховання, а витрати, які здійснив позивач на поминальний обід, відповідно до норм чинного законодавства України не входять у витрати, пов`язані з похованням спадкодавця. Також просила суд врахувати, що відповідач-2 [PERSON] станом на 2016-2018 роки був неповнолітнім, а тому в силу закону не був зобов`язаний нести витрати по утриманню батька. Вказала, що в силу своїх можливостей діти допомагали батьку, не усувались від допомоги. В той же час, батько ніколи не скаржився їм на недостатність коштів та неможливість самостійно придбати собі продукти та ліки. У задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] - брата позивача, знав більше 40 років, вони разом служили в Афганістані, з 1981 року знає родину позивача та його брата, їх батьків. Зазначив, що [PERSON] мав непоганий заробіток за життя, придбав першій та другій дружині квартири. З сином [PERSON] у нього були погані відносини, син змінив прізвище (відмовився від батька). Вказав, що після другої операції [PERSON] зламав руку, допомагав йому брат - позивач. У побуті [PERSON] обходився самостійно, але у нього була епілепсія, колишня дружина та відповідач -2 «тріпали» йому нерви. У 2017 році він оформив собі інвалідність, отримував пенсію, карту, на яку вона надходила, здається віддав брату. Коштів йому все рівно не вистачало, б обуло багато потрібно грошей для лікування. Перед смертю [PERSON] подарував свою квартиру брату. За життя, до повноліття сина сплачував йому аліменти. Син не до батька не приходив, не цікавився його здоров`ям. Зазначив, що кошти за утримання квартири сплачував позивач, проте з яких саме коштів (свої чи брата) не відомо. Також підтвердив факт наявності у спадкодавця автомобіля, зберіганням якого займався позивач, винайняв гараж, де машина перебувала весь час. У судому засіданні було оголошено перерву до 28 квітня 2023 року. Судове засідання 28 квітня 2023 року було відкладено за клопотанням представника позивача на 23 червня 2023 року. У судовому засіданні 23 червня 2023 року представником позивача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів на підтвердження отримання домогосподарками коштів за договорами від позивача, які були оформлені письмовими заявами, підписи осіб на яких були засвідчений у нотаріальному порядку. На обґрунтування строку подання таких заяв, представник позивача вказала, що позивач не мав тривалий час зв`язок з домогосподарками, а тому раніше не міг отримати такі заяви. Представник відповідача заперечувала щодо долучення цих доказів до матеріалів справи, з огляду на приписи ЦПК України щодо строку подання позивачем доказів у справі. Суд, заслухавши обґрунтування представника позивача та думку представника відповідача, ухвалив відмовити у задоволенні клопотання про долучення наданих доказів до матеріалів справи, з урахуванням того, що судом тривалий час проводилось підготовче засідання, під час якого з`ясовувались предмети та підстав позову, докази подані сторонами на обґрунтування та заперечення вимог та при закритті підготовчого провадження представником позивача було заявлено про те, що нею подані всі докази на підтвердження заявлених вимог та не повідомлялось суду про неможливість подання таких доказів з поважних причин, і що вони будуть подані протягом певного часу. Крім того, як вбачається з клопотання представника позивача, необхідність подання саме цих доказів виникла через наявність сумнівів у суду щодо підтвердження належними доказами отримання домогосподарками коштів від позивача на виконання умов відповідних договорів. Суд зазначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У судовому засіданні були досліджені письмові докази, долучені до матеріалів справи, представники сторін виступили у судових дебатах. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є рідними дітьми [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та зміну імені (а.с. 163-165). Позивач [PERSON] є рідним братом [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження останніх (а.с. 161-162). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м. Києві 24 червня 20129 року, актовий запис № 10666 (а.с. 166). Звертаючись із позовною заявою [PERSON] просив суд стягнути солідарно з відповідачів кошти, витрачені ним на утримання батька відповідачів (свого брата), а саме: на сплату комунальних послуг за квартиру, в якій проживав брат (спадкодавець); на сплату коштів за охорону цієї квартири; на купівлю продуктів харчування, ліків; на оплату послуг мобільного зв`язку; на купівлю бензину задля того, щоб купити продукти харчування, ліки, відвезти спадкодавця до лікарів; витрати на зберігання автомобіля спадкодавця; грошова допомога брату, яка перераховувалась на банківську карту останнього; витрати на поховання [PERSON] . На підтвердження заявлених вимог, позивачем до позову були долучені копії квитанції на купівлю продуктів, ліків, на сплату комунальних послуг, на зберігання автомобіля, договори на найм домогосподарок, а також документи, на підтвердження понесених витрат на поховання брата. Статтею 1216 ЦК України визначено спадкування як перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входить до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом ( стаття 1219 ЦК України). Статтею 1261 ЦК України установлено, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідачі є спадкоємцями першої черги. Статтею 1232 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця. Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті. Зазначена норма містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п. 15 постанови від 30 травня 2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», на вимогу про відшкодування витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (стаття 1232 ЦК), а також витрат на охорону спадкового майна (стаття 1283 ЦК) не поширюються правила статті 1281 ЦК про порядок і строки пред`явлення вимог кредитором спадкодавця, оскільки вони не випливають із зобов`язань спадкодавця. Тому на такі вимоги поширюється загальна позовна давність (статті 257 ЦК). Щодо витрат на поховання спадкодавця. Позивачем заявлено вимогу про стягнення коштів на поховання брата в загальному розмірі - 120154 грн. На підтвердження понесених витрат, до позовної заяви долучено копію договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 24 червня 2019 року, квитанція про сплату послуг за договором, квитанції про придбання алкогольних напоїв та кондитерських виробів, на поминальний обід 24 червня 2019 року та на «40 днів», квітів, а також квитанцію про витрату коштів на самі поминальні обіди. У статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов. Виходячи із визначення поняття поховання відповідно до вказаного Закону, до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу. Відповідно до договору-замовлення від 24 червня 2019 року № 8.28507П на організацію та проведення поховання, він укладений між СКП «Спецкомбінат ПКПО» та позивачем [PERSON] щодо організації та проведення поховання, облаштування місця поховання, надання ритуальних послуг та реалізації предметів ритуальної належності на кладовищі м. Києва померлого [PERSON] . Згідно із пунктом 2.1 сторонами визначено перелік послуг, що надаються на виконання цього договору та загальна його вартість 2851,43 грн. (а.с. 144-145, т.2). Відповідно до копії квитанції, яка була долучена до договору, [PERSON] виконавцю сплачена сума в розмірі 2851,43 грн (а.с. 144, т.2). Також до позову долучено копії квитанції від 25 червня 2019 року та від 30 липня 2019 року про купівлю алкогольних напоїв та кондитерських виробів на поминальні обіди та квітів на загальну суму 3421,22 грн (а.с. 146-147, т.2), а також товарні чеки про сплату коштів за поминальні обіди в загальному розмірі - 11726 грн. Оригінали всіх документів та квитанцій були досліджені судом у судовому засіданні. Отже, позивачем надано суду докази на підтвердження понесених позивачем витрат на поховання брата в загальному розмірі 17998,65 грн, із заявленої до стягнення суми - 120154 грн. Поряд з цим, суд зазначає, що з урахуванням норм ЦК України та ЗУ «Про поховання та похоронну справу» відшкодуванню не підлягають витрати, пов`язані із поминальними обідами, які проводяться вже після фактично поховання людини, тобто поміщення труни з тілом у могилу. Таким чином, витрат позивача, що підтверджені квитанціями про витрати коштів на поминальні обіди, купівлю алкогольних напоїв, кондитерських виробів на поминальні обіди, квітів для поховання не підлягають задоволенню. Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 554/1793/15-ц. З урахуванням наданих позивачем доказів, та вказаної вище позиція, щодо того, які саме витрати включаються у поняття «на поховання», ним підтверджені витрати на поховання брата у розмірі 2851,43 грн. Витрати на священника у розмірі 700 грн, запис про що здійснено на копії договору, ймовірно рукою позивача, не підтверджено жодними доказами, а тому не включаються судом до витрат, понесених на поховання. Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до листа Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві від 28 грудня 2021 року, [PERSON] (позивачу) 25 червня 2019 року за його заявою виплачено разовим дорученням допомогу на поховання [PERSON] в розмірі 19801,88 грн (а.с. 200 т.2). Суд також зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на поховання спадкодавця у розмірі, заявленому у позовній заяві, а саме: 120154 грн, не було надано таких і його представником у судовому засіданні, а лише зазначено, що це нормальна, звичайна ціна на поховання людей у місті Києві. Таким чином, враховуючи підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами витрати позивача на поховання брата (спадкодавця), з урахуванням норм ЗУ «Про поховання та похоронну справу», а також зважаючи на суму отриманої позивачем допомоги на поховання, яка перевищує суму підтверджених позивачем витрат, та відсутність будь-яких доказів понесення витрат в розмірі 120154 грн., підстави для задоволення вимоги про стягнення витрат на поховання спадкодавця відсутні. Щодо витрат на купівлю продуктів харчування, ліків для позивача. Позивачем ставилась вимога про стягнення з відповідачів солідарно витрати на купівлю продуктів харчування та ліків для спадкодавця за період з липня 2016 року по червень 2019 року у загальному розмірі 70476,30 грн. На підтвердження заявленої вимоги позивачем долучено до позовної заяви копії квитанції на придбання продуктів харчування та ліків, оригінали яких були оглянуті судом. Проте, суд зазначає, що надані квитанції не є належними доказами витрат коштів позивача на купівлю продуктів харчування, оскільки з наданих квитанцій та чеків неможливо встановити чи витрачались на їх купівлю особисті кошти позивача та чи придбавались продукти та ліки безпосередньо лише для спадкодавця. Наявність написів рукою, ймовірно позивача, на деяких чеках «Юра» не може бути належним доказом купівлі продуктів та ліків для спадкодавця. Крім того, до позовної заяви не було долучено жодного доказу на підтвердження того, що спадкодавцю виписувались лікарями певні ліки для підтвердження факту необхідності придбання їх позивачем для спадкодавця, що всі надані до позовної заяви квитанції про купівлю ліків стосуються саме лікування спадкодавця. Отже, з урахуванням викладеного, вимога позивача про стягнення з відповідачів кошти на купівлю продуктів харчування та ліків для спадкодавця не підтверджена належними та достатніми доказами, а отже не підлягає задоволенню. Щодо витрат на оплату послуг мобільного та іншого зв`язку. Позивачем ставилась вимога про стягнення з відповідачів солідарно витрати на оплату послуг мобільного та іншого зв`язку за період з липня 2016 року по 2021 рік у загальному розмірі 3179 грн. Обґрунтовуючи вказану вимогу представник позивача у судовому засіданні зазначала, що це кошти, які сплачувались позивачем за номер домашнього телефону, який був у квартирі спадкодавця, та це робилось для того, що в квартирі не вимкнули телефон. Також зазначав, що витрачались кошти на мобільний зв`язок, оскільки на той номер телефону була підключена служба охорони квартири, а також продовжували сплачувати кошти за мобільний зв`язок після смерті спадкодавця, для того, щоб позивач міг повідоми про смерть брата всім друзям, які не знали про це та дзвонили на цей мобільний номер зв`язку. Суд відмовляє у задоволенні такої вимоги, оскільки з огляду на те, що спадкодавець отримував пенсію та позивач перераховував кошти на його банківську карту, він був спроможний самостійно, з власних коштів або отриманих від брата сплатити такі послуги, з урахуванням їх незначної вартості та позивачем не доведено суду необхідність таких витрат. Стосовно оплати мобільного телефону для повідомлення друзів про смерть брата, то це особиста ініціатива позивача та його бажання та відповідно до приписів норм ЦК України не є витратами, в розумінні статті 1232 ЦК України. Щодо витрат на придбання бензину для купівлі продуктів спадкодавцю та відвезення його до лікарів та на обстеження. Позивачем ставилась вимога про стягнення з відповідачів солідарно витрати на придбання бензину для купівлі продуктів спадкодавцю та відвезення його до лікарів та на обстеження за період з липня 2016 року по 2021 рік у загальному розмірі 40712 грн. На підтвердження заявленої вимоги, позивачем долучено до позову власний розрахунок витрат пального, який представлений у певній таблиці, де зазначено, куди, коли та скільки кілометрів позивач їздив на автомобілі, для купівлі продуктів, ліків спадкодавцю, для відвезення його на обстеження. Суд зазначає, що така вимога також не підлягає задоволенню, оскільки з наданого розрахунку та квитанції на купівлю пального неможливо встановити, що таке пальне купувалось за особисті кошти позивача, використовувалось виключно для потреб спадкодавця та саме для вчинення тих дій, що вказані позивачем. Стосовно витрат пального на відвезення спадкодавця до лікарів чи санаторіїв, то позивачем до позовної заяви не додано жодного належного та достатнього доказу (окрім власне складеної таблиці) відвідування спадкодавцем лікарів за вказаний період, а також доказів перебування його у певних санаторіях на лікуванні чи відпочинку. Крім того, витрати на пальне після смерті спадкодавця для того, щоб дістатись до квартири, яка була подарована позивачу спадкодавцем перед смертю, не можуть бути включені у витрати на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця за своєю природою та суттю таких витрат. Щодо витрат на домогосподарок. Позивачем заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів витрат на домогосподарок за 2018 та 2019 роки у загальному розмірі 113500 грн. Судом встановлено, що 22 жовтня 2018 року між позивачем та [PERSON] (виконавець) укладено договір, відповідно до якого виконавець зобов`язується надати послуги з допомоги господарювання та доглядальниці [PERSON] , 1961 року народження за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 3.1. договору визначено, що вартість послуг за добу становить 250 грн. Оплата послуг проводиться в останній день чергування, яке за погодженням сторін може бути від 14 до 21 дня, готівковими коштами. Строк дії договору - безстроково, випробувальний термін - 0.5 місяця. Також 29 грудня 2018 року та 11 травня 2019 рок між позивачем та [PERSON] , позивачем та [PERSON] були укладені аналогічні договори на аналогічних умовах, відповідно (а.с. 241-246, т. 1) При цьому позивачем до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження виконання умов договорів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та надання зазначених у умовах договору послуг спадкодавцю, як і не надано доказів отримання домогосподарками на виконання умов договору особистих коштів позивача, та розмір таких коштів. Позивачем та його представником не надано суду обґрунтованого розрахунку таких витрат саме в заявленому розмірі. Ані позивачем, ані його представником не заявлялось суду клопотання про допит домогосподарок судом як свідків для підтвердження факту виконання ними умов договору по догляду та допомозі спадкодавцю. А отже вимога про стягнення з відповідачів коштів на домогосподарок у розмірі 113500 грн є абсолютно не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Також суд зауважує, що відповідно до пункту 4.2 договорів зазначено, що харчування виконавця, його проживання і користування комунальними послугами в квартирі проводиться за рахунок замовника. Продукти харчування й все необхідне для комфортного перебування у квартирі замовник забезпечує самостійно за свій рахунок, що додатково спростовує той факт, що долучені до позовної заяви квитанції про купівлі продуктів харчування та ліків були виключно для потреб спадкодавця та мають відшкодовуватись спадкоємцями. Щодо витрат на комунальні послуги та охорону квартири, в якій проживав спадкодавець. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів солідарно витрат на комунальні послуги, які включають оплату електроенергії та охорону квартири, за період з липня 2016 року по 2021 рік у загальному розмірі 89927,49 грн. На обґрунтування вказаної вимоги до позовної заяви долучені копії квитанції про сплату всіх комунальних послуг за адресою місця проживання спадкодавця: [ADDRESS] , а також послу з охорони житла спадкодавця. Належність вказаної квартири саме спадкодавця підтверджується копією свідоцтва про право власності від 23 січня 1998 року (а.с. 168 т.2) та копією договору дарування від 17 травня 2019 року (а.с. 185-186, т.2). Щодо вказаних витрат за період з липня 2016 до 23 червня 2019 року суд зазначає, що за нормою статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та такі витрати не стосуються утримання майна спадкодавця до його смерті, а отже вимога є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо періоду з 24 червня 2019 року по 2021 рік (після смерті спадкодавця), суд зазначає таке. Статтею 1220 ЦК України визначено часом відкриття спадщини день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). В постанові Верховного суду України у справі за № 6-164цс12 від 23 січня 2013 року висловлена така правова позиція: в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього. За змістом статей 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 17 травня 2019 року спадкодавець [PERSON] подарував, а [PERSON] (позивач) отримав у дар квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 185-186, т.2). Представник позивача у судовому засіданні не заперечувала того факту, що вказана квартира не входить у спадкову масу після смерті [PERSON] , що є логічно, з урахуванням вказаного вище договору дарування. Отже, відповідачі у справі не успадкували від батька зазначену вище квартиру, її власником є саме позивач, а отже не повинні відшкодовувати позивачу витрати, понесені ним на утримання цієї квартир після смерті спадкодавця. Дійсно, як зазначалось представниками сторін, на цей час відповідачами у судовому порядку оскаржується договір дарування від 17 травня 2019 року, проте рішення у справі наразі не ухвалено, а отже, вказані вимоги щодо витрат на утримання спадкового майна є передчасними, за умови ухвалення рішення суду на користь дітей спадкодавця. Щодо витрат на зберігання автомобіля спадкодавця. Позивачем заявлено вимоги про стягнення солідарно з відповідачів витрати на зберігання автомобіля спадкодавця за період з липня 2016 року по 2021 рік у загальному розмірі - 84000 грн. Як зазначалось вище, за нормою статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця та такі витрати не стосуються утримання майна спадкодавця до його смерті, а отже така вимога за період з липня 2016 року по 23 червня 2019 року є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Стосовно періоду після смерті спадкодавця, суд зазначає таке. На підтвердження заявленої вимоги позивачем до позову долучено договір від 1 березня 2018 року, укладений між позивачем та [PERSON] щодо оренди гаражного боксу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 1.3 договору зазначено, що приміщення надається для зберігання легкового автомобіля Geele M303, д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] . Пунктами 3.1, 4.1 договору визначено, що він укладається на строк з 1 березня 2018 року по 31 січня 2021 року та розмір оренди становить 1500 грн в місяць. До цього договору між сторонами підписано додаток 1 - акт приймання-передачі гаражного боксу від 1 березня 2018 року, на підтвердження оренди позивачем гаражного боксу, зазначеного у договорі та додаток № 2 - акт приймання-передачі від 31 січня 2021 року, на підтвердження повернення позивачем орендодавцю орендоване майно за договором. Крім того, орендодавцем [PERSON] надано розписку позивачу, проте, що ним отримано від позивача кошти у сумі 52500 грн на виконання умов договору від 1 березня 2018 року за весь період оренди з 1 березня 2018 року по 31 січня 2021 року (а.с. 139-143, т.2). Представником відповідачів не заперечувався той факт, що вказаний автомобіль дійсно на праві власності належав спадкодавцю, увійшов у спадкову масу та щодо цього майна відповідачами було подано заяву про прийняття спадщини. Отже, з урахуванням зазначено, з огляду на норми ЦК України, відповідачі мають відшкодувати позивачу витрати, понесені ним на утримання (зберігання) майна, власниками якого вони є як спадкоємці першої черги померлого [PERSON] . Під час розгляду справи судом було встановлено що виключно відповідачі є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . Позивач просив стягнути з них такі витрати солідарно. В той же час, з урахуванням того, що солідарні зобов`язання виникають тільки у випадках, встановлених договором або законом (ст. 541 ЦК України) та, виходячи із вимог статті 1282 ЦК України щодо зобов`язання кожним із спадкоємців особисто задовольнити вимоги кредитора, та рівності частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом, витрати на утримання (зберігання) спадкового майна мають бути розподілені між відповідачами в рівних частках. Отже, з відповідачів підлягають стягненню витрати за період з липня 2019 року по 31 січня 2021 року у загальному розмірі 28500 грн з розрахунку: 1500 грн в місяць х на19 місяців, тобто по 14250 грн з кожного. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 755/3091/16-ц. Щодо перерахування особистих коштів позивача спадкодавцю для власних потреб. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів солідарно коштів, які перераховувались позивачем на банківську карту спадкодавця для особистих потреб останнього за період з липня 2016 року по 28 червня 2019 року у загальному розмірі 77730,13 грн. Як вбачається з долученої до позовної заяви виписки АТ КБ «Приватбанк» щодо рахунку позивача [PERSON] ним дійсно за період з 25 липня 2016 року по 28 червня 2019 року перераховувались кошти на банківську карту [PERSON] . Враховуючи обґрунтування позивача вказаної вимоги, з огляду на суми коштів, що перераховувались позивачем брату, зважаючи на розмір пенсії спадкодавця та інших доходів за вказаний період, що підтверджується відповідною довідкою ГУ ПФУ в м. Києві (а.с. 200, т.2) та ГУ ДПС у м. Києві (а.с. 9, т.3), з огляду на те, що спадкодавець був інвалідом 1 групи з ураженням опорно-рухового апарату, що підтверджується індивідуальною програмою реабілітації інваліда від 28 листопада 2018 року (а.с. 222-223, т.2), з огляду на норми статті 1234 ЦК України, а також відсутність доказів того, що відповідачі протягом 2016-2019 років надавали матеріальну допомогу батьку (кошти на утримання, лікування та догляд), суд вважає заявлену вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 76865,13 грн (за мінусом суми в розмірі 865 грн, що була перерахована позивачем на карту спадкодавця після його смерті, а саме [INFO] ). Поряд з цим, суд зазначає, що вказана сума підлягає розподілу між відповідачами наступним чином: 63785,13 грн з відповідача [PERSON] (50705,13 грн за період з липня 2016 року по 21 березня 2018 року включно та 13080 грн як половина перерахованої позивачем суми за період з 19 червня по 2 грудня 2018 року) та 13080 грн з відповідача [PERSON] (половина суми, перерахованих коштів позивачем за період з 19 червня по 2 грудня 2018 року) з урахуванням того, що [PERSON] [INFO] виповнилось 18 років, а відповідно до приписів статті 202 Сіімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною третьою статті 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (стаття 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частин другої, третьої статті 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши всі надані позивачем докази в їх сукупності на обґрунтування заявлених позовних вимог, оцінивши доводи представника відповідача, з урахуванням приписів норм чинного законодавства України, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, відповідно до статті 13 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги частково ґрунтуються на вимогах закону та частково підтверджені належними, достатнім та допустимими доказами, а тому підлягають частковому задоволенню в загальному розмірі 105365,13 грн та мають бути стягнуті у наступному порядку: 78035, 13 грн з відповідача [PERSON] та 27330 грн - з відповідача [PERSON] . Відповідно до пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 1053,64 грн по 526,82 грн з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial