Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 27.10.2022. 18.11.2022 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 08.12.2022 від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів. 19.12.2022 до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому просив закрити провадження у справи у зв`язку з відсутністю предмету спору. 20.12.2022 позивачем подано відповідь на відзив відповідача [PERSON] 21.12.2022 від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про перенесення судового засідання. 01.03.2023 від представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. надійшла письмова заява про проведення підготовчого судового засідання без її участі. 28.03.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі. 04.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 05.05.2023 від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання про долучення письмових доказів до матеріалів справи. 21.06.2023 від представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі, а також висновок про визначення місця проживання дитини №08-1311 від 12.06.2023. Враховуючи обґрунтовані клопотання сторін та їх представників, судові засідання у даній справі проводились в режимі відеоконференції поза приміщенням суду, з використанням власних технічних засобів учасників. Інших процесуальних дій не вчинялось, рішень не приймалось. В судовому засіданні представник позивача адвокат Хмара М. підтримала позовні вимоги з мотивів, викладених у позові, пояснила, що для забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини необхідним є визначення її місця проживання з матір`ю. Таке рішення суду буде спрямоване на захист дитини, оскільки відповідач погрожує відібрати дитину від матері. Відповідач та його представник адвокат Кисельова М.І. в заперечення позовних вимог в судовому засіданні вказували, що будь-якого спору з приводу визначення місця проживання не існує, малолітній син подружжя [PERSON] постійно проживає з матір`ю позивачем [PERSON] , тому підстави для розв`язання даного спору судом відсутні. Жодних погроз з приводу зміни місця проживання дитини [PERSON] ніколи не висловлював, позовні вимоги є недоведеними Представник третьої особи органу опіки та піклування, виконавчого комітету Рівненської міської ради, в судове засідання не з`явилась, клопотала про розгляд справи у її відсутності, підтримала висновок, складений у відповідності до ст.19 Сімейного Кодексу України та не заперечувала проти задоволення позову. Зважаючи на ту обставину, що на час розгляду справи судом малолітній дитині сторін виповнилось лише 3 роки та 6 місяців, суд приходить до висновку, що дитина такого віку ще неспроможна самостійно та усвідомлено висловити свою думку з приводу обставин справи, що розглядається, у зв`язку з чим, розгляд справи проведено без участі малолітнього. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] . В судовому засіданні сторони визнали ту обставину, що після розірвання їх шлюбу малолітній син проживає разом з матір`ю позивачем [PERSON] в [ADDRESS] . Крім пояснень сторін, ця обставина підтверджується також письмовими доказами довідкою про зареєстрованих осіб №3251 від 20.01.2022 року. При цьому суд констатує, що під час розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] питання про визначення місця проживання малолітньої дитини сторонами не порушувалось і судом не вирішувалось. Також відсутні рішення органу опіки та піклування з приводу підтвердження місця проживання малолітньої дитини [PERSON] . Разом з тим, про наявність спору про місце проживання дитини, на думку суду, свідчить звернення позивача до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради та відсутність при цьому згоди відповідача на позасудове вирішення такого спору, в т.ч. шляхом укладення відповідного договору в порядку, передбаченому ст.157 Сімейного Кодексу України. З огляду на це, на час судового розгляду справи за позовом [PERSON] питання про місце проживання малолітнього [PERSON] не визначено і не підтверджено у встановленому законом порядку. Таким чином, суд відхиляє доводи сторони відповідача про відсутність спору між сторонами, і приходить до висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини саме шляхом винесення відповідного судового рішення сприятиме захисту невизнаних прав малолітньої дитини. По суті заявлених вимог судом встановлено наступне. Як вбачається зі ст.ст.141, 160, 161 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що в даному випадку кожен з батьків малолітнього [PERSON] має житло, самостійний дохід, відсутні відомості про зловживання будь-ким зі сторін алкоголем, наркотичними речовинами, про їх аморальну поведінку, судимості, притягнення до адміністративної відповідальності. З висновку №08-1311 від 12.06.2023 року, наданого органом опіки та піклування виконавчим комітетом Рівненської міської ради вбачається, що проживання малолітнього [PERSON] [INFO] з матір`ю є доцільним і відповідатиме інтересам дитини. Як вбачається зі ст.8 Закону «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Таким чином, при визначенні місця проживання дитини слід враховувати, поряд з іншими обставинами, визначеними законом, також способи виконання батьками своїх обов`язків та їх відповідність інтересам дитини. Згідно правової позиції ВС, висловленої у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 486/709/16-ц, три визначенні місця проживання дитини судам необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, положення чинного сімейного законодавства передбачають, що при вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини, у першу чергу, повинні враховуватись інтереси самої дитини. Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст.18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У рішенні від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України» та у рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказував, що при визначені найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ в своєму рішенні від 07.12.2006 року зазначає, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З урахуванням встановлених обставин справи, на думку суду позивач довела ту обставину, що проживання малолітнього [PERSON] разом з матір`ю найкраще відповідатиме його інтересам, забезпечить фізичний, моральний, духовний розвиток дитини, належний рівень освіти, виховання та підготовку до самостійного життя. Не менш важливою, на думку суду, є та обставина, що з часу свого народження, тобто протягом достатньо тривалого часу, малолітній [PERSON] постійно проживав саме з матір`ю, у вказаному вище житлі, тому визначення місця проживання дитини з матір`ю забезпечить перебування дитини у звичному для неї та найбільш сприятливому в даних умовах середовищі. При цьому суд також враховує, що чинним законодавством передбачено вичерпний перелік обставин, за наявності яких дитину не можна передати на виховання матері - відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір`ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини однак всі ці обставини в даному випадку відсутні. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved