Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними. В обґрунтування позову зазначає, що 04.01.2019 року дізнався з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про прийняття державним реєстратором КП «Готово» Дуднік О.С. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36931789 від 06.09.2017 року, згідно якого належна йому на праві власності квартира [ADDRESS] відчужена невідомій йому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2010 року, який укладений від його імені [PERSON] на підставі довіреності від 06.12.2010 року. Ухвалами суду від 17.04.2019 року за заявою позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучено [PERSON] , у зв`язку із набуттям ним 20.02.2019 року права власності на спірну квартиру, а також залучено приватного нотаріуса КМНО Бойка О.В. до участі у справі в якості третьої особи. Оскільки 06.12.2010 року довіреності на ім`я [PERSON] на розпорядження спірною квартирою [ADDRESS] він не підписував, [PERSON] змінивши предмет позову просить суд визнати указану довіреність та договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 29.12.2010 року між [PERSON] та [PERSON] недійсними; скасувати рішення державного реєстратора КП «Готово» міста Києва Дуднік О.С. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 36931789 від 06.09.2017 року; скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Косенко Л.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45624388 від 20.02.2019 року, реєстраційний номер нерухомого майна 1344087480000; витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1344087480000). У відзивах на позовну заяву [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] просять суд відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість, оскільки [PERSON] ще 23.06.2008 року видав довіреність якою уповноважив [PERSON] бути його представником у всіх органах з питань отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] , однак у зв`язку з присвоєнням об`єкту будівництва іншої поштової адреси - квартира [ADDRESS] , видав нову довіреність, що і була використана при оформленні спірного договору купівлі-продажу. Крім того, відповідачами подано заяви про застосування наслідки спливу строку позовної давності. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20.03.2023 року залучено [PERSON] у якості правонаступника позивача [PERSON] , у зв`язку із його смертю. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, позовні вимоги просила задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини. [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, посилаючись на його безпідставність, просили застосувати строки позовної давності. [PERSON] , [PERSON] , приватний нотаріус КМНО Бойко О.В. та їх представники у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Судом установлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно 20.12.2010 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності, [NUMBER] , виданого 19.09.2008 року Головним управлінням житлового забезпечення (наказ №1514-С/КІ від 02.09.2008 року) (т. 1 а.с. 13). 29.12.2010 року [PERSON] , який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 06.12.2010 року посвідченої приватним нотаріусом КМНО Бойком О.В. за реєстровим № 1637, уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Бойком О.В., реєстровий № 1841 (т. 1 а.с. 10, 12). Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за № СЕ-19/111-21/26399-ПЧ від 12.07.2021 року підпис від імені [PERSON] та рукописний текст « [PERSON] » у довіреності від 06.12.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом КМНО Бойком О.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1637 у графі: «Підпис:» - виконаний не [PERSON] , а іншою особою (т. 2 а.с. 114-122). Як вбачається з інформаціє з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , 04.09.2017 року державним реєстратором КП Київської обласної ради «Готово» міста Києва Дуднік О.С. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний № 36931789 від 06.09.2017 року про реєстрацію права власності на квартиру квартири [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2010 року (т. 1 а.с. 12). За інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо квартири за адресою: [ADDRESS] від 22.11.2021 року, приватним нотаріусом КМНО Косенко Л.А. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 45624388 від 20.02.2019 року на квартиру квартири [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 20.02.2019 року. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом (ч.ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України установлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ч. 3 ст. 237 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За загальним правилом право продажу, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові (ч. 1 ст. 658 ЦК України). Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Власник з дотриманням вимог ст.ст. 387, 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18. Враховуючи, що під час судового розгляду установлено, що довіреність за якою [PERSON] уклав від імені [PERSON] договір купівлі-продажу належної останньому квартири [ADDRESS] [PERSON] не підписувалась, суд дійшов висновку про визнання цих правочинів недійсними. З огляду на встановлення факту вибуття спірної квартири з володіння власника поза його волею ця квартира підлягає витребуванню від останнього набувача, а рішення державних реєстраторів щодо державної реєстрації на цю нерухомість - скасуванню. Доводи відповідачів про волевиявлення [PERSON] на уповноваження [PERSON] на вчинення дій, пов`язаних із розпорядженням спірною квартирою шляхом видання 23.06.2008 року іншої довіреності правового значення для вирішення спору не мають, оскільки спірний договір купівлі-продажу укладався [PERSON] на підставі довіреності від 06.12.2010 року, яку позивач не підписував. Окрім цього, доказів використання довіреності від 23.06.2008 року по відношенню до квартири [ADDRESS] відповідачами суду не надано, відомості, що додаткова угода від 21.07.2008 року та акт прийому-передачі об`єкту інвестування підписані саме [PERSON] на підставі цієї довіреності відсутні. При цьому, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки [PERSON] довіреність від 06.12.2010 року на розпорядження спірною квартирою не підписував, під час підписання договору купівлі-продажу присутній не був, відомості про відчуження квартири у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно були внесені тільки 04.09.2017 року, суд не має підстав вважати, що позивач об`єктивно міг довідатись про порушення його права раніше реєстрації прав на нерухоме майно у державному реєстрі, а відтак звертаючись до суду з позовом у лютому 2019 року [PERSON] трьохрічний строк на захист його порушеного права не пропущено. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів на користь позивача сплачений судовий збір.

Outcome: approved