Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

[PERSON] 15 травня 2023 року звернулась до суду з позовом до відповідачки про відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 гривень, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 06 липня 2020 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, [PERSON] перебуваючи на городі свого домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] на ґрунті неприязних відносин, в ході словесної сварки, діючи умисно, тримаючи кабачок в лівій руці, нанесла ним позивачці один удар по правій частині обличчя, спричинивши цим тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин в скроневій області. Продовжуючи свої протиправні дії [PERSON] нанесла позивачці удар дерев`яною палицею по спині, спричинивши цим тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні тулуба ліворуч, які по ступеню тяжкості відносяться до легких. У зв`язку з чим позивачка звернулась до правоохоронних органів, внаслідок чого умисні дії [PERSON] були кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, а згідно вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року по справі № 192/1380/20 [PERSON] була визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України. Позивачка вважає, що [PERSON] своїми умисними, протиправними діями спричинила їй моральну шкоду, яка виражається у моральних стражданнях, які виникли у зв`язку із завданням останній тілесних ушкоджень, внаслідок яких вона постійно відчуває тривогу, пригніченість, перестала довіряти людям, почуває себе беззахисною. З огляду на вищенаведені обставини позивачка просила стягнути з відповідачки завдану моральну шкоду, яку вона оцінила у розмірі 150 000 гривень 00 копійок. Позивачка, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Суд вважає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка позивачки не перешкоджає розгляду справи. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Відзив на позов не надав. Ухвалою суду від 05 липня 2023 року постановлено здійснення розгляду справи в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази в їх сукупності вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спірні відносини сторін регулюються положеннями ЦК України. Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч.2\~ст.16 ЦК України\~спосіб, зокрема, шляхом відшкодування майнової та немайнової (моральної) шкоди. Судом встановлено, що вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року у справі № 192/1380/20, який набрав законної сили 29 жовтня 2020 року, [PERSON] було визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України (а.с.10-12). Вказаним вироком встановлено, що [PERSON] , 06 липня 2020 року приблизно о 09 годині 00 хвилин, знаходячись на городі території домоволодіння, розташованого на [ADDRESS] , на грунті неприязненних відносин під час сварки, діючи умисно, тримаючи кабачок в лівій руці нанесла ним один удар [PERSON] по правій частині обличчя, спричинивши [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді набряку мяких тканин в скроневій області праворуч. Після чого [PERSON] пішла до свого подвіря та продовжуючи свою злочинну діяльність цього ж дня приблизно о 09 годині 10 хвиилн [PERSON] повернулась на город території домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] , де діючи умисно нанесла один удар по спині [PERSON] дерев`яною палицею, яку тримала в руках, спричинивши [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні тулуба ліворуч та набряку м`яких тканин на задній поверхні тулуба ліворуч. Своїми умисними діями [PERSON] спричинила [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді синця на задній поверхні тулуба ліворуч та набряку м`яких тканин в скроневій області праворуч та на задній поверхні тулуба ліворуч, які по ступеню тяжкості відносяться до легкого ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що при звичайному перебігу мають незначні скороминущі наслідки (а.с.10-12). Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 82 ЦПК України вирок суду\~в кримінальному\~провадженні,\~ який\~набрав законної\~сили,\~є обов`язковим\~для суду,\~що розглядає\~справу про\~правові наслідки\~дій чи\~бездіяльності особи,\~стосовно якої\~ухвалений вирок,\~лише в\~питанні,\~чи мали\~місце ці\~дії (бездіяльність)\~та чи\~вчинені вони\~цією особою. Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, судом встановлено, що відповідачка 06 липня 2020 року приблизно о 09 годині 00 хвилин завдала позивачці легкі тілесні ушкодження, а протиправність дій [PERSON] , її вина та причинно-наслідковий зв`язок між нанесенням тілесних ушкоджень та завданою шкодою, заподіяною ушкодженням здоров`я [PERSON] внаслідок вчинення кримінального проступку, підтверджуються обставинами, встановленими вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2020 року у справі № 192/1380/20, що набрав законної сили 29 жовтня 2020 року. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення. При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді. В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачена ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Оскільки судом було встановлено наявність вини [PERSON] у спричиненні легких тілесних ушкоджень [PERSON] , внаслідок чого були порушені її законні права, тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України ці обставини не потребують додаткового доказування. Суд вважає, що у зв`язку із зазначеним позивачка зазнала страждань, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідачки щодо неї, ушкодженням її здоров`я, що змусило її нервувати, створило певний дискомфорт, порушило звичайний режим її життя. У зв`язку із зазначеним суд приходить до висновку, що позивачці було завдано моральну шкоду, порядок відшкодування якої врегульовано положеннями ст. ст. 23, 1167 ЦК України. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує характер вчиненого кримінального проступку, ступінь вини відповідачки, характер немайнових втрат, глибину фізичних та душевних страждань позивачки та дійшов висновку, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди у сумі 150 000 гривень 00 копійок є завищеним, а з відповідачки необхідно стягнути на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 5 000 гривень 00 копійок, що буде відповідати принципу розумності та справедливості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, витрати по справі покладаються на відповідачку пропорційно розміру задоволених вимог. В той же час, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що розмір судового збору в разі якщо позовна заява про відшкодування моральної шкоди становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, вказаним Законом імперативно встановлено мінімальний розмір судового збору на рівні 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на день подання позову становить 2 684 гривні 00 копійок. У зв`язку з тим, що розмір задоволених позовних вимог та стягнутої з від повідки моральної шкоди передбачає сплату позивачкою судового збору в мінімально встановленому розмірі, тому суд вважає, що з відповідачки підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір, сплачений нею під час звернення з позовом до суду.

Outcome: partial