Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

До Подільського районного суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 13.08.2021 року укладено договір у формі заяви про приєднання №2584863/161216 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). В своїй заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою заяви на приєднання, відповідач просив банк надати йому кредит на споживчі потреб шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банк встановив відповідачу кредит у сумі 20 000,00 грн. зі сплатою 0,001 % річних. Позивачем свої зобов`язання за договором було виконано, шляхом надання відповідачу кредиту у встановленому договорі розміру. Проте відповідач порушив умови договору щодо повернення кредиту у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості у розмірі 22 936 грн. 16 коп., з якої: заборгованість за основним боргом - 19 608 грн. 67 коп.; проценти та комісія за користування кредитом - 2 693 грн. 43 коп.; 568 грн. 10 коп. - комісія; розмір 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 35 грн. 46 коп., розмір 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 11 грн. 25 коп.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 19 грн. 25 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 липня 2022 року, головуючим суддею у справі визначено Лещенко О.В. 21 липня 2022 року року ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва прийнято до провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки, не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що між [PERSON] та AT «Ощадбанк» 13 серпня 2021 року укладено договір у формі заяви про приєднання № 2584863/161216 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). На виконання умов договору банком було відкрито клієнту картковий рахунок на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та інформаційних стендах, що знаходяться у приміщеннях установ банку, надано картку та ПІН - конверт до неї. В своїй заяві на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту), яка є складовою заяви на приєднання, відповідач просив банк надати йому кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на його кредитний рахунок. Банк встановив відповідачу ліміт (відновлювальну кредитну лінію) у сумі 20 000 грн. 00 коп. зі сплатою 0,001 % річних. Комісійна винагорода за обслуговування використаної частково встановленого кредиту складає 3,2 % від використаної частини встановленого кредиту та сплачується щомісячно у всіх випадках. Згідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У зв`язку з невиконанням відповідачем вимог договору, станом на 28 жовтня 2021 року утворилась заборгованість, яка становить 22 936 грн. 16 коп., з якої: заборгованість за основним боргом - 19 608 грн. 67 коп.; проценти та комісія за користування кредитом - 2 693 грн. 43 коп.; 568 грн. 10 коп. - комісія; розмір 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 35 грн. 46 коп., розмір 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 11 грн. 25 коп.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів - 19 грн. 25 коп., а також витрати по сплаті судового збору. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Зважаючи на приписи п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Приписами ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На момент розгляду справи відповідач не сплатила зазначену суму заборгованості. Будь-яких доказів, що підтверджують невідповідність розміру заборгованості умовам кредитного договору, суду надано не було. Розрахунок заборгованості відповідачем жодним чином не спростований. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов`язань, суд вважає за можливе задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 22 936 грн. 16 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову даної категорії позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 3083 від 14 червня 2022 року. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн. підлягають стягненню з відповідача на корить позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved