Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Виконавчий комітет Малинської міської ради звернувся в суд з позовом до [PERSON] в якому просить: - позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] ; - передати малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] під опікування виконавчому комітету Малинської міської ради; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та пояснила, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями і у зв?язку з цим не виконує свої батьківські обов?язки щодо виховання дітей та не приділяє увагу їх навчанню. Під час останньої перевірки було встановлено, що вона залишила дітей без нагляду і у зв?язку з цим діти були поміщені до патронатної сім?ї. За таких обставин просить позов задовольнити. Відповідач і її представник заперечили проти позову та пояснили, що дійсно у відповідача бувають проблеми з алкоголем, але вона ніколи не залишала дітей без нагляду та завжди приділяє увагу їх вихованню та навчанню. Під час візиту представників органу опіки та піклування її вдома не було, оскільки вона в цей час домовлялась спарувати корову. Діти бути під наглядом старшого сина, якому виповнилось 26 років. Однак не дивлячись на це, орган опіки та піклування забрав дітей та помістив їх до патронатної сім?ї. Вважають, що відсутні підстави для задоволення позову. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтв про народження відповідач [PERSON] є матір?ю двох малолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] (а.с. 3, 4). З витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження вбачається, що відомості про батьків вищевказаних дітей записані за вказівкою матері відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с. 5-6). Відповідно до соціальної картки сім?ї № 19/20 сім?я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом з 22.03.2021 року (а.с. 41-48). Під час здійснення соціального супроводу було встановлено, що відповідач іноді перебуває у стані алкогольного сп`яніння і у зв?язку з цим проходила лікування від алкогольної залежності. Також, згідно повідомлення відділення поліції, 02.06.2021 року вона притягувалась до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП за невиконання обов?язків щодо виховання дітей (а.с. 8). В той же час умови проживання дітей задовільні, а відповідач прислухається до порад соціальних працівників. В період з 10.02.2022 року по 14.02.2022 року соціальними працівниками проводилась оцінка потреб сім?ї [PERSON] , що підтверджено актом та висновком (а.с. 33-38), з якими відповідача не ознайомлено. В них зазначено, що в період зловживання [PERSON] алкогольними напоями її діти не отримують достатнього харчування. На момент відвідування відповідач була відсутня за місцем проживання, а тому діти були передані в патронатну сім?ю. Однак в акті та висновку не зазначено коли саме [PERSON] була відсутня за період з 10.02.2022 року по 14.02.2022 року та з яких причин діти, які були під наглядом старшого брата, передані в патронатну сім?ю. Свідок [PERSON] показала, що сім?я [PERSON] перебуває на обліку соціального супроводу вже більше 10 років. Причиною цьому є невиконання батьківських обов`язків та зловживання алкоголем. Неодноразово лікувалась і на певний період змінювала свій спосіб життя, але потім знову зловживала алкоголем та залишала дітей без нагляду. 10.02.2022 року дітей було вилучено із сім?ї і поміщено до патронатної сім?ї, оскільки діти були в занедбаному стані, відсутні продукти харчування, в будинку було холодно. На сьогоднішній день відповідач не вживає алкоголь, веде здоровий спосіб життя та доглядає домашнє господарство. Вона періодично показувала довідки про те, що добровільно проходила лікування від алкогольної залежності. Свідок [PERSON] показала, що вона є патронатним вихователем і у її патронатну сім?ю було поміщено дітей відповідача. Вони були брудні та голодні. [PERSON] приїжджала та навідувала своїх дітей. Вона привозила їм молочні продукти, солодощі, розмальовки і інші речі, які вони попросять. Відповідач завжди була твереза. Свідок [PERSON] показав, що він є сином відповідача і допомагає матері утримувати домашнє господарство та глядіти свої молодших братів, оскільки мати їздить на базар продавати молочні продукти. Одного разу, коли він був у матері, до неї приїхали соціальні працівники з інспектором поліції та забрали дітей. Матері в цей час вдома не було, але в будинку було натоплено та була їжа. Свідок [PERSON] показала, що відповідач є її молодшою сестрою. Їй відомо, що дітей відповідача забрали до патронатної сім?ї, оскільки відповідача не було вдома. В той час, коли забирали дітей, в будинку було натоплено і були продукти харчування, які відповідач купила на передодні на базарі в Малині. Крім того дітей глядів її старший син [PERSON] . Свідок з відповідачем постійно провідувала дітей в патронатній сім?ї. На її погляд відповідач може доглядати дітей, хоч їй і тяжко, адже вона виховує їх сама без чоловіка. Однак на даний час вона вже рік не вживає алкогольних напоїв, так як пройшла курс лікування, та займається домашнім господарством. Свідок [PERSON] показала, що вона працювала вчителькою і син відповідача [PERSON] навчався у її класі. Дитина йшла до школи завжди охайна та чиста і у неї завжди була їжа. Жодних нарікань до відповідача стосовно невиконання нею батьківських обов`язків ніколи не виникало. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Так, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Отже, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З урахуванням викладеного, суд оцінивши вищевказані докази, дійшов переконання, що відповідач прислухалась до порад соціальних працівників, намагалася змінити свою поведінку і врешті решт змінила її. Про це свідчать ті факти, що вона пролікувалась від алкогольної залежності, відмовилась від вживання алкогольних напоїв, займається домашнім господарством та переймається потребами дітей. У зв?язку з цим відсутні правові підстави для застосування такого виняткового (крайнього) заходу, як позбавлення батьківських прав. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с. 9-10), оскільки він не враховує позитивні зміни в поведінці відповідача і в ньому відсутнє обґрунтування, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дітей. За таких обставин суд відмовляє позивачу в позбавленні відповідача батьківських прав. Відповідно до ст. ст. 161, 167 Сімейного кодексу України діти можуть бути передані під опікування органу опіки та піклування у випадку відібрання дітей від осіб, з якими вони проживають, або у випадку позбавлення батьків батьківських прав. Оскільки суд не прийняв рішення про відібрання від відповідача дітей та не позбавив відповідача батьківських прав, то суд відмовляє в задоволенні позову і в частині передачі дітей під опікування виконавчому комітету Малинської міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Оскільки суд не позбавив відповідача батьківських прав і суду не надано доказів того, що відповідач ухиляється від утримання своїх дітей, то суд відмовляє і в задоволенні позову в частині стягнення аліментів. Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі Закону України «Про судовий збір». З відповідача судовий збір суд не стягує, оскільки в задоволенні позову позивачу відмовлено повністю. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed