Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

В лютому 2023 р. [PERSON] звернулась до суду з позовом з урахуванням уточненої позовної заяви до Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві про зобов`язання вчинити дії, в якому просила суд зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату спадкоємцю суми страхових виплат за період з 01.12.2015 р. по 31.09.2020 р., належних спадкодавцю [PERSON] . Позовні вимоги вмотивовані тим, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , який до грудня 2015 р. отримував щомісячну страхову виплату по втраті непрацездатності в результаті професійного захворювання. [INFO] помер [PERSON] . Позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Під час оформлення спадщини після смерті [PERSON] позивач дізналась, що з 01.12.2015 р. були припинені щомісячні страхові виплати [PERSON] , внаслідок закінчення терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. На думку позивача, припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Вказане стало підставою для звернення до суду з позовом. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо його задоволення, підтверджує, що з 01.12.2015 р. було припинено страхові виплати [PERSON] у відповідності з ст. 46 п.6, 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». З 01.12.2015 р. [PERSON] не звертався з довідкою ВПО, а тому постанова про продовження страхових виплат не виносилась. Звертає увагу, що дії Управління щодо припинення страхових виплат [PERSON] не оскаржувались, а тому відсутня заборгованість по нарахуванню страхових виплат з 01.12.2015 р. по день його смерті. Вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. У відповіді на відзив представник позивача звертає увагу, що право громадянина на призначення йому страхових виплат не можна пов`язувати з такою умовою, як постійне місце проживання або відсутністю довідки про ВПО, а держава зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа,якій призначені страхові виплати. Підтримує доводи позовної заяви в частині того, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Ухвалою судді від 03.02.2023 р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Протокольною ухвалою суду від 25.04.2023 р. замінено відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві на Головне Управління Пенсійного фонду України в м.Києві Ухвалою суду від 25.04.2023 р. витребувано у з Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , [INFO] , що помер [INFO] . Ухвалою суду від 31.05.2023 р. клопотання представника відповідача від 23.05.23 про зупинення провадження у цивільній справі №761/3952/23, - залишити без задоволення. В судовому засіданні представник позивач позов підтримав за викладених у позовній заяві обставин, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечила щодо задоволення позову. За приписами ч. 1 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтва про народження, одруження. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на майно. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] [PERSON] звернулась до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] . Згідно відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 10.03.2021 р., яка міститься в матеріалах спадкової справи, та надана за запит державному нотаріусу, [PERSON] перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Єнакієве. З червня 2014 р. м. Єнакієве знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 р. по 30.11.2015 р. у Правобережному відділенні управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування у м. Києві. З 01.12.2015 р. відділенням було припинено нарахування щомісячних страхових виплат. З 01.12.2015 р. по день смерті [INFO] [PERSON] не набув статус ВПО та не звертався із завою для продовження щомісячних страхових виплат до будь-яких відділень управлінь виконавчої дирекції фонду соціального страхування, тому страхові виплати йому не нараховувались, а отже недоотримані суми страхових виплат відсутні. Схожу за змістом відповідь надало Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в м. Києві від 02.02.2021 р., на за запит [PERSON] , за якою щомісячні страхові виплати [PERSON] припинені з 01.12.2015 р. у зв`язку з закінченням терміну дії довідки про взяття на облік ВПО відповідно до постанови КМУ №509. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України). Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що: - цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, відповідно до Конституції України та основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування станом на момент виникнення спірних правовідносин визначав Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VII та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого. Згідно зі статтею 28 зазначеного Закону № 1105-XIV грошові суми, які згідно зі статтею 21 цього Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Статтею 40 вказаного Закону (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18) вказано, що «підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України». Тому припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Зазначений висновок узгоджується із позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 та від 26.04.2022 р. у справі № 335/5529/20-ц. З огляду на викладене, позивач, спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат у порядку спадкування за заповітом. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначив, що [PERSON] з 01.12.2015 р. були припинені страхові виплати у зв`язку закінченням строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи на підставі ч. 6 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції станом на 01.12.2015 р.). Статтею 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції станом на 01.12.2015 р.) передбачені підстави припинення страхових виплат і надання соціальних послуг, так п.6 ч.1 ст. 46 даного Закону визначено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються, зокрема, в інших випадках, передбачених законодавством. Однак, ні ст. 46 Закону, ані будь-який інший закон не містить підстави для припинення страхових виплат, у зв`язку закінченням строку дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Крім того, ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке права закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України. Вказаного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 12.02.2020 р. у справі № 642/6946/18. Таким чином, враховуючи наведене, батьку позивача [PERSON] з 01.12.2015 року були припинені страхові виплати у спосіб не передбачений діючим законодавством. Враховуючи, що померлий [PERSON] за життя мав право на нарахування та виплату страхових виплат за період з 01.12.2015 року по 21.09.2020, тому спадкоємець [PERSON] відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за заповітом, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний здійснити нарахування та виплату їх саме спадкоємцю. При цьому, спосіб захисту у вигляді зобов`язання здійснити нарахування та виплату спадкоємцю сум страхових виплат, належних спадкодавцю, відповідає сталій позиції Верховного Суду в постанові від 14.02.2022 р. у справі №243/13575/19. Згідно Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» цей Закон набирає чинності з 1 січня 2023 рокуПрипинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання Головного Управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити нарахування та виплату спадкоємцю [PERSON] суми страхових виплат за період з 01.12.2015 по 21.09.2020, належних спадкодавцю [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останньою, які складаються з судового збору в розмірі 1073,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved