Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

07 червня 2023 року заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Великомихайлівська селищна рада Роздільнянського району Одеської області в якій він просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме договору міни житлових квартир від 25.06.1997 року, серія НА № 0314403, зареєстрованого в реєстрі за № 491, посвідчений державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області Губатову Вагіфу Зарбали огли. Свої вимоги мотивує тим, що 25.06.1997 року державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області був посвідчений договір міни житлових квартир між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про що до реєстру було внесено запис № 491. У вказаному договорі державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області було допущено помилку у написанні по батькові [PERSON] . Відповідно до паспорта громадянина України, його прізвище , ім`я та по батькові: [PERSON] , тоді як у договорі по батькові вказано: « [PERSON] ». Оригінал цього договору знаходиться у нього. Маючи намір привести у відповідність до діючого законодавства його правовстановлюючі документи та в подальшому скористатися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження своїми правами щодо володіння , користування та розпорядження нерухомим майном, передбаченим ст. 41 Конституції України, 19.05.2023 року він звернувся із заявою до Державного реєстратора прав на нерухоме майно (квартиру) 24.05.2023 року Державний реєстратор прийняв рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій, у зв`язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження , а саме: дані заявника [PERSON] , а саме « по батькові» не відповідає даним в правовстановлюючому документі ( рішення державного реєстратора додається). Для подальшого розпорядження своєю квартирою, йому необхідно встановити, що договір міни житлових квартир від 25.06.1997 року дійсно належить йому [PERSON] , адже по батькові в ньому і в паспорті різниться , що заважає йому укладати будь-які угоди та здійснювати право володіння, користування та розпорядження власним майном. Починаючи з 1997 року він проживає та зареєстрований за адресою, вказаною у договорі міни житлових квартир: [ADDRESS] . За вказаною адресою, також зареєстровані та проживають його дружина [PERSON] та син [PERSON] , які також вказані у договорі міни житлових квартир тає співвласниками квартири. Оригінали свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження [PERSON] знаходиться у нього. Також, факт реєстрації за вказаною адресою підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщені /будинку осіб № 437 від 10.05.2023 року, виданого адміністратором Центру надання адміністративних послуг Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області. Отримати будь-який інший документ неможливо, оскільки відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно таїх обтяжень», державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідальності законодавству і поданим /отриманим документам . Відповідно до п 7.7. загального порядку проведення державної реєстрації прав, затвердженого Постановою Кабінету МіністрівУкраїни від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації прав заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації , передбачені Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим порядком Порядком. Підтвердження права власності на нерухоме майно, в даному випадку, квартири буде Договір міни житлових квартир, іншого порядку реєстрації права власності на нерухоме майно ( квартиру) чинне законодавство не передбачає. В судове засідання заявник не з`явився, в матеріалах справи наявна заява в якій він просить розглядати справу у його відсутність за наявними в матеріалах справи документами. Представник заінтересованої особи Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надійшла заява в якій вони просять розглядати справу у їх відсутність , заперечень не мають. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із п. 6 ч. 1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Глава 6 ЦПК України, а також\~постанова Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії, при цьому факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. В матеріалах справи наявна копія паспорта громадянина України серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , виданого 25 червня 2003 року Великомихайлівським РВ УМВС України в Одеській області. Також в матеріалах справи наявний довір міни житлових квартир серії НА 0314403 посвідчений державним нотаріусом Великомихайлівської державної нотаріальної контори Одеської області Морганюк Н.Д. від 25 червня 1997 року, з якого, зокрема, вбачається, що [PERSON] ї її члени сім`ї [PERSON] , [PERSON] , міняють належну їм квартиру [ADDRESS] за заявою власника відчужується одна двокімнатна №8 1-коридор 3,6 кв.м., 2-кімнатна - 12,1 кв.м, 3 кімната 16,9 кв.м, 4-х кухня 5,8 кв.м., 5 ванна 2,5 кв.м. загальною площею 29 кв.м на належну [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартиру [ADDRESS] загальною площею 432,7 кв.м. за заявою власника відчужується : одна однокомнатная квартира [ADDRESS] , 1- коридор 2,4 кв.м, 2- ванная 2,5 кв.м, 3 кухня 5,8 кв.м. , 4- комната 25,8 кв.м., 5 балкон - 2,7 кв.м. загальною площею 15, 8 кв.м. Також в матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , що знаходиться у власності [PERSON] . Крім того, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про укладання шлюбу, з якого вбачається, що 02 жовтня 1987 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу був зроблений актовий запис № 171. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Також в матеріалах справи наявна копія витягу № 437 про зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, з якого вбачається, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 30.12.1997 року, [PERSON] , [INFO] з 14.10.2010 року; [PERSON] , [INFO] з 30.12.1997 року; [PERSON] , [INFO] , [INFO] . Крім того, в матеріалах справи наявна копія рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 67731085 від 24 травня 2023 року, з якого вбачається, що [PERSON] відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою у зв`язку із тим, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, а саме: дані заявника [PERSON] , а саме по батькові не відповідає даним в правовстановлюючому документі. Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно п. 12Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПКфакту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення (для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Відповідно до ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. У справах даної категорії, разом із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа заявник повинен подати достовірні дані про те, що встановлення факту породжує для нього юридичні наслідки і не пов`язане із спором про право. Тобто можливість встановлення судом будь-якого юридичного факту, законодавець пов`язує з настанням для заявника певних юридичних наслідків. Разом з тим, заявником не доведено, що встановлення факту належності правовстановлюючого документа породжує для нього будь-які юридичні наслідки. Згідно п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»\~при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, вони мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо). 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Таким чином, згідно норм чинного процесуального законодавства, для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. Суд виходить з вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України за якою доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, заявником не надано жодних належних та допустимих доказів з приводу позасудового вирішення даного питання, а саме: доказів звернення до Великомихайлівської державної нотаріальної контори з приводу виправлення помилки в написанні по- батькові заявника в договорі міни житлових квартир. Також суд вважає за необхідне зазначити і про таке. Згідно з роз`ясненями викладеними в п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них. Відповідно до п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року\~(з наступними змінами) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам слід мати на увазі, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатися за участю заявників і заінтересованих осіб. Заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи мають право подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії, передбачені\~ЦПК України. Між тим, заявник в своїй заяві не вказав дійсно заінтересовану особу. При визначенні кола заінтересованих осіб слід враховувати їх юридичний інтерес не тільки особистого і майнового характеру, але і той, що в окремих випадках має державний і правовий характер. У зв`язку із цим до заінтересованих осіб слід віднести: осіб, взаємовідносини яких із заявником залежать від мети факту, що підлягає встановленню; організації і установи, в яких заявник реалізовуватиме рішення про встановлення юридичного факту, тобто в яких будуть здійснені права осіб, що виникли внаслідок судового встановлення юридичного факту; організації та установи, які згідно із законом мали б засвідчити той чи інший юридичний факт, але з тих чи інших причин своєчасно цього не зробили і така можливість вже втрачена. Саме ці три групи заінтересованих осіб повинні притягуватися до участі у справах окремого провадження. До першої групи заінтересованих осіб належать фізичні та юридичні особи, взаємовідносини яких із заявником залежать від обставин, що підлягають встановленню і можуть вплинути на їх права та обов`язки. Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, притягнення (вступ) цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту своєчасно заявити про порушення чи оспорювання їх суб`єктивних прав у зв`язку із встановлюваним судом фактом. Заінтересовані особи беруть участь у справах окремого провадження з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Але на відміну від заявника ці особи самі не порушують справу, а вступають у вже розпочатий процес з власної ініціативи або притягуються до участі в справі судом. На заінтересовану особу так само, як і на заявника, поширюється законна сила судового рішення. Істотна відмінність між ними полягає в тому, що у заявника певне суб`єктивне матеріальне право залежить від обставин, без судового встановлення яких він позбавлений можливості здійснити його, а права заінтересованої особи перебувають у визначеному стані, тобто заінтересована особа на момент судового розгляду справи вже має такі права (наприклад інші спадкоємці за законом) або коли вона бере участь у процесі з метою захисту інтересів інших осіб (держави). Значення правильного визначення заінтересованих осіб і притягнення їх до участі в розгляді справ даного виду провадження полягає в тому, що лише за участі заінтересованих осіб можна встановити наявність або відсутність у даній справі спору про право, об`єктивно розглянути всі подані заявником докази тощо. Не встановлення кола заінтересованих осіб призводить до позбавлення можливості їх вступити в процес для захисту своїх охоронюваних законом інтересів, внаслідок чого не одержують всебічного з`ясування всі фактичні обставини справи. Заінтересованою особою заявник визначив Великомихайлівську селищну раду Роздільнянського району Одеської області. Відповідно до ч.3\~ст. 294 ЦПК України\~справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 ЦПК України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Виходячи з цього, залучення належної заінтересованої особи цілком розраховане лише на ініціативу заявника. Якщо відсутня така ініціатива, або згода заявника, суд не має права залучати іншу заінтересовану особу замість неналежної. Крім того, суд був позбавлений можливості роз`яснити це заявнику, оскільки через канцелярію суду від заявника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. У пункті 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~роз 'яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов 'язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду. Оскільки до справи залучено неналежну заінтересовану особу, суд позбавлений можливості повно, всебічно дослідити існуючі правовідносини та прийняти рішення. У зв`язку з зазначеним, суд вважає, що подання заявником заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів є передчасним, тому у її задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed