Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

28 березня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 серпня 2020 року, від якого сторони дітей не мають. Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через те, що вони різні за характером люди з різними поглядами на життя. Сімейні стосунки припинені в восени 2022 року та більше не поновлювались. Позивачка наполягає, що подальше перебування у шлюбі з [PERSON] неможливе. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала, строк на примирення просила не надавати, повідомила, що звернутися до органу ДРАЦС для розірвання шлюбу зі спільною заявою не має можливості, оскільки з відповідачем не спілкується. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. З огляду на неявку учасників у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наданих письмових матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Припинення шлюбу визначено главою 11 Сімейного кодексу України. Враховуючи вказані обставини, суд вважає за доцільне застосувати в даному випадку вимоги вказаної глави з урахуванням заявлених вимог. Згідно вимог ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд вправі постановити рішення про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони в справі [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 05 серпня 2020 року Ізяславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) актовим записом № 55, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 05 серпня 2020 року, копія якого додана до матеріалів справи. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. Також, судом встановлено, що фактично підстав вважати можливим збереження сім`ї немає, шлюбно-сімейні стосунки сторони не підтримують, про що у позовній заяві зазначила позивачка, проти чого не надав заперечень відповідач. Намірів на відновлення сімейних стосунків позивачка не має, наполягає, що вони з відповідачем різні за характером люди з різними поглядами на життя. Відповідач жодних заперечень проти доводів позивачки суду не подав. Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу. Зокрема, особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зважаючи, що відсутні будь-які підстави для примирення сторін, подружжя фактично припинило шлюбні стосунки, враховуючи категоричну позицію позивачки про необхідність розірвання шлюбних відносин, та згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд вважає, що шлюб підлягає розірванню, оскільки подальше проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них.

Outcome: approved