Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У вересні 2022 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , треті особи: Друга київська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Герасименко Наталія Миколаївна про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, скасування державної реєстрації та визнання права власності на квартиру. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що вона та її покійний батько, [PERSON] , є співвласниками квартири [ADDRESS] . В травні 2020 року їй стало відомо від своєї матері, [PERSON] , яка в свою чергу в цей же час дізналася від невстановлених працівників поліції, що 25.11.2019 року 16:01:21 приватним нотаріусом Герасименко Наталією Миколаївною КМНО було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 7-81, виданий 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою. Позивач вважає, що реєстраційні дії були проведені на підставі підроблених документів, оскільки а ні вона, а ні її покійний батько не підписували договір купівлі-продажу квартири, серія та номер 7-81, від 28.02.2012 року. Позивач зазначає, що 28.02.2012 року вона перебувала за межами України. У позові наголошується, що Друга київська державна нотаріальна контора надала офіційну відповідь, що Другою київською державною нотаріальною конторою 28.02.2012 року договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , серія та номер 7-81, не посвідчувався. Тобто, державна реєстрація речових прав на квартиру була здійснена неправомірно, на підставі неіснуючого договору. На підставі викладеного, позивач вважає, що порушені її права як співвласника та спадкоємиці спірної квартири, а тому просить визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , серія та номер 7-81, виданий 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою; припинити право [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 34365568; дата, час державної реєстрації: 25.11.2019 16:01:21; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер: 49914615 від 28.11.2019 14:38:45, приватний нотаріус Герасименко Наталія Миколаївна, КМНО, м. Київ; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1972753980000; визнати право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на частину за [PERSON] та частину за [PERSON] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.09.2022 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву. 07.11.2022 року від представника відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату, оскільки він потребує часу для ознайомлення з матеріалами справи. 24.11.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву та заява про застосування строків позовної давності, в яких він просить відмовити у задоволенні позову повністю. 29.11.2022 року від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. 14.12.2022 року від відповідача надійшло заперечення проти відповіді на відзив. 15.03.2023 року від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , серія та номер 7-81, виданий 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою; припинити право [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності, номер запису про право власності: 34365568; дата, час державної реєстрації: 25.11.2019 16:01:21; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер: 49914615 від 28.11.2019 14:38:45, приватний нотаріус Герасименко Наталія Миколаївна, КМНО, м. Київ; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1972753980000; поновити право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на частину за [PERSON] та частину за [PERSON] . Також 15.03.2023 року від позивача надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року клопотання представника позивача - адвоката Кормушиної О.І. про витребування доказів було задоволено. Від третіх осіб пояснення по суті спору не надходили. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07.09.2022 року по справі № 759/10975/22 було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.03.2023 року закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду по суті. 20.04.2023 року від нового представника відповідача надійшла заява про перенесення судового засідання на іншу дату, оскільки він потребує часу для ознайомлення з матеріалами справи. Представник позивача проти відкладення розгляду справи не заперечувала. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні позову. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку, що позов, з урахуванням уточнених позовних вимог, підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та, померлий [INFO] , [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 15 квітня 2002 року, відповіддю КП КМР « КМ БТІ » від 14.09.2022 № 062/14-8051 (И-2022). Також на виконання ухвали суду про витребування доказів, до суду надійшов лист КП КМР « КМ БТІ » від 29.03.2023 року № 062/14-3978 про те, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР « КМ БТІ » квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за [PERSON] ( ), [PERSON] ( ) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 15.04.2002 року. До відповіді КП КМР « КМ БТІ » від 29.03.2023 року № 062/14-3978 долучена копія свідоцтва про право власності на житло від 15.04.2002 року(ас. 11). Судом встановлено, що співвласник спірної квартири [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.08.2022 року № [NUMBER] . [PERSON] є єдиною спадкоємицею померлого, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] . Як встановлено судом, позивач з 2000 року по серпнь 2021 року проживала на території Швейцарії. На момент смерті батька, вона також перебувала за межами України. Після смерті батька позивача, в зв"язку з її перебуванням за кордоном, усіма питаннями пов`язаними зі спірною квартирою займалася колишня дружина померлого, мати позивачки, [PERSON] . Також судом встановлено, що в травні 2020 року матері позивача працівник поліції ( дільничний ) повідомив, що квартиру було продано в 2012 році, в зв"язку з чим мати позивачки в травні 2020 року подала заяву до поліції про незаконне заволодіння квартирою, але працівники поліції не відреагували на цю заяву. Ухвалою Святошинського районого суду м. Києва було зобов`язано органи досудового розслідування внести відомості до ЄРДР та провести досудове розслідування, але ухвала суду не була виконана . З того часу невстановлена особа змінила в квартирі замки і почала нею користуватися. Судом встановлено, що [PERSON] до моменту своєї смерті проживав в спірній квартирі та в цій квартирі помер [INFO] , що підтверджується відповіддю Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 12 вересня 2022 року № К-1464/125/64/09.2022, згідно якої за адресою: [ADDRESS] для відпрацювання виклику за фактом смерті громадянина [PERSON] , виїжджала слідчо-оперативна група Святошинського УП ГУНП у м. Києві 29.05.2019 року. Судом також встановлено, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в спірній квартирі з 22.08.1974 по 03.12.2019 року, що підтверджується відповідями Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 12.07.2022 року № 107-2276 та від 19.08.2022 року № 1778/26. Під час розгляду справи суд встановив, що [PERSON] - колишня дружина померлого, мати [PERSON] , сплачувала зі свого карткового рахунку комунальні послуги за спірну квартиру за адресою: [ADDRESS] в 2019 році, як встановлено судом у період нібито відчуження, що підтверджується відповіддю АТ « СЕНС БАНК » від 03.04.2023 року № 18922. Також [PERSON] в інтересах своєї доньки встановлювала в спірній квартирі 01.10.2019 року - лічильники холодної і гарячої води, що підтверджується актом № 3 від 01.10.2019 року про прийняття на абонентський облік засобів обліку води та актом виконаних робіт з демонтажу/монтажу лічильників води № 3 від 01.10.2019 року. Судом встановлено, що згідно даних інформаційно-комунікаційних систем органів ДПС в адміністративному районні ГУ ДПС у м. Києві ( Святошинський район м. Києва ) по [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] ) інтегровані карти по податкам відсутні, тобто позивач не сплачувала податки пов`язані з відчуження спірної квартири, що підтверджується відповіддю ГУ ДПС у м. Києві від 25.08.2022 року. Також судом встановлено, що позивач 28 лютого 2012 року, коли начебто позивач та її покійний батько відчужували спірну квартиру, перебувала в м. Женева, на території Швейцарія на своєму робочому місці, що підтверджується листом роботодавця позивача від 12 серпня 2022 року(ас.22). Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] ( продавці ) та [PERSON] ( покупець ) 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою не посвідчувався, що підтверджується відповіддю від 02.09.2022 року Другої київської державної нотаріальної контори № 4092/01-16. Також на виконання ухвали суду про витребування доказів, до суду надійшов лист Другої київської державної нотаріальної контори від 17.03.2023 року № 934/01-16 про те, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 28.02.2012 року не посвідчувався(ас.14-15). Також судом встановлено, 25.11.2019 року 16:01:21 приватним нотаріусом Герасименко Наталією Миколаївною КМНО було зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер 7-81, виданий 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою, що підтверджується Інформаційною довідкою № 308881056 від 02.09.2022 року 18:17:48. Тобто право власності на спірну квартиру було зареєстровано за [PERSON] без будь-яких правових підстав, на підставі неіснуючого договору. Твердження представника відповідача про те, що копії документів долучених до позовної заяви є неналежними та недопустимими доказами, оскільки копії не завірені належним чином, не відповідає дійсності, оскільки копії завірені печаткою адвокатського бюро « Юрій Кормушин та партнери » з зазначенням дати та підпису, тим більше представником позивача в судовому засіданні надано оригінали документів для огляду. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування інформації, яка міститься в долучених позивачем до позову копіях документів. Тим більше на підтвердження інформації, яка міститься в долучених позивачем до позову копіях документів, за клопотанням позивача судом було витребувано відповідну інформацію. Надані представником відповідача копії квитанцій про сплату комунальних послуг квартири за адресою: [ADDRESS] за 2021 рік, на думку суду ніяким чином не підтверджують факт укладання договору купівлі-продажу спірної квартири в 2012 році. А ні відповідач, а ні його представник під час розгляду справи в суді не намагалися спростувати інформацію, яка була надана Другою київською державною нотаріальною конторою про те, що договір купівлі-продажу спірної квартири, серія та номер 7-81, виданий 28.02.2012 року нотаріальною конторю не посвідчувався. В судовому засіданні 20.06.2023 року представник відповідача повідомила суду, що надати оригінал спірного договору не має змоги, оскільки він втрачений відповідачем. Будь-яких клопотань про призначення судвої експертизи на підтвердження справжньосні спірного договору а ні відповідач, а ні його представник не заявляли. Заява представника відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню з наступних підстав. Строк позовної давності - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. Загальна позовна давність становить три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 28.02.2012 року не посвідчувався Другою київською державною нотаріальною конторою, а тому позивач про його існування не могла знати. Вперше 25.11.2019 року 16:01:21 було зареєстровано право власності в Єдиному державному реєстрі нерухомого майна на підставі спірного договору, тобто вперше фізично про своє порушене право позивач могла дізнатися лише 25.11.2019 року, оскільки до цієї дати спірний договір ніде в фігурував. Позов подано 17 вересня 2022 року, до сплину трьох років. Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Згідно із частинами першою та другою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно правочин за своєю природою та законодавчим визначенням є вольовою дією суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавчо може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Отже, будь-який правочин є вольовою дією, а тому перед тим, як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, необхідно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. Те, яким чином та у який спосіб здійснюється (оформлюється) вияв учасників правочину на набуття, зміну, припинення цивільних прав та обов`язків, передбачено статтею 205 ЦК України. Як встановлено в ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. В ч. 1 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Відсутність вольової дії учасника правочину щодо вчинення правочину (відсутність доказів такого волевиявлення за умови заперечення учасника правочину) не можна ототожнювати з випадком, коли волевиявлення учасника правочину існувало, але не відповідало ознакам, наведеним у частині третій статті 203 ЦК України: волевиявлення не було вільним чи не відповідало його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчинені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі (що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли. У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування письмового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкретних дій, які порушують право позивача. Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого встановлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується. До такого висновку прийшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 227/3760/19-ц ( рішення від 26 жовтня 2022 року ). Також 16.06.2020 року Великою Палатою Верховного Суду ухвалено постанову у справі № 145/2047/16-ц, якою було сформовано висновок, що правочин, який не вчинено ( договір, який не укладено ( не підписано)), не підлягає визнанню недійсним, натомість ефективним способом захисту права є усунення перешкод у користуванні належним власнику майном. Таким чином, зі змісту вказаної правової позиції вбачається, що незалежно від фактичних обставин справи, належним способом захисту прав власника майна, що є предметом неукладеного(непідписаного) договору, слід розглядати звернення з позовом про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, або про повернення такого майна як безпідставно набутого. Також, за результатами розгляду справи № 925/271/18 Верховний Суд, із посиланнями на наведену вище правову позицію у Постанові від 22.10.2020 року констатував, що враховуючи не підписання позивачем спірного договору, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку в задоволенні позову в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу стовідсоткової частки в статутному капіталі приватного підприємства, оскільки судами встановлено факт його не вчинення (не укладання). Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] ( продавці ) та [PERSON] ( покупець ) 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою не посвідчувався ( не укладався ), а тому позовна вимога про визнання недійсним та скасувати договору купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , серія та номер 7-81, виданий 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 ч. 5 ст. 3 Закону державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Як визначено в ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Судом встановлено, що договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] між [PERSON] , [PERSON] ( продавці ) та [PERSON] ( покупець ) 28.02.2012 року Другою київською державною нотаріальною конторою не посвідчувався ( не укладався ), а тому ефективним способом захисту права позивача на спірну квартиру є припинення права [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності, номер запису про право власності: 34365568; дата, час державної реєстрації: 25.11.2019 16:01:21; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу ), індексний номер: 49914615 від 28.11.2019 14:38:45, приватний нотаріус Герасименко Наталія Миколаївна, КМНО, м. Київ; реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 1972753980000 та поновлення права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на частину за [PERSON] та частину за [PERSON] . Після припинення права [PERSON] та скасування державної реєстрації права власності, а також поновлення права власності на спірну квартиру за позивачем та її покійним батьком, свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] , від 15.04.2002 року автоматично повертає свою юридичну силу. А тому позивач буде мати змогу отримати дублікат свідоцтва про право власності на житло від 15.04.2002 року. На підставі викладеного,

Outcome: partial