Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 62 326, 80 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що до 12 жовтня 2021 року він працював в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» водієм автотранспортних засобів, звільнений 12 жовтня 2021 року наказом №412-3В від 12.10.2021, копію якого додає до заяви. На момент звільнення товариство заборгувало йому заробітну плату в сумі 26 591, 73 грн, що підтверджується розрахунковим листом, копію якого додає до заяви. За період від звільнення йому перерахували 05.05.2022 - 650, 00 грн, 13.05.2022 - 500, 00 грн та 03.06.2023 - 754, 56 грн. Спору стосовно належних йому до виплати сум з відповідачем не було, відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку, строк затримки становить більше шести місяців, тому виплата середньомісячного заробітку має бути здійснена за шість місяців, розмір якої становить 62 326, 80 грн. Позивач вимушенний звернутися з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку для захисту своїх трудових прав. Ухвалою від 13 червня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з проведенням судового засідання з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, його представником подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, проти винесення заочного рішення не заперечують. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. За наведених обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, судом встановлено таке. Згідно з копією наказу про припинення трудового договору (контракту) №412-3В від 12.10.2021, позивач 12.10.2021 був звільнений з посади водія автотранспортних засобів (середньотонажних) Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. З оглянутого судом розрахункового листа судом встановлено, що позивачу нарахована сума, належна до виплати у розмірі 26 591, 73 грн., яка складається з вихідної допомоги в сумі 10 387, 80 грн.; оплати погодинного простою (не з вини працівника) в сумі 2 149, 01 грн.; компенсації відпустки з резерва в сумі 7 638, 62 грн; боргу організації на початок місяця в сумі 10 350, 50 грн, з яких проведено утримання на загальну суму 3 934, 20 грн. Станом на дату розгляду справи у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За нормами ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать працівникові від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. В день звільнення розрахунку з позивачкою проведено не було. Доказів на спростування вказаної обставин суду не надано. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За правилами ч.1 ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців. Частиною 2 статті 117 КЗпП України визначено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 62 326, 80 грн. З огляду на викладене вище, позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по сплаті судового збору в сумі 1073, 60 грн за позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Outcome: approved