Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

У квітні 2022 року [PERSON] звернулася до Новомосковського міськрайонного суду з позовною заявою до ПАТ «Фідобанк», в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просила: - визнати зобов`язання за Іпотечним договором № 1/015-В/56 від 06.06.2008 року, що укладений між нею та АБ «Факторіал-банк» припиненим, а сам договір, зареєстрований в реєстрі за № 765, таким, що припинив свою дію, враховуючи, те, що актуальним Іпотекодержателем є ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС»; - вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; - вилучити запис та зняти заборону відчуження предмету іпотеки за Іпотечним договором №.1/015-В/56 від 06.06.2008 року, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 7347985, земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 1211900000:04:014:0012, реєстраційний номер обтяження 7347995. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 06.06.2008 року між нею та АБ «Факторіал-банк» був укладений Іпотечний договір №.1/015-В/56, згідно умов якого вона є майновим поручителем [PERSON] . Іпотечний договір забезпечує виконання зобов`язань в повному обсязі перед іпотекодержателем, що випливають з Договору кредиту № 015-В/56 від 06.06.2008 року по поверненню суми кредиту у розмірі 40000 доларів США в строк з 06.06.2008 року по 05.06.2015 рік. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] позичальник за Договором кредиту, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Позивачка зазначає, що ПУАТ «Фідобанк» є правонаступником АТ «Факторіал-банку», з яким був укладений Іпотечний договір, однак на даний час ПУАТ «Фідобанк» знаходиться в стадії ліквідації, а права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення перейшли до ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», яке позивачка вважає належним відповідачем по справі. Також позивачка наполягає на тому, що а ні Банком, а ні ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС», позовні вимоги до майнового поручителя не пред`явлено, в тому числі з моменту закінчення строку надання кредиту (з 06.06.2008 по 05.06.2015р.) по теперішній час, а це майже вісім років, позову до позичальника або вимог до спадкоємців не пред`явлено. Крім того, позивачка наполягає на тому, що після відкриття спадщини у зв`язку із смертю боржника свідоцтво про право на спадщину не видавалось, спадкоємці боржника відсутні, а тому зобов`язання за договором іпотеки припинилися у зв`язку з припиненням основного зобов`язання за кредитним договором, - зі смертю боржника У листопаді 2021 року вона звернулася до нотаріуса з метою подарувати свій будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із обтяженням майна іпотекою. На підставі вищевикладеного та посилаючись на вимоги ст. 523 ЦК України позивачка просить припинити зобов`язання по Іпотечному договору /а.с.195-202/. Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків /а.с.22/. Ухвалою суду від 30 травня 2022 року, після усунення недоліків, провадження по справі відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження /а.с.27/. Ухвалою суду від 09 січня 2023 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено, витребувано у Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» копії документів, а саме іпотечний договір № 1/015/-В/56 від 06 червня 2008 року, укладений між [PERSON] та АБ «Факторіал-банк»; договір кредиту, в забезпечення якого був укладений іпотечний договір /а.с.53/. Ухвалою суду від 09 січня 2023 року зобов`язано Першу новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , актовий запис № 823 /а.с.56/. Ухвалою суду від 18 травня 2023 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» /а.с.208/. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася надавши заяву, в якій вона просить здійснити розгляд даної справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просила задовольни їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, з вимогами зазначеними в уточненій позовній заяві не згоден, з підстав зазначених у відзиві, який обґрунтовано тим, що Закон України «Про іпотеку» не передбачає такої підстави для припинення іпотеки, як смерть боржника за кредитним договором. Крім того, позивачем не надано жодних доказів про відсутність зареєстрованих осіб, які проживали на момент смерті разом із [PERSON] , а також, позивачем не доведено факт відмови всіх спадкоємців від майна померлої. Також позивачем не надано жодного підтвердження виконання умов договору та підтвердження заборгованості за кредитним договором. З урахуванням викладеного та з підстав пропуску строку для звернення до суду із позовною заявою відповідач просить у задоволені позову відмовити /а.с.210-213/. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 06 червня 2008 року між АБ «Факторінг-банк»", правонаступником якого є ПУАТ «Фідобанк» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір № І/015-В/56 відповідно до умов якого, остання є майновим поручителем [PERSON] /а.с13-17/. Згідно умов Іпотечного договору, він забезпечує виконання зобов`язань в повному обсязі перед Іпотекодержателем, що випливають з Договору кредиту №015-В/56 від 06.06.2008 року по поверненню суми кредиту у розмірі 40 000 доларів США строком до 05.06.2015 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно, яке знаходитися за адресою: [ADDRESS] . [INFO] позичальник за Договором кредиту №015-В/56 від 06.06.2008 р. [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську реєстраційної служби Новомосковського управління юстиції у Дніпропетровської області від 18.09.2015р /а.с.20/. 18 липня 2016 року рішенням Правління Національного банку України «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУАТ «Фідобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів розпочато процедура ліквідації. 25 вересня 2020 між ПАТ «Фідобанк», яке є правонаступником, АБ «Факторіал-Банк» та ТОВ «СПЕКТРУМ ЕССЕТС» було укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, згідно з умовами якого останнє набуло право вимоги до [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором №015-В/56 від 06.06.2008р та усіма забезпечувальними договорами, зокрема, за договором іпотеки № І/015-В/56 /а.с.106/, посвідченого 06.06.2008 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кібець Л.Г., реєстр №765. Також судом встановлено, що в листопаді 2021 року [PERSON] звернулась до нотаріуса, з метою подарувати свій будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено у посвідченні договору дарування у зв`язку з обтяженням цього майна /а.с.18/. 28 лютого 2023 року Першою новомосковською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на вимогу суду, надано копію спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] /а.с129-235/. Відповідно до наданих копій документів, які входять в спадкову справу із заявою про прийняття спадщини відумерлої, ніхто не звертався. Крім того, матеріали спадкової справи, містять вимогу ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» № 61579/1100 від 15.09.2016 року до спадкоємців [PERSON] , померлої [INFO] , інших вимог кредиторів бо спадкоємців боржника матеріали спадкової справи не містять /а.с.131-134/. До правовідносин, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Як встановлено при розгляді справи, в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором № 015-В/56 від 06.06.2008 року між Банком та [PERSON] , яка є поручителем, був укладений Договір іпотеки № І/015-В/56 від 06.06.2008р.(майнової поруки). Згідно із ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до умов Договору іпотеки (п. 1.1) іпотека за Договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повернення суми кредиту в строк з 06.06.2008р. по 05.06.2015 рік, а також сплати процентів за користування кредитом, сплати комісійних, можливих неустойок та збитків в порядку та на умовах передбачених Договором кредиту. За умовами Договору іпотеки, а саме п. 1.2.1, для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником боргових зобов`язань іпотекодавець надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок, житловою площею 44.8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який належить іпотекодацю на праві власності, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, та земельну ділянку загальною площею 0.0481 га., яка знаходиться за цією ж адресою та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю /а.с.13/. Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 статті 7 Закону передбачено, що за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленим іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Також відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону майновий поручитель несе відповідальність за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Статтею 33 Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позичальник за кредитним Договором № 015-В/56 від 06.06.2015 року, [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.20/. Статтею 608 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється смертю божника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою. Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Отже, дія кредитного договору, відповідно до вимог діючого законодавства України, припинена після смерті позичальника [PERSON] , померлої [INFO] . Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або від закінчення строку дії іпотечного договору. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Поручитель приймає на себе зобов`язання відповідати за виконання кредитного договору за боржника (статті 553-554 ЦК), а також за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, якщо таке зазначено у договорі поруки. Таким чином, на поручителів може бути покладено відповідальність за порушення боржником обов`язку щодо виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за будь-якого нового боржника, зафіксованого, у тому числі у договорі поруки. Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного суду України у справі № 6-18цс 13, відповідно до якої у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зважаючи на викладені вище вимоги закону, суд вважає, що смерть позичальника привела до заміни боржника у зобов`язанні. В узагальненні судової практики розгляду цивільних справ які виникають з кредитних правовідносин, від 07.10.2010 року, Верховний суд України, зазначив, що у разі смерті боржника за основним зобов`язанням, яке забезпечене договором поруки, за наявності правонаступника, який прийняв спадщину, необхідна згода поручителя відповідати за нового боржника, якщо договір поруки не містить як умову згоду поручителя відповідати за виконання зобов`язання перед будь-яким новим боржником у випадку переводу боргу за основним зобов`язанням. Однак, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів прийняття спадщини будь - ким із спадкоємців після смерті основного боржника [PERSON] , померлої [INFO] . Щодо доводів відповідача стосовно того, що особи які на момент смерті проживали разом з померлим, вважаються такими, що прийняли спадщину навіть без надання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, суд зазначає, що відповідачем не доведено факт проживання позивачки разом із спадкодавцем [PERSON] , будь якої інформації, стосовного того, хто проживав разом із нею, матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи містять копію листа від 05.10.2016 року, відповідно до якого Управлінням праці та соціального захисту населення м. Новомосковськ надано інформацію, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована за адресою [ADDRESS] /а.с.134/, проте, як [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України /а.с.4 зворот/. Отже, виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що право застави припинено на підставі частини 1 статті 593, статті 607 ЦК України, а також статтею 28 Закону України "Про заставу", якою передбачено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання. Варто також зауважити, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічну правову позицію було викладено у пункті 91 постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Крім того, суд зазначає, що позивачка в позовній заяві наполягала на тому, що померлою були виконані зобов`язання за кредитним Договором в повному обсязі, проте як, відповідачем не надано будь яких доказів на підтвердження заборгованості станом на 01.07.2020 року у розмірі 301 752,12 грн. Посилання відповідача на сайт (https:// prozoro.sale/auctson/UA-EA-2020-08-07-000001-b) не підтверджують факту заборгованості, оскільки на даному сайті будь-яких даних щодо кредитної заборгованості чи інших даних не вказано. Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання зобов`язання за Іпотечним договором № І/015-В/56 від 06.06.2008 року, що укладений між позивачкою та АБ «Факторіал-банк, - припиненим, а сам Іпотечний договір, зареєстрований в реєстрі за № 765, таким, що припинив свою дію. Щодо позовних вимог в частині зняти заборони на відчуження нерухомого майна та вилучення відповідного запису з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд зазначає наступне. Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться системою органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Зі змісту даної норми права вбачається, що суд до складу системи органів та суб`єктів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав - не відноситься. Відповідно до частини четвертої статті 31-2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація припинення обтяження речових прав у результаті зняття нотаріусом заборони на відчуження нерухомого майна відповідно до Закону України "Про нотаріат" проводиться нотаріусом, яким знято відповідну заборону на відчуження нерухомого майна, одночасно з її зняттям. Стаття 74 Закону України "Про нотаріат" встановлює, що одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Безпосередньо процедура зняття заборони відчуження нерухомого майна регламентована підпунктом 5.1 пункту 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, а саме: нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: в тому числі, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). За таких обставин суд не має жодних правових підстав для виключення з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а тому в цій частині позовних вимог суд вбачає підстави для відмови в задоволенні позову. Позивачка не заявила про те, щоб понесені нею судові витрати були стягнуті з відповідача на її користь. Адже кожна із сторін має право розпоряджатися своїми правами на власний розсуд. І в даному випадку позивачка не бажає відшкодовувати понесені нею судові витрати. А суд не може прийняти рішення, вийшовши за межі заявлених позивачкою вимог. Таким чином понесені позивачкою судові витрати залишаються покладеними на неї ж. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial