Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

20.04.2023р. (згідно штампу на поштовому конверті а.с. 20) [PERSON] в особі свого представника адвоката Оніщика Ю.В. (діє на підставі ордеру від 20.04.2023р. а.с. 19) звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу (а.с. 1а-4). Ухвалою судді Наумової О.С. від 08.05.2023р. відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 24). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 28.04.2020р. [PERSON] взяв у [PERSON] у борг 24 000 доларів США із зобов`язанням повернути грошові кошти за вимогою позивачки, про що була складена розписка. Починаючи з січня 2021 року позивачка вимагала від [PERSON] повернення боргу. У зв`язку з окупацією російськими військами м. Енергодар, де тоді вона проживала, позивачка набула статус внутрішньо переміщеної особи, не мала можливості постійно нагадувати [PERSON] про повернення суми боргу. 05.04.2023р. через месенджер ВатСап повідомила [PERSON] про необхідність повернути боргу. 06.04.2023р. через ПАТ «Укрпошта» направила рекомендованого листа [PERSON] із вимогою про повернення боргу у розмірі 24 000 доларів США та попередила про звернення до суду. Однак вимога залишилася без реагування. Відповідно до сайту Національного банку України офіційний курс гривні до долара США на 20.04.2023р. становить 36,5686 грн. за 1 долар СЩА. Таким чином, сума боргу за розпискою в розмірі 24 000 доларів США становить 877646, 40 грн. На підставі викладеного, просила стягнути з [PERSON] борг за розпискою від 28.04.2020р. в розмірі 877646, 40 грн., а також стягнути понесені судові витрати, в тому числі витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги. 07.06.2023р.\~позивачка [PERSON] суду надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, також надала суду для огляду оригінал розписки та листа-вимоги до відповідача з доказами направлення (а.с. 5-7, 29-30, 32). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 07.06.2023р., 11.07.2023р. не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання та шляхом направлення смс-повідомлень (а.с. 236, 35-41). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, встановив такі обставини справи та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що відповідно до розписки від 28.04.2020р. [PERSON] взяв у [PERSON] у борг 24 000 доларів США із зобов`язанням повернути грошові кошти за вимогою (а.с. 5). Як вказує позивачка, починаючи з січня 2021 року вона вимагала від [PERSON] повернення боргу. 06.04.2023р. позивачка поштою направила відповідачеві рекомендованого листа із вимогою про повернення боргу у розмірі 24 000 доларів США (а.с. 6-7, 30). Конверт повернутий із відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 29). Позивачка просить стягнути із відповідача грошові кошти у гривневому еквіваленті, згідно із офіційним курсом Національного банку України станом на 20.04.2023р. - 36,5686 грн. за 1 долар США в розмірі 877646, 40 грн. Отже, відповідач своїх зобов`язань за договором позики взагалі не виконав, грошові кошти у строки визначені договором позивачу не повернув. Оригінал розписки був оглянутий судом і засвідчена її копія. Приймаючи до уваги, що до теперішнього часу відповідач не виконав умови договору позики і не повернув позивачці грошового боргу, порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку шляхом стягнення зазначеної суми на користь позивача. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Згідно вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014р. у справі №6-79цс14 зазначено, що відповідно до норм ст.ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання». Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню заборгованість за договором позики в розмірі 877646, 40 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. На підставі ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 8776,46 грн. (а.с. 1). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Однак позивачка не надала суду відповідних доказів витрати на правничу допомогу адвоката, тому розподіл витрат на правничу допомогу судом не вирішується і може бути вирішений шляхом ухвалення додаткового рішення за окремою заявою позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved