Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради та Комунального підприємства «Міська житлово-технічна» інспекція про визнання наймачем. Свої вимоги мотивує тим, що його двоюрідний прадід [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] переїхали з російської федерації та оселилися в м.Нікополі. Від держави ними було отримано квартиру [ADDRESS] , в якій вони мешкали до дня своєї смерті. При цьому, його бабуся [PERSON] , яка доводилась племінницею [PERSON] , підтримувала стосунки, піклувались про них, оскільки окрім неї, у них родичів не було. [INFO] [PERSON] помер, а його дружина [PERSON] дуже тяжко хворіла, тому його бабуся [PERSON] був вимушена нею опікуватися та допомагати. Тобто, в період з 1982 року по 1999 рік його бабуся фактично проживала разом з [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. Його бабуся час від часу навідувалась та доглядала за квартирою. Оскільки квартира [ADDRESS] була не приватизована, то через деякий час держава в особі міського виконавчого комітету дану квартиру виділила працівнику Нікопольського заводу феросплавів Шуляковсьому В.А., яку той приватизував та подарував його батькові [PERSON] . Таким чином, на сьогоднішній день власником квартири [ADDRESS] є його батько. Батько в спірній квартирі проживав разом з дружиною, певний час в ній мешкала й його бабуся [PERSON] , а згодом він разом зі своїм братом [PERSON] зареєструвалися у вищевказаній квартирі. Через деякий час [PERSON] знявся з реєстраційного обліку у вказаній квартирі. При цьому, ордер на вселення до вказаної квартири за давністю років було втрачено, договір найму житла ані з бабусею, ані з ним не укладався. Однак, він продовжує мешкати в квартирі, робить ремонт, сплачує комунальні платежі, тобто, утримує квартиру в належному стані. 03 листопада 2020 року він звернувся до КП «МЖТІ» з заявою про укладання договору найму житла, однак, отримав відмову у зв`язку з відсутністю ордеру на квартиру та рекомендацію звернутись до суду. Ордер на квартиру було втрачено ще його прадідом [PERSON] . Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, змушений звернутись до суду та просить визнати за ним право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . А також зобов`язати виконавчий комітет Нікопольської міської ради прийняти рішення щодо надання згоди КП «МЖТІ» укласти договір найму житлового приміщення. Крім того, визнати за ним право на приватизацію приміщення, а саме: квартири [ADDRESS] . Позивач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, 01 жовтня 2021 року на адресу суду надав заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує та на їх задоволенні наполягав (а.с.31). Представник відповідача - територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради - про розгляд справи був повідомлений належним чином, в судове засідання не прибув, при цьому, скористався своїм правом, визначеним цивільно-процесуальним законодавством, та 10 квітня 2023 року на адресу суду надав пояснення по справі, згідно яких зазначає наступне. Так, 22 грудня 2014 року виконавчим комітетом Нікопольської міської ради було прийнято рішення № 983 «Про надання повноважень начальнику управління комунального майна Нікопольської міської ради затверджувати документи на приватизацію». Відповідно до п.3 до цього рішення, встановлена заборона КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради без відповідного рішення виконкому зміну договору найму (особових рахунків) на інших осіб в неприватизованих квартирах державного житлового фонду. Разом з цим, у відповіді КП «МЖТІ» зазначено, що у поданих [PERSON] документах відсутній ордер на вселення у житлове приміщення або рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради. При цьому, позивач, маючи обізнаність з цього приводу, починаючи з листопада 2020 року, не звернувся до виконавчого комітету Нікопольської міської ради щодо укладання договору найму на неприватизовану квартиру або до управління комунального майна з приводу приватизації майна. Тобто, дані обставини та дії позивача свідчать про ігнорування вимог ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Таким чином, враховуючи вищевикладене, представник відповідача Нікопольської міської ради вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги є передчасними, а тому просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Представник відповідача - Комунального підприємства «Міська житлово-технічна» інспекція - в судове засідання не прибув, 03 травня 2023 року на адресу суду від директора надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити за їх відсутності, позовні вимоги не визнають та проти задоволення позову заперечують (а.с.46). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. За приписами\~ст.89 ЦПК України,\~\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~\~Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, 10 серпня 2018 року [PERSON] та [PERSON] , з однієї сторони, як дарувальники, та [PERSON] з другої сторони (обдарований) уклали договір дарування квартири [ADDRESS] (11-12). Відповідно до довідки № 78, виданої головою ОСББ «Яхонт», [PERSON] має в приватній власності квартиру [ADDRESS] , в якій зареєстровані [PERSON] та позивач по справі [PERSON] (а.с.7). При цьому, вищевказана квартира не приватизована і належать КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради. Як вбачається з листа № 937 від 04 листопада 2020 року, виданого КП «Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради» та адресованого [PERSON] , останній звернувся з заявою щодо укладання договору найму житла, проте, у вчиненні дій йому було відмолено у зв`язку з ненаданням відповідних документів, в тому числі, ордеру на вселення у житлове приміщення або, в іншому випадку, рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради про надання дозволу на зміну особового рахунку (а.с.6). За приписами ст.61,\~72 ЖК Української РСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на житлове приміщення між наймодавцем відповідним підприємством, установою, організацією, та наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно за\~ст.64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до ст.65\~ЖК Української РСР, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування житловим приміщення. Згідно ч.ч.1, 2 ст.106\~ЖК Української РСР, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому члену сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найма спір може вирішено у судовому порядку. Дана правова норма кореспондується з ч.ч.1, 2 ст.824\~ЦК України, відповідно до яких на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найма жилого приміщення може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть бути усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. Пленум Верховного Суду України у п.15постанови від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що наявність або відсутність прописки не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, котра там мешкала чи вселилася туди як член сім`ї наймача приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс-12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга\~статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга\~статті 65 ЖК Української РСР). При цьому, під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. З огляду на приведене, суд приходить до висновку, що позивачем об`єктивно не доведено правомірність набуття статусу наймача, оскільки дані обставини спростовуються матеріалами справи. При цьому, суд звернув увагу на ту обставину, що позивач, звернувшись до суду з даними вимогам, не зазначає про обставини, які стали підставою для звернення до суду з даним позовом або, в іншому випадку, не зазначає про обставини, які перешкоджають або перешкоджали його батькові [PERSON] , який є обдарованим, вчинити дії щодо спірної квартири. Крім цього, позивач вважає, що його права відповідачами порушено, хоча, КП «Міська житлово-технічна інспекція» при прийнятті рішення щодо відмови в укладанні договору найму керувалась вимогами чинного законодавства та роз`яснила позивачу, що у разі відсутні ордеру, останній не позбавлений можливості та права отримати рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради про надання дозволу на зміну особового рахунку. Проте, позивач, всупереч вимог закону, без відповідної процедури вчинення вищевказаних дій, одразу звернувся до суду за захистом свого права, що фактично свідчить про те, що заявлені ним позовні вимоги є передчасними. При цьому, суд вважає за необхідне зазначити та роз`яснити позивачу, що, у разі безпосередньої відмови та отримання рішення про відмову про надання дозволу на зміну особового рахунку, останній не позбавлений можливості оскаржити дані дії в судовому порядку, в той час, коли з-за відсутності відповідного рішення вважати, що права позивача якимось чинному порушенні, відсутні. Тобто, підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що фактично позивачу у вчиненні дій, що стало підставою для звернення до суду, відмовлено не було, а сам по собі лист № 937 від 04 листопада 2020 року був роз`ясненням щодо вчинення подальших дій на укладання договору найму. Тобто, у разі відсутності ордеру на вселення у житлове приміщення позивач не позбавлений можливості в позасудовому порядку отримати рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради про надання дозволу на зміну особового рахунку. Таким чином, узагальнюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням та визнання наймачем за договором найму є передчасними. Що стосується інших позовних вимог, то вони є похідними від вимог про визнання наймачем, а тому суд вважає, що в цій частині позову також слід відмовити. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, Конституція України\~у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. За положеннями ч.ч.1,2\~ст.61 ЖК України,\~користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється, відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі, на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. За змістом\~ст.810 ЦК України,\~за договором найму (оренди) житла, одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1\~ст.816 ЦК України,\~у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Відповідно до ч.ч.1,3\~ст.12 ЦПК України, судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 13 ЦПК України\~передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. 22 грудня 2014 року виконавчим комітетом Нікопольської міської ради ухвалено рішення «Про надання повноважень начальнику управління комунального майна Нікопольської міської ради затверджувати документи з приватизації житлового фонду». Цей порядок регламентує питання виконавчим комітетом Нікопольської міської ради дозволу наймодавцю житлово-експлуатаційній організації, на балансі якої перебуває житловий фонд комунальної влансоті територіальної громади міста, на зміну умов договору найму займаного неприватизованого жилого приміщення. Згідно з ч.1\~ст.16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні»,\~органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону. Виконавчий комітет Нікопольської міської ради має статус окремої юридичної особи. Проте, позивач пред`явив позов до територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради, яке не є належним відповідачем по справі, оскільки належним відповідачем у даній справі є Виконавчий комітет Нікопольської міської ради. Згідно з п.8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ст.51 ЦПК України. Відповідно до\~ст.51 ЦПК України,\~ суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження\~до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження\~до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Всупереч зазначеного, позивачем, в порушення вимог\~ст.51 ЦПК України,\~не було заявлено клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача або про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вкотре дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України,\~суд приймає до уваги те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, а, отже, за рахунок відповідача не відшкодовуються.

Outcome: dismissed