Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Малюк О.П. звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24557 від 19.02.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за Договором про надання коштів у позику № 240440 від 10.11.2019 року за період з 16.11.2020 року по 27.12.2020 року у розмірі 16260,00 грн., яка складається з 4000 грн.- простроченої заборгованості за сумою кредиту; 9120,00 грн.- простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3140,00 грн. - строкової заборгованості за штрафами та пенею, а також 930,00 грн. за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 17190,00 грн.. В обґрунтування позову зазначено, що 10.11.2019 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» був укладений Договір про надання коштів у позику № 250440. 16.11.2020 року правонаступником усіх прав та обов`язків за Договором про надання коштів у позику № 250440 від 10.11.2019 року стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», згідно із Договором відступлення права вимоги № ККЛУ-16112020. 19.02.2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис № 24557 про стягнення з Позивачки на користь Відповідача заборгованості за період з 16.11.2020 року по 27.12.2020 року у розмірі 16260,00 грн., яка складається з наступного: 4000,00 грн. - простроченої заборгованості за сумою кредиту; 9120,00 грн. - простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 3140,00 грн. - строкової заборгованості за штрафами і пенею, а також 930,00 грн. за вчинення виконавчого напису Нотаріусом на підставі статті 31 Закону Укршни «Про нотаріат», на загальну суму 17190,00 грн. 20.05.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрієм Олександровичем (надалі за текстом - Приватний виконавець) було відкрито виконавче провадження № 65500637 на підставі виконавчого напису №24557 від 19.02.2021 року, а також 26.05.2021 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, що підтверджується копіями постанов про відкриття виконавчого провадження та про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Однак Позивачка не погоджується з вчиненим виконавчим написом, вказаним розміром заборгованості, вважає його перебільшеним, нарахованим з порушенням умов Договору споживчого кредиту, у зв`язку з чим вчинення виконавчого напису нотаріусом - незаконним, яке порушує законодавство України, про що викладає наступне. По-перше, здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 \~ \~ \~ \~року із змінами та доповненнями, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (надалі за текстом - Перелік документів), а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі за текстом - Порядок вчинення нотаріальних дій). Згідно з Порядком вчинення нотаріальних дій, у главі 16 викладений порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів, зокрема, пунктом 1.1 передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно з пунктом 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) \~ \~ \~ \~оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно з пунктом 2 Переліку документів, який був затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашений заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до пункту 4 статті 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з 22.02.2017 року, з моменту проголошення, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. А пункт 1 Переліку документів стосується лише нотаріально посвідчених договорів. В Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 21.09.2021 року V справі N3 910/10374/17 викладена правова позиція щодо строку звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, яка визначила, що норми частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час ухвалення) варто застосовувати разом із нормами частини другої статті 88 цього Закону та статті 257 Цивільного кодексу України, які передбачають трирічний строк від дня виникнення права вимоги, в межах якого вчиняється виконавчий напис. Крім того, виконавчий напис, вчинений на підставі не посвідченого нотаріально кредитного договору, є таким, що не підлягає виконанню (у правовідносинах із 22 лютого 2017 року). У зв`язку з тим, що Договір про надання коштів у позику N2 250440 від 10.11.2019 року нотаріально не посвідчений, а у виконавчому написі зазначено, що він вчинений на підставі пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», які, як зазначено вище, є незаконними і нечинним, то в момент вчинення виконавчого напису № 24557 від 19.02.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. По-друге, однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Згідно з правовим висновком, викладеним у Постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Ознаками безспірності документів, відповідно до яких вчиняється виконавчий напис, є відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах, подання нотаріусу документів, що свідчать про визнання боржником вимог стягувана, а також повідомлення боржника не менш, ніж за ЗО днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та необхідність ліквідування допущених порушень чи оскарження виставлених вимог у судовому порядку, чи подання заперечень кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана Боржником, заборгованість вважається безспірною. Тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні Боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує факт визнання боржником вимог кредитора, є вимога Відповідача з підписом Боржниці про її отримання або поштове повідомлення з підписом Боржниці про отримання цінного листа з описом вкладення, в якому зазначено, що саме вимога їй направлена, а не інший документ. Так, пунктом 2.3 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодержателя. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Позивачка заперечує проти отримання нею письмових повідомлень від Відповідача та Нотаріуса про наявність заборгованості за Договором про надання коштів у позику № 250440 від 10.11.2019 року та намір вчинити виконавчий напис, а Відповідач не надав Нотаріусу доказів отримання Боржницею письмової вимоги про усунення порушень, що позбавило Позивачку права заперечити проти вчинення виконавчого напису та подати Нотаріусу докази на підтвердження своїх заперечень. Таким чином, безспірною заборгованістю є така заборгованість, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Однак на підставі документів, наданих Відповідачем Нотаріусу; а також із заяви про вчинення виконавчого напису не можна встановити безспірність вимог Відповідача до Позивачки, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням Закону. По-третє, звертає увагу суду на те, що при вчиненні виконавчого напису Нотаріус не отримував від Відповідача та Позивачки первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у Нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості за Договором про надання коштів у позику № 250440 від 10.11.2019 року, в тому числі за сумою кредиту, процентами та пенею, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Розрахунок заборгованості, здійснений Відповідачем щодо наявності грошового зобов`язання Позивачки по кредиту, процентах та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність його вимог до Боржниці. Вчиняючи виконавчий напис, Нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за Договором про надання коштів у позику № 250440 від 10.11.2019 року, а саме: суми боргу за тілом кредиту, процентами та пенею, у виконавчому написі зроблено Відповідачем одноособово, без урахування думки та позиції Позивачки та не відповідає дійсній сумі заборгованості згідно умовам Договору споживчого кредиту. Таким чином, виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками Відповідача, який є відображенням його односторонніх арифметичних розрахунків і не може бути доказом безспірності грошових вимог Відповідача до Позивачки. Наданий розрахунок заборгованості за Договором про надання коштів у позику №250440 від 10.11.2019 року не може підтверджувати існування заборгованості, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», яка передбачає, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Позивачка звертає увагу суду на той факт, що наданий розрахунок заборгованості не містить інформації щодо часу, дати, суми, місця, ПІБ платника, призначення платежу, дебет/кредит (коли саме, яким чином та в якому розмірі вони були надані), не містить інформації щодо погашення заборгованості (коли саме, ким, яким чином та в якому розмірі були надані грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом), яка повинна міститись у виписці за рахунком, а є лише одностороннім та одноособовим нарахуванням Відповідачем суми заборгованості за певний період. Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов Договору про надання коштів у позику № 250440 від 10.11.2019 року у зв`язку з тим, що єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-20цс12. Крім того, Нотаріусом також не перевірено повноваження особи, яка підписала розрахунок заборгованості. Оскільки дана особа діє від імені юридичної особи, вона повинна діяти в межах повноважень, які визначені відповідною довіреністю, а наданою Нотаріусу довіреністю не передбачено її право на підпис чи засвідчення первинних бухгалтерських документів. Таким чином, у Нотаріуса на момент вчинення ним виконавчого напису були всі підстави вважати, що розмір заборгованості Позивачки перед Відповідачем не є безспірним. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ст.274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27 березня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с.25). Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 11 липня 2023 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивачки [PERSON] адвокат Малюк О.П. в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивачки, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник ТОВ "Фінансова компанія «Кредит-Капітал» в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О.\~в судове засідання не з`явилася, письмово просив суд провести розгляд справи без його участі. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 10.11.2019 року між та ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладений Договір № 250440 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту (а.с.11-14). 19 лютого 2021 року вчинений виконавчий напис приватним нотаріусом\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Гораєм О.С. № 24557 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь ТОВ "Лінеура Україна", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 250440\~від 10.11.2019\~року,\~за період\~з 16.11.2020\~року по\~27.12.2020\~року у\~розмірі 17190,00\~грн. (а.с.10). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. про відкриття виконавчого провадження ВП 65500637 від 20.05.2021 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №24557 про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] на користь ТОВ "Лінеура Україна", правонаступником всіх прав та обов`язків якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за Кредитним договором № 250440\~від 10.11.2019\~року,\~за період\~з 16.11.2020\~року по\~27.12.2020\~року у\~розмірі 17190,00\~грн. (а.с.15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О.\~від 26.05.2021 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , [INFO] , які вона отримує у ТОВ «Стиль Д» (а.с.16) Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права у аналогічних правовідносинах, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 березня 2019 року за наслідками розгляду цивільної справи № 137/1666/16-ц (касаційне провадження № 14-84цс19). Законодавством не визначений вичерпний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Надані нотаріусом документи не дають можливості встановити дійсний розмір заборгованості та період, за який проводиться стягнення заборгованості за кредитним договором, бо серед документів, що були надані відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній розрахунок заборгованості з детальним описом формування заборгованості за щомісячними платежами. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року (зі змінами та доповненнями) при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус Горай О.С. не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості, належних доказів протилежного останнім суду не надано. В свою чергу, про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізналась після вчинення нотаріусом виконавчого напису, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, зокрема й щодо строків звернення до нотаріуса з такою вимогою, суд доходить до висновку, що спірний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов слід задовольнити повністю. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 грн. 60 коп., оскільки судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved