Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої, просила суд усунути перешкоди у користуванні позивачем житловим будинком [ADDRESS] шляхом вселення позивача до даного будинку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.01.1994 року Рішенням №13 Володарської селищної ради народних депутатів було введено в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] . 18.02.1994 року позивачу видано свідоцтво про право власності на даний житловий будинок. Вказаний будинок було збудовано в час коли позивач та відповідач [PERSON] перебували в шлюбі. 23.11.2005 року шлюб між сторонами розірвано, поділ майна не здійснювався та залишився у власності [PERSON] . Після розірвання шлюбу [PERSON] не проживав у будинку за адресою [ADDRESS] , оскільки працював та проживав в іншому місці. У 2022 році [PERSON] повернувся до даного будинку з метою постійного проживання, а колишня дружина та діти не впустили його. Оскільки він має єдиний вид доходу у виді пенсії, не має іншого житло та не має коштів для проживання в іншому місці, просить суд усунути йому перешкоди з боку відповідачів у користуванні житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON] до житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] . Стягнути з відповідачів на його користь судовий збір. \~\~\~ Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, направили до суду клопотання яким просили суд розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені, клопотань до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, взявши до уваги позиції сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задоволити. Із матеріалів справи встановлено, що 25.01.1994 року згідно Рішенням №13 Володарської селищної ради народних депутатів було введено в експлуатацію житловий будинок [ADDRESS] . В позовній заяві позивач вказує, що даний будинок було збудовано в час коли сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 23.11.2005 року шлюб між сторонами розірвано, що стверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 10). Поділ майна не здійснювався та залишився у власності [PERSON] . В даному будинку, що розміщений за адресою: [ADDRESS] зареєстровані сторони, що стверджено довідкою виданою відділом «ЦНАП» виконавчого комітету Володаркої селищної ради від 21.09.2022 року № 728 (а.с. 22). \~ \~ \~ \~\~\~\~\~\~\~ Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Статтею 16 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК Крим або органу місцевого самоврядування, посадових в службових осіб. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1\~статті 383 ЦК України\~встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. За правилами\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~закріплено, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до\~ст. 9 Житлового кодексу України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статтею 25 Загальної декларації прав людини, прийнятою та проголошеною в резолюції 217 А (ІІІ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 10 грудня 1948 року визначено, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров`я й добробуту її самої та її родини. Невід`ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (стаття 10). Пунктом 1 статті 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року наголошено, що право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у\~статті 8 Європейської Конвенції з прав людини\~і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на державні органи зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі\~\~Powell and Rayner v. the U.K. від 21 лютого 1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U. K. від 24 листопада 1986 року) так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року). Частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставина щодо здійснення перешкод відповідачем позивачу в користуванні житловим будинком, що розміщений за адресою: [ADDRESS] , підтверджується викладеними обставинами, що зазначені у відзиві відповідачів на позов. Де відповідачі вказують, що позивач з початку 2005 року не проживав у зазначеному будинку, не сплачував комунальних платежі, не проводив поточного та капітального ремонту житлового будинку, не брав участі у придбанні предметів побуту, меблів та побутової техніки, а всупереч даному факту, як доказ приєднують квитанції накладні як на підтвердження виконання даних робіт датованих 1990 1993 роками. Окрім цього відповідачі у відзиві на позов вказують, що позивач час проживання (до 2005 року) в житловому будинку за місцем реєстрації від себе негативно, зловживав спиртними напоями та постійно вчиняв сварки та скандали, що не позбавляє права позивача проживати в даному житловому будинку, оскільки позивач зареєстрований в даному будинку є його співвласником, так як будинок будувався під час перебування сторін у шлюбі. При цьому, відповідач будь-яких належних та допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин не надав. З огляду на викладене, судом встановлено що позивач зареєстрований в житловому будинку адресою: [ADDRESS] , разом із відповідачами, отже позивач має право користування даним житлом. Оскільки судом встановлено, що відповідачі здійснюють перешкоди у користуванні позивачем вищевказаний житловим будинком, то дане право позивача підлягає судовому захисту, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з чим, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1073, 80 грн.

Outcome: approved