Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом звернулась [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 27 січня 2007 року вона з відповідачем перебувала в шлюбі, який було розірвано 19.02.2019. В період шлюбу за спільні кошти вони придбали автомобіль «Skoda Fabia» д\\н [NUMBER] 2008 року випуску та квартиру [ADDRESS] . Вартість автомобіля становить 182 8020 грн., а квартири 257 643 грн. Тому позивач посилаючись на норми ст.ст. 69,70,71 СК України просила визнати за відповідачем право власності на автомобіль «Skoda Fabia» д\\н [NUMBER] 2008 року випуску та стягнути з відповідача 91\~400 грн. компенсації за вказаний автомобіль, та поділити квартиру [ADDRESS] зі збільшенням частки позивача, визнавши за позивачем право власності на частки спірної кварти та за відповідачем частки спірної кварти. Стягнути з відповідача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 17 січня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Батмановій В.В. (а.с.28). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.29). До суду 02 березня 2023 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.31). Ухвалою судді\~від 02\~березня 2023\~року відкрито\~провадження у\~цивільній справі\~за позовом\~ [PERSON] \~до [PERSON] про\~поділ спільного\~майна подружжя (а.с. 33). Відповідач скористався правом на подання відзиву в якому заперечував в частині поділу квартири не в рівних частках, оскільки він добровільно сплачував аліменти. Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив в якій заперечував проти доводів викладених відповідачем у відзиві, просив задовольнити позов з підстав у ньому викладених. Представник позивача надав заяву в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягали на задоволенні позову не заперечував проти розгляду справи без його участі. Представник відповідача надала заяву в якій просила розгляду справи\~без його\~участі з урахуванням заперечень викладених у відзиві на позов. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України та ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи 06.07.2023 здійснювався за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З 27 січня 2007 року позивач з відповідачем перебувала в шлюбі, який було розірвано 19.02.2019 (а.с. № 20). Від сказаного шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. № 21-22). В період шлюбу за спільні кошти вони придбали «Skoda\~Fabia»\~д\\н\~ [NUMBER] 2008\~року випуску\~та квартиру\~ [ADDRESS] (а.с. 7-8). Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно\~ст.41 Конституції України, ч.1\~ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до\~Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР\~„Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі статтею 63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у його постанові від 03 червня 2015 року, критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. За правилами\~статті 70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Аналізуючи наведені вище норми сімейного законодавства України, можна дійти висновку, що майно, яке набуте подружжям під час перебування у шлюбі, є об`єктом права спільної сумісної власності цього подружжя та у випадку вирішення питання про його розподіл підлягає поділу між сторонами у рівних частках. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована та один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). У відповідності до положень ч.ч.1-4\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована. Разом з тим, спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і є її процесуальним обов`язком. Як зазначає п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11\~„Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч.3,\~ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3\~ст.368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.\~321\~ЦК України\~право власності\~є непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений\~у його\~здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Розглядаючи вимоги позивача в частині збільшення її частки власності на спірну квартиру, суд бере до уваги вимоги ст. 70 СК України та ті обставини, що на утриманні позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей та аліменти які сплачує позивач на рівні 2\~800 грн. на двох дітей є мінімально можливим розміром, крім того, [PERSON] має певні проблеми зі здоров`ям та потребує лікування та навчання з урахуванням її стану здоров`я, відтак суд вбачає підстави для збільшення частки власності позивача на спірну квартиру до розміру 2/3 частини квартири, таким чином частково задовольнивши вимоги позивача в цій частині. З урахуванням\~наведених у\~позовній заяві\~обставин,\~наданих доказів\~та досліджених обставин, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнання за позивачем права на 2/3\~частину квартири [ADDRESS] , також визнання за відповідачем права власності на автомобіль «Skoda Fabia» д\\н [NUMBER] 2008 року випуску та стягнення з відповідача на користь позивача 91\~400 грн. компенсації за вказаний автомобіль. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України"). Крім того, в силу\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог у розмірі 2\~631,62 грн. (1717,62 грн. + 914,00 грн = 2\~631,62 грн.). Також з позивача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 644,10 грн. оскільки позивачем сплачено 1288,22 грн. тобто за вимогу вартості квартири у той час коли вона просила у позові визнати за нею право власності на частини квартири. На підставі викладеного та

Outcome: partial