Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову вказує, що 27.06.2019 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №903. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею. Крім того, вказує, що з травня 2023 року вони з відповідачем не підтримують сімейних та подружніх відносин так, як спільне життя не склалося через відсутність взаємопорозуміння та різних поглядів на життя та шлюб. Вважає збереження їх сім`ї не можливим, тому просить шлюб розірвати. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досгнення нею повноліття. А тому просить: шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 27.06.2019 року Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №903 - розірвати; стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] розмірі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 09.06.2023 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, шлюб між нею та відповідачем розірвати, а також стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував проти розірвання шлюбу, оскільки, на його думку, збереження їх сім`ї неможливе. Також не заперечував проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі частики його доходу (заробітку). Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ст. 110 СК, один з подружжя має право пред`явити до суду позов про розірвання шлюбу. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В судовому засіданні встановлено, що 27.06.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зроблено відповідний актовий запис №903 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач - [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] від 21.12.2019 року (а.с. 6). Також в судовому засіданні встановлено, що подружні відносини між сторонами не підтримуються, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведеться, шлюб носить формальний характер. Враховуючи, що сторони, не підтримують сімейних відносин, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині вимог про розірвання шлюбу, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам сторін. Крім того в судовому засіданні встановлено, що неповнолітня дочка - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Батько неповнолітньої [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , який є працездатним, зобов`язаний утримувати доньку до досягнення нею повноліття. Доказів протилежного відповідачем [PERSON] суду не надано. Натомість відповідачем визнані позовні вимоги і останній не заперечував проти стягнення із нього аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України від 26.04.2001 року «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аліменти - це обов`язок утримання у визначених законом випадках одним членом сім`ї інших, які потребують цього. За положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 182 СК України (в ред., що діє з 08.07.2017 року) визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначаються судом. За положеннями ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, суд враховує те, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, в тому числі, щодо утримання дитини, мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що батько [PERSON] , [INFO] - [PERSON] має можливість та зобов`язаний утримувати свою малолітню доньку до досягнення нею повноліття, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги та не заперечував проти стягнення із нього аліментів на утримання доньки, і таке визнання позову не суперечить вимогам закону, тому суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Судові витрати по справі складаються з витрат позивачки з оплати судового збору, сплаченого за подання позову в частині розірвання шлюбу в розмірі 1073,60 грн. /а.с. 1/. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує, що позивачка в судовому засіданні просила не стягувати із відповідача на її користь такі витрати, а тому на підставі ст. 13 ЦПК суд не вбачає підстав для ухвалення рішення про розподіл судових витрат із позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Разом з тим, суд враховує, що позивачка при подачі даного позову до суду, звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини, тому, такий судовий збір в розмірі 1073,60 грн., на підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», підлягає до стягнення із відповідача [PERSON] на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved