Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 2019 року по 03.03.2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У період з 14.04 по 11.08.2020 року за спільні кошти подружжям було придбано новий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487 см3), який оформили на відповідача. Взято на державну реєстрацію 11.08.2020 року. Вказаний автомобіль є не подільною річчю, що вказує на наявність підстав для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні за рішенням суду, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 365 ЦК України. Спільне володіння і користування автомобілем позивача і відповідача є не можливим, оскільки: шлюб між ними розірвано; відповідач самовільно користується автомобілем, ігноруючи інтереси позивача; сторони проживають в різних населених пунктах на значній віддаленості один від одного; у сторін склалися стійкі неприязні стосунки, які унеможливлюють спільне використання автомобіля. Зазначені обставини вказують на наявність підстав для припинення права власності відповідача на частку у спільному майні, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України. [PERSON] вкрай потребує використання автомобіля, та як: має посвідчення водія; має батьків похилого віку, які проживають окремо; працює в Координаційному штабі з питань поводження з військовополоненими. Враховуючи викладене вище, [PERSON] звернулася до суду з цим позовом та просила поділити спільне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487 см3) наступним чином: - припинити право власності [PERSON] на легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3) та присудити йому компенсацію у розмірі 596273,50 грн. шляхом списання з депозитного рахунку Вінницького міського суду Вінницької області на користь [PERSON] 596 273,50 грн.; - визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487 см3 ). До закінчення підготовчого засідання представником позивача було подано до суду заяву про зміну предмету позову, відповідно до якої прохальна частина позовної заяви викладено в наступній редакції: -поділити спільне майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , а саме легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3 ) наступним чином: -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 596273,50 грн. компенсації вартості частки [PERSON] на легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3 ); -припинити за [PERSON] право спільної сумісної власності на означений легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3); -визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на означений легковий автомобіль TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487см3). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, надали суду відзив на позовну заяву та пояснили, що дійсно сторони перебували у шлюбі та відповідачем в цей час було придбано транспортний засіб TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID виключно за його особисті кошти, які він позичив у свого товариша, а не за спільні чи особисті кошти позивача. Так, в березні 2020 року відповідач позичив у [PERSON] кошти в розмірі 43000 дол. США, що підтверджується розпискою. Відповідач наразі користується цим автомобілем і вимоги позивача, щоб спірний автомобіль був переданий їй абсолютно не логічні. Також [PERSON] використовує цей автомобіль в службових цілях під час відряджень, оскільки він працює на кондитерській фабриці «Рошен». Представник зазначив, що після розірвання шлюбу між сторонами пройшло вже два з половиною роки і чомусь раніше у позивача не було потреби їздити до батьків у Хмельницьку область, а виникла саме зараз. Крім того, позивач займається підприємницькою діяльністю і має свою школу англійської мови в м. Вінниці, а кошти на її відкриття були надані відповідачем, які складались з його заощаджень та кредитних коштів, які він брав у АТ «Райффайзен Банк Аваль». Кредит відповідач повертав самостійно без участі позивача. Після розірвання шлюбу між сторонами була домовленість, що позивач так і буде займатися цією діяльністю і між ними не буде жодних майнових спорів. Враховуючи викладене вище, представник просила в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Представником позивача було подано відповідь на відзив, яка мотивована тим, що сторона позивача заперечує проти позиції відповідача щодо придбання транспортного засобу за особисті кошти відповідача, оскільки його було придбано в період шлюбу за спільні кошти. [PERSON] не доведено жодними доказами таке твердження. Під час шлюбу сторін вказаний автомобіль був придбаний третім по рахунку спільним автомобілем. До цього в подружжя були автомобілі Mitsubishi Lancer та Chevrolet Cruze, куплені та продані в період перебування в шлюбі. Також позивач заперечує факт позики відповідачем 43000 дол. США, в зв`язку з тим, що вона не знає [PERSON] , як близького товариша чоловіка. Розписку розцінює як підроблений доказ, є всі підстави стверджувати, що боргова розписка датована «03.03.2020 року» написана після відкриття провадження у справі. Сама розписка не доводить факту придбання [PERSON] спірного автомобіля саме за ці кошти. Крім того, предметом розписки є іноземна валюта, автомобіль було придбано за кошти в гривнях, а доказів валютної операції (обміну іноземної валюти) відповідачем не надано. Наявність у відповідача розписки свідчить про повернення боргу до 21.02.2021 року, тобто під час перебування у шлюбі з позивачем. Отже, повернення боргу відбулось за спільні сумісні кошти подружжя. [PERSON] на підтвердження своїх доходів надано ряд доказів. Разом з тим, позивачу не було відомо про отримання відповідачем кредиту для використання на розвиток мовної школи. Щодо потреби відвідувати батьків саме зараз, то брат позивача з 26.02.2022 року пішов добровольцем на захист України та загинув [INFO] , про що відповідач знає і про потребу [PERSON] відвідувати батьків та двох неповнолітніх племінниць та дружину брата, котра наразі виховує їх самостійно. Представником відповідача подано суду заперечення на відповідь на відзив, згідно з яким попередні два автомобілі були придбані поступово за кошти матері відповідача. Щодо необізнаності позивача в отримані відповідачем позики, то особисто позивач не була знайома з [PERSON] , але вона постійно про нього чула і точно знала, що відповідач винен йому не малу суму коштів. Оригінал розписки про взяття у позику коштів відповідачем знаходиться у позикодавця, оскільки відповідач не в повній мірі виконав своє боргове зобов`язання. З приводу доходів позивача, то згідно з наданою нею декларацією про доходи вона перебуває на спрощеній системі оподаткування, тобто зазначені суми не є чистим доходом позивача. Щодо потреби у відвідуванні родичів, то позивач не оформлена по догляду ні за ким з вказаних осіб. Наразі [PERSON] постійно користується своїм автомобілем та має матір до якої часто їздить. Також він повторно одружився, має малолітню доньку та використовує автомобіль в інтересах своєї родини. Просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] має посвідчення водія серії [NUMBER] категорії «В», яке дійсне до 29.08.2044 року (а.с. 9). Також відповідач має посвідчення водія, яке дійсне до 23.01.2044 року (а.с. 119). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу, 22.04.2015 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис №681. Після укладення шлюбу позивач змінила своє прізвище на [PERSON] » (а.с. 89-90). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 03.03.2021 року, про що складено актовий запис №57. Після державної реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 10). Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру МВС [PERSON] є власником з 11.08.2020 року транспортного засобу TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] (об`єм (потужність) двигуна 2487 см3 ) (а.с. 11, 12, 91). Суд звертає увагу на те, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Реєстрація права власності на спірний об`єкт рухомого майна за [PERSON] не спростовує джерело походження коштів, які були спільною власністю подружжя та були використані на придбання транспортного засобу. Судом встановлено, що спірний автомобіль було придбано в ТОВ «Преміум Моторс» в період з 16.04.2020 року по 11.08.2020 року за суму 1122272,00 грн. та доукомплектування автомобіля - 47118,00 грн., а також придбання КАСКО на суму 17883,74 грн. (а.с. 13-18). Згідно зі звітом №357 про оцінку колісного транспортного засобу від 17.11.2022 року, виконаного ФОП [PERSON] , середня ринкова вартість колісного транспортного засобу - легкового автомобіля, TOYOTA CAMRY 2.5 HYBRID, рік випуску 2020, номер кузова [NUMBER] на дату оцінки складає 29629,61 дол. США або 1192547,00 грн. округлено за комерційним курсом станом на 17.11.2022 року - 40,2485 грн. за 1 дол. США (а.с. 19-39). Отже, стороною позивача вжито дій щодо встановлення дійсної ринкової вартості спірного автомобіля. З матеріалів справи вбачається, що батьки позивача проживають в с. Велика Березна Хмельницької області (а.с. 40, 41, 42). Зі змісту повідомлення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими від 26.08.2022 роботу встановлено, що [PERSON] на громадських засадах з липня 2022 року по теперішній час виконує обов`язки старшого консультанта відділу супроводу та консультування родичів оборонців України Робочої групи щодо взаємодії із засобами масової інформації та родичами оборонців України Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими (а.с. 43). З розписки [PERSON] від 03.03.2020 року вбачається, що він дав цю розписку [PERSON] про те, що він отримав від [PERSON] гроші у борг в сумі 43000 дол. США та зобов`язався повернути кошти в термін до 21.02.2021 року (а.с. 63). 04.11.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 180853,28 грн. шляхом зарахування коштів на поточний рахунок клієнта, строком на 48 місяців, тобто по 04.11.2023 року та зі сплатою 39,90% річних. Кредит надається з метою: придбання клієнтом товарів (робіт, послуг) для задоволення власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника в розмірі 173800,00 грн.; оплати клієнтом страхового платежу в розмірі 7053,28 грн. на користь ПрАТ «СК «УНІКА Життя» (а.с. 64-74). З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що позивач [PERSON] займається підприємницькою діяльністю (а.с. 75, 76). На підтвердження свого майнового стану відповідачем надано форму ОК-7 ПФУ з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, індивідуальних відомостей про застраховану особу, з якої вбачається, що він з 2014 року по 2022 рік працював у ПрАТ «Вінницька кондитерська фабрика» (а.с. 77-78). Відповідачем не надано суду доказів на обґрунтованість свої тверджень, що він використовує спірний автомобіль у відрядженнях. Суд не приймає до уваги договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного 15.10.2020 року відповідачем з [PERSON] , оскільки він не стосується предмета спору. В обґрунтування своїх мотивів відповідачем надано докази про те, що 30.08.2022 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та [INFO] в них народилась дочка [PERSON] (а.с. 120-121). З приводу наданих представником позивача податкових декларацій віднсно позивача, як доказів її платоспроможністі для придбання спірного автомобіля, то суд не приймає їх до уваги, оскільки вони не мають значення для вирішення спору. Крім того, тягар доказування обставин покладається на того з подружжя, хто їх спростовує. З пояснень свідка [PERSON] , наданих в судовому засіданні, встановлено, що вона є матір`ю відповідача та їй відомо, що спірний автомобіль було придбано за кошти позичені сином у знайомого. Власних коштів на автомобіль вона не надавала. Після розірвання шлюбу між сторонами була домовленість про те, що [PERSON] залишє собі бізнес, а [PERSON] - автомобіль. Їй не відомо з якого часу діти перестали спільно проживати. [PERSON] працював на фабриці оператором та мав дохід, проте у якому розмірі - їй не відомо. З пояснень свідка [PERSON] наданих в судовому засіданні встановлено, що 03.03.2020 року він позичив кошти відповідачу для придбання автомобіля та борг він досі не повернутий. Йому не відомо чи давала кошти [PERSON] на повернення позики. З [PERSON] він товаришував. Кошти в нього були, так як він займався побутовою технікою. Також відповідач брав у нього кошти на розвиток бізнесу. Щодо твердження представника відповідача, що спірний транспортний засіб було придбано ним за особисті кошти, які він позичив у товариша, то слід зазначити наступне. Сам по собі факт отримання відповідачем під час перебування у шлюбі коштів, на підставі укладеного ним договору позики, не свідчить про те, що відповідні кошти чи набуте за їх рахунок майно набули статусу особистої приватної власності [PERSON] , оскільки відомості про те, що відповідач отримав вказані грошові кошти в особисту власність у цих документах відсутні, а також не зазначено про мету їх позики. Будь-яких належних та допустимих доказів того, що саме за кошти отримані від [PERSON] ним було придбано спірне майно, матеріали справи не містять. Як і доказів, що підтверджують факт погашення [PERSON] даних боргових зобов`язань виключно за рахунок особистих коштів. У постанові Верховного Суду від 9 січня 2020 року у справі № 367/7110/14 зазначено, що спірне майно придбане за кредитні кошти, отримані подружжям за час шлюбу, відтак, право на це майно у рівних частках набули позивач і відповідач, при цьому боргові зобов`язання є спільними для обох із подружжя, незалежно від того, із ким із подружжя укладений кредитний договір. У зв`язку із зазначеним вище відсутні підстави для відступлення від засад рівності часток у спільному майні подружжя. Наявність боргів подружжя та виникнення зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, не змінює статусу спільності набутого за час шлюбу майна за позичені кошти, які були використані в інтересах сім`ї, а саме на придбання цього майна. Доводи щодо внесення одним із подружжя коштів у рахунок погашення кредитних зобов`язань не мають правового значення, оскільки у розумінні вимог статті 57 СК спірне майно не є особистою приватною власністю відповідача, а останній не позбавлений можливості, за наявності правових підстав, ставити питання щодо повернення за рахунок позивача половини сплачених ним після розірвання шлюбу коштів у рахунок погашення кредиту, як солідарного боржника (постанова Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 320/3072/18). Суд вважає, що спірний автомобіль було придбано в інтересах сім`ї. Відповідно до п. 23 Постанови Пленума Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Такий правовий висновок викладений і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Отже, матеріалами справи, підтверджуються обставини про те, що спірний автомобіль було придбано подружжям [PERSON] під час шлюбу за спільні кошти, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем презумпцію спільності майна подружжя не спростувано. За змістом ч. 1 та 7 ст. 1 Конституції України, ч. 1 та 5 ст. 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України (ст. 68 СК України). За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Згідно ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України). Позивач не претендує на залишенні автомобіля собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона навпаки дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20 зауважила, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: (а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); (б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні. Інакше кажучи, вимога позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України). Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України). Метою позивачки є поділ спільного сумісного майна подружжя. Таким майном є неподільна річ - автомобіль. Вимоги про визнання за відповідачем права власності на автомобіль і стягнення на користь позивача відповідної грошової компенсації треба розглядати як вимогу про поділ цієї неподільної речі шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього компенсації замість частки позивачки у праві спільної сумісної власності на автомобіль. Щодо позовної вимоги про припинення права спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, то вона не підлягає задоволенню, оскільки річ є неподільною, позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно. Унаслідок виділення останнього у власність відповідачеві і такого стягнення право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється. Тому, окрема вимога припинити право спільної сумісної власності є неефективним способом захисту. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №209/3085/20. За встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги частково підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки сторін у праві власності є рівними, за недоведеністю зворотного. Тому, право позивача підлягає захисту шляхом стягнення компенсації вартості частки спірного автомобіля та визнання за відповідачем права особистої приватної власності на означений автомобіль. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати на оплату судового збору в розмірі 7443,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial