Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

представник позивача АТ «Ідея Банк» О.Заставна 24.03.2023 звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 103338,55 грн. та судовий збір в розмірі 2684 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 19.05.2021 року між сторонами укладено договір кредиту та страхування №Р24.00210.008052729. Згідно із умовами вказаного договору відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 78109 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж боржником здійснено 28.01.2022. Отже, сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 07.02.2023 становить 103338,55 грн., з яких: основний борг - 56116,35 грн., прострочений борг - 15874, 62 грн., прострочені проценти - 7638,16 грн., строкові проценти - 2231,47 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 6397,13 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 15080,82 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, в тому числі кредит, відсотки за користування кредитом та інші обов`язкові платежі, позивач просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою від 28.03.2023 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.04.2023 від представника відповідача - адвоката Буковинського Т.Й. надійшла зустрічна позовна заява, у якій останній просить зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за договором кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021, з часу його укладення, та зарахувати вже сплачені [PERSON] кошти в розмірі 21120,68 грн., що були спрямовані АТ «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021. Також просить зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок процентів з часу укладення договору кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021 з розрахунку отриманих позичальником кредитних коштів у розмірі 64 820,75 грн. до моменту припинення кредитування. Окрім того, просить стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] витрати на професійну правову допомогу адвоката у розмірі 15 000 грн. Обґрунтовуючи зустрічний позов, представник відповідача покликається на таке. Встановлена банком у кредитному договорі плата за обслуговування кредитної заборгованості відповідно до ч.1 ст.11, ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною умовою договору, так як така інформація надається по запиту позичальника на безоплатній основі. Вказує, що пунктом 1.5 кредитного договору банком фактично було встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Також вважає, що право банку нараховувати проценти по кредитному договору припинилось з 05.01.2023, тобто з дня направлення банком на адресу позичальника вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.01.2023 за вих.№12.4.2/Р24.00210.008052729, а тому нарахування банком процентів по кредитному договору після пред`явлення такої вимоги є незаконним. До того ж, зазначає, що сума процентів, що встановлена відповідачем у кредитному договорі, є неправильно нарахованою, оскільки, відповідач не мав права нараховувати проценти на суму страхового платежу, який був сплачений згідно договору кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021, такий платіж є супутнього послугою і дані кошти позичальник не отримував і ними не користувався. Представник відповідача вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за кредитним договором в сумі 50870,29 грн. та заборгованість за процентами в сумі 4167,04 грн. До матеріалів справи представник відповідача долучає розрахунок вартості користування кредитом і схему погашення кредиту за договором кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021. Ухвалою від 24.04.2023 прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором. Об`єднано цивільну справу за позовом АТ «Ідея Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором із справою за зустрічним позовом [PERSON] до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків виконання нікчемного правочину та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором в одне провадження. Змінено порядок здійснення провадження у справі та постановлено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 16.05.2023 від представника позивача за первісним позовом Заставної О.В. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому остання вважає таку безпідставною та необґрунтованою, зважаючи на наступне. Кредитний договір, щодо якого заявлену зустрічну позовну вимогу, укладено 19.05.2021, тобто вже під час дії Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016, що набрав чинності 10.06.2017. Вказаний Закон України був прийнятий на зміну раніше чинній ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка до прийняття вищевказаного Закону регулювала правовідносини у сфері споживчого кредитування. Тобто, абзац 3 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону, втратив чинність ще до укладення кредитного договору, з огляду на що такий не може бути застосований до спірних у вказаній справі правовідносин. На зміну вищевказаному положенню, п.4 ч.1 ст.1 чинного на теперішній час Закону України «Про споживче кредитування» містить визначення загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Законність умови кредитного договору, що передбачає нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості, підтверджується також пунктом 9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, до якого відповідно до п.1.7 кредитного договору приєднався [PERSON] , яким визначено за що справляється така плата. Передбачена п.9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб плата за обслуговування кредитної заборгованості встановлена за перелічені послуги банку, які надаються позичальнику більше ніж один раз на місяць. В свою чергу, ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тобто Законом України «Про споживче кредитування» передбачено, що інформація про поточний розмір заборгованості, виписка по рахунку та інша інформація надається споживачу безоплатно лише за умови, що вказані послуги надаються не частіше одного разу на місяць, в той час як п.9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб передбачено надання інформації по рахунках позичальника за допомогою телефонних каналів зв`язку позичальника та із використанням засобів електронного зв`язку, як і опрацювання запитів позичальника, необмежену кількість разів протягом дії кредитного договору. Представник позивача за первісним позовом вважає, що законом не заборонено встановлювати плату за обслуговування кредитної заборгованості, адже вимоги щодо безоплатності вказаних послуг законом не передбачено. Щодо нарахування процентів представник позивача за первісним позовом вказує, що таке здійснювалось до 04.01.2023. До того ж, нарахування процентів за кредитним договором здійснювалось відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором. Розрахунок, наданий представником відповідача за первісним позовом, не враховує умов кредитного договору, зокрема, того, що нарахування процентів здійснюється 2 рази на місяць, за методом «факт/факт», а базою для нарахування є неповернена сума кредиту (п.п.9.12, 9.13 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб). Також представник позивача за первісним позовом вважає, що проценти повинні бути нараховані на суму страхового платежу, оскільки такий був обов`язковим при укладенні кредитного договору і був перерахований банком страховику. Щодо заявлених представником відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу, то представник банку вважає такі завищеними та неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову у цій справі. До того ж, зазначає, що в поданих представником відповідача за первісним позовом документах не міститься доказів на підтвердження понесення відповідачем за первісним позовом витрат, які б відповідали Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також акту приймання-передачі виконаних робіт, який був би підписаний [PERSON] . Просить відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви в повному обсязі. 26.05.2023 представник відповідача за первісним позовом [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій повідомив, що пунктом 1.7 кредитного договору фактично банком встановлено плату позичальнику за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому перелік інформації та надання різного роду документів по кредиту, що передбачений ч.1 ст.11 вказаного закону, не є вичерпний, оскільки передбачає також надання іншої інформації, що передбачена договором про споживчий кредит, іншими актами законодавства. Встановлений розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості є аномально непропорційним визначеним договором процентам за кредит, внаслідок чого саме ця плата за обслуговування кредиту має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту (фактичної плати за кредит), а не оплати послуг. Відповідач за первісним позовом ніколи не звертався із запитами до банку, а останній ніколи не направляв інформації, а отже, банк, крім того, не здійснював надання жодної інформації (послуги) за яку встановив відповідну плату. У свою чергу, платежі за ведення рахунку, розрахункове касове обслуговування, комісія за надання кредиту, про які зазначає банк на ст.1-2 свого відзиву, є відмінними від послуг, що зазначені у п.7 кредитного договору та у підпункті 9.8.2 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Представник відповідача за первісним позовом зазначає, що ним було обрано належний спосіб захисту, а саме застосування наслідків нікчемного правочину, що підтверджується, зокрема, практикою Верховного Суду (справи №496/3134/19, №904/9212/21). Такий спосіб захисту буде найбільш ефективним для відповідача за первісним позовом та відповідатиме його інтересам, оскільки призведе до настання наслідків, яких він прагне досягти. До того ж, [PERSON] зазначає, що саме лише посилання представника позивача за первісним позовом на неспівмірність витрат та незгода із сумою понесених витрат на правову допомогу не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про стягнення таких. Всі витрати за надану професійну правову допомогу підтверджені обсягом наданих послуг і виконаних адвокатом робіт, що знаходяться в матеріалах справи. Також, долучає до матеріалів справи остаточний розрахунок сум судових витрат та детальний опис виконаних адвокатом робіт для визначення розміру витрат на правову допомогу. Від представника позивача АТ «Ідея Банк» - О.Заставної 19.06.2023 надійшли заперечення на відповідь на відзив представника відповідача, у яких представник навела додатково обґрунтування первісного позову та заперечення щодо зустрічного позову. Ухвалою суду від 15.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача за первісним позовом - адвокат Буковинський Т.Й. в судове засідання не з`явився, надіслав суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності та у відсутності його довірителя, на підставі поданих доказів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача за первісним позовом, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов такого висновку. Згідно із ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до положень ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст.629,638 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 19.05.2021 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено договір кредиту та страхування №Р24.00210.008052729, згідно із яким відповідач за первісним позовом отримав в банку кредит у розмірі 78109 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів (а.с.17-19). Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст.1055 ЦК України). Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач за первісним позовом АТ «Ідея Банк» виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, що підтверджується копіями меморіальних ордерів від 19.05.2021 (а.с.23,24). Згідно із ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Разом з тим, відповідач за первісним позовом не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та інші платежі за кредитним договором. У зв`язку із невиконанням [PERSON] кредитного договору, утворилась заборгованість за кредитним договором, яка згідно із довідкою-розрахунком заборгованості станом на 07.02.2023 становить 103338,55 грн., з яких: основний борг - 56116,35 грн., прострочений борг - 15874, 62 грн., прострочені проценти - 7638,16 грн., строкові проценти - 2231,47 грн., нарахована плата за обслуговування кредиту - 6397,13 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту - 15080,82 грн. (а.с.29). 05.01.2023 АТ «Ідея Банк» направлено [PERSON] вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідної даної вимоги, АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 календарних днів з дня направлення вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору. Також відповідачу повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача за первісним позовом заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора (а.с.30). Вказана вимога залишилась невиконаною відповідачем за первісним позовом [PERSON] . Звертаючись із зустрічним позовом, представник відповідача за первісним позовом [PERSON] просив суд здійснити перерахунок платежів здійснених [PERSON] за договором кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021, з часу його укладення, та зарахувати вже сплачені [PERSON] кошти в розмірі 21120,68 грн., що були спрямовані АТ «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування №Р24.00210,008052729 від 19.05.2021. У пункті 1.7 кредитного договору вказано, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до додатку №1, як «Обслуговування кредитної заборгованості». Додаток №1 є невід`ємною частиною договору (п.4). Плата за обслуговування кредиту включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням засобів електронного зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення смс-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом, надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо. Розмір цієї плати визначений у пункті 7 додатку №1 до кредитного договору, яким передбачено графік платежів за кредитом (а.с.22). Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування»), продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладеного між сторонами кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Так, зокрема, згідно паспорту споживчого кредиту №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021 передбачено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,10% від початкової суми кредиту, загальний розмір якої за весь термін кредитування становить 55676,10 грн. Графік щомісячних платежів за кредитним договором визначено у пункті 5 паспорту споживчого кредиту №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021, згідно з яким, позичальник кожного місяця вносить однаковий платіж у розмірі 4360,00 грн. (за останній місяць 4343,18 грн.), який складається із трьох платежів: за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та платою за надання послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості («Обслуговування кредитної заборгованості»). Як вбачається з матеріалів справи, позичальником [PERSON] за період користування кредитними коштами сплачено суму в розмірі 35387,29 грн., з яких: тіло кредиту - 6118,03 грн., відсотки - 8148,58 грн., плата за обслуговування кредитної заборгованості - 21120,68 грн. Отже, з урахуванням нікчемності умов кредитного договору про внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості та з урахуванням здійснених позичальником платежів на загальну суму 35387,29 грн., з яких 21120,68 грн. неправомірно зараховано як плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «Ідея Банк» щодо стягнення нарахованої плати за обслуговування кредиту в сумі 6397,13 грн. та простроченої плати за обслуговування кредиту в сумі 15080,82 грн. задоволенню не підлягають, а також сплачені позичальником 21120,68 грн. слід зарахувати в рахунок погашення основного боргу за кредитним договором. Щодо вимоги зустрічної позовної заяви представника позивача [PERSON] здійснити перерахунок процентів з часу укладення договору кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021 з розрахунку отриманих позичальником кредитних коштів у розмірі 64 820,75 грн. до моменту припинення кредитування суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18, висловила правову позицію, що відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. У разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань за вих.№12.4.2/Р24.00210.008052729, яка була скерована [PERSON] 05.01.2023 зазначено, що станом на 04.01.2023 сума процентів за кредитом становить 9869,63 грн. Така ж сума процентів зазначена в довідці-розрахунку заборгованості [PERSON] за договором кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2023 станом на 07.02.2023. Таким чином, суд приходить до висновку, що з моменту скерування АТ «Ідея Банк» вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань [PERSON] проценти по кредитному договору не нараховувались. Щодо вимоги зустрічного позову [PERSON] про здійснення перерахунку процентів з часу укладення договору кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021 з розрахунку фактично отриманих позичальником кредитних коштів у розмірі 64 820,75 грн., суд зазначає таке. Як зазначено вище, статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Істотними умовами кредитного договору є: предмет договору, сума кредиту, строк повернення, проценти за користування. Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Укладаючи 19.05.2021 договір кредиту та страхування №Р24.00210.008052729, АТ «Ідея Банк» у письмовій формі надав позичальнику [PERSON] у повному обсязі всю необхідну інформацію, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, [PERSON] особистим підписом засвідчив, що він погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними. Так, у пункті 4 Паспорта споживчого кредиту від 19.05.2021 наявна інформація щодо платежів за додаткові та супутні послуги третіх осіб, з якої вбачається, що обов`язковим для укладення договору була послуга страховика, де страховий платіж 13288,25 грн, страхова сума - 64820,75 грн. (а.с. 20-21). З виписки АТ «Ідея Банк» з 01.01.2000 по 06.02.2023 вбачається, що 19.05.2021 видано кредит згідно кредитного договору №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021 в сумі 78109 грн, що також і підтверджується меморіальним ордером №6315141 (а.с.23, 25). Згідно з меморіальними ордерами №6315149 від 19.05.2021 і №6315143 від 19.05.2021, [PERSON] було видано кредит у розмірі 64820 грн. 75 коп., а 13288,25 грн. було зараховано як оплату страхового платежу по договору кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021 (а.с.23,24). Таким чином, страховий платіж, передбачений умовами договору кредиту та страхування, АТ «Ідея Банк» не отримував додатково від позичальника [PERSON] , а лише за його дорученням перерахував страховику, що також узгоджується із умовами кредитного договору. Окрім цього, згідно із пунктом 9.2 Публічної пропозиції АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), яка є невід`ємною частиною укладеного між сторонами договору, кредит (грошові кошти) надається на поточні потреби позичальника включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності). Таким чином, оскільки згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору, фактично наданою сумою кредиту є сума в розмірі 78109 грн, відтак позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено неправомірності нарахування АТ «Ідея Банк» відсотків за користування кредитними коштами на загальну суму 78109 грн, а тому його позовна вимога про здійснення перерахунку відсотків з розрахунку фактично отриманої суми кредиту в розмірі 64 820,75 грн., не підлягає до задоволення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що первісний позов АТ «Ідея Банк» до [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 81860,60 грн., яка складається із основної та простроченої заборгованості в сумі 71990,97 грн. та прострочених і строкових процентів в сумі 9869,63 грн. Зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню в частині зобов`язання АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок здійснених ним платежів за договором кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021, з часу його укладення, та зарахувати вже сплачені [PERSON] кошти в розмірі 21120,68 грн., що були спрямовані АТ «Ідея Банк» на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості (за нікчемним правочином) в рахунок погашення основного боргу по договору кредиту та страхування №Р24.00210.008052729 від 19.05.2021. Вирішуючи клопотання представника відповідача за первісним позовом про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст.137 ЦПК, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану із справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Із доданих до зустрічної позовної заяви матеріалів встановлено, що між відповідачем та Адвокатським Бюро «Тараса Буковинського» від імені якого виступає адвокат Буковинський Т.Й. 12.04.2023 укладено договір про надання правової допомоги №5-12/04/2023. Згідно п.4.2 на момент укладення цього договору гонорар адвоката за надання правової допомоги та представництво інтересів клієнта є фіксованим та становить 15 000 грн., що сплачується клієнтом у безготівковому порядку наступним чином: перша частина гонорару у розмірі 8000 грн. до 15.04.2023 на поточний рахунок адвоката за реквізитами, що визначені у розділі 8 цього договору, другу частину гонорару у розмірі 7000 грн. клієнт сплачує на протязі трьох календарних днів після прийняття рішення по справі. На виконання п.4.2 договору 12.04.2023 відповідачем за первісним позовом було сплачено гонорар адвоката у розмірі 8000 грн., що підтверджується випискою/особовим рахунком за 12.04.2023 про зарахування коштів на поточний рахунок Адвокатського Бюро «Тараса Буковинського». Пунктом 4.2.1 договору встановлено, що при визначені структури ціни гонорару, що зазначена у п 4.2 договору, сторони керуються рекомендованими мінімальними розмірами ставок адвокатського гонорару за годину роботи, що згідно Рішенням Ради адвокатів Чернігівської області №57 від 16 лютого 2018 року та Рішення №17 Ради адвокатів Харківської області від 21.03.2018 року становить 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб за годину роботи встановленого на день такої оплати, що станом на дату укладення цього договору складає 1342 грн. Згідно пункту 4.2.2 договору, з урахування підпункту 4.2.1 цього договору, сторони дійшли взаємної згоди, що у випадку, коли розмір сумарної кількості годин роботи послуг адвоката за договором, перевищує розмір гонорару (вартість послуг адвоката/ціну), що зазначений у п. 4.2 договору, застосовується положення п.4.2 договору, при визначені максимального сумарного значення розміру гонорару. Згідно п. 4.5 договору, факт наданої правової допомоги підтверджується фактичним виконанням (вчиненням адвокатом дій) необхідних для захисту інтересів клієнта. У зв`язку з частковим задоволенням зустрічної позовної заяви, суд вважає, що вимоги про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь [PERSON] судових витрат на правову допомогу підлягають до часткового задоволення, а саме у розмірі 4000 грн. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню на користь АТ «Ідея Банк» судовий збір, пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а саме 2126,16 грн. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви. За подання позовної заяви повинен бути сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 гривень. Таким чином, оскільки зустрічну позовну заяву задоволено частково, з АТ «Ідея Банк» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 536,80 гривень, що відповідає вимогам ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed