Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

29 червня 2023 року представник позивача [PERSON] звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 20 березня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №61. Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Приблизно з 01.05.2023 року сімейне життя між сторонами погіршилось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожна із сторін має протилежні погляд на шлюб та сім`ю, що часто ставало причиною суперечок. Позивач вважає, що сім`я остаточно розпалась, її збереження неможливе та недоцільне. Спорів щодо місця проживання дитини між сторонами немає. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати разом із позивачем. Просить розірвати шлюб між сторонами. Стягнути на користь позивача судові витрати. 30 червня 2023 ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача [PERSON] разом із позовом надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі та участі позивача, позов підтримує, на розірванні шлюбу наполягає, на примирення не погоджується. Від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позовних вимог в якій просить здійснювати судовий розгляд справи без участі відповідача та задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір». Приймаючи до уваги позицію представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 20 березня 2020 року зареєстрованим Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №61 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] (а.с.8 зв.). Також судом\~встановлено,\~що між\~сторонами по\~даній справі сімейні стосунки припинились. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу. Згідно з ч.5\~ст.55 СК України\~дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положенням ч.ч.3,4 ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105\~СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. \~ \~ \~ \~Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. \~ \~ \~ \~Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. \~ \~ \~ \~З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З урахуванням положень ст.ст.141, 142 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову у розмірі 536,80 грн., окрім того, слід повернути позивачу з Державного бюджету України 50% сплаченого судового збору при поданні позову у розмірі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved