Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

11 травня 2023 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я, посилаючись на те, що позивач протягом 20 років працював на підприємстві відповідача, з них: з 23.05.2001 року по 18.04.2002 року, з 20.05.2002 року по 22.11.2005 року, з 20.06.2006 року по 16.05.2007 року, з 07.06.2007 року по 29.09.2021 рік прохідником шахта «Октябрська», шахта ім.Леніна, ШБУ АТ «Кривбасзалізрудком». 29.09.2021 року позивача було звільнено згідно ст. 38 КЗпП України. Внаслідок праці у шкідливих умовах позивач отримав хронічні професійні захворювання, а саме: радикулопатія попереково-крижова L5-S1, з вираженими статико динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Вібраційна хвороба другої стадії від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вазомоторнотрофічними порушеннями на кистях, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом у поєданні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії № 2 Серії 12 ААА № 127152 від 27.04.2023 р позивачу вперше було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання 65 % (30%- радикулопатія, 10% - вібраційна хвороба, 15% - ХОЗЛ, 10 - трудове каліцтво) з 27 квітня 2023 року до 1 травня 2025 року. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 27 квітня 2023 року серії 12 ААВ №130885 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з 27 квітня 2023 року у зв`язку з професійним захворюванням, протипоказана важка праця в умовах вібрації та виробничого пилу. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушенням нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 450 000 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 15 травня 2023 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 02 червня 2023 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується з пред`явленими позовними вимогами та зазначає, що сума відшкодування моральної шкоди, яку просить позивач занадто завищена, адже рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу по справі 212/11036/22 з АТ «КЗРК» в рахунок відшкодування моральної шкоди за 10% втрати працездатності за трудове каліцтво вже стягнуто 60 000 грн. Тому позовні вимоги в цій частині не можуть бути задоволені. Також відповідач вказує, що позивач був обізнаний про умови праці на підприємстві та про неможливість роботодавця в повній мірі забезпечити безпечні умови праці з огляду на специфіку виробництва, а відтак працівник самостійно виявив бажання працювати в умовах шкідливих виробничих факторів. Позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди професійними захворюваннями діями відповідача, ймовірною причиною вважає незастосування позивачем у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту. Окрім цього, на думку відповідача, заявлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Також сума стягненої моральної шкоди, в разі перевищення її розміру 24 000 грн., повинна підлягати обов`язковому оподаткуванню. 14 червня 2023 року судом постановлена ухвала про розгляд справи з викликом сторін. 21 червня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він підтверджує факт отримання за рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі 212/11036/22 від 20.01.2022 року в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн. за отримане трудове каліцтво з втратою працездатності 10 %, також уточнює позовні вимоги в частині розміру стягуваної з відповідача суми шляхом зменшенням суми відшкодування шкоди внаслідок отримання професійного захворювання з 450 000 грн. до 350 000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] , підтримав викладені у відзиві на позовну заяву обставини, просив відмовити у задоволенні позову. Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 23.05.2001 року по 18.04.2002 року, з 20.05.2002 року по 22.11.2005 року, з 20.06.2006 року по 16.05.2007 року, з 07.06.2007 року по 29.09.2021 року працював прохідником шахта «Октябрська», шахта ім.Леніна, ШБУ АТ «Кривбасзалізрудком» на АТ «КЗРК». Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 10.01.2023 р.позивачу установлено професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5-S1, з вираженими статико динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних суглобів (ПФ другого ступеня), вібраційна хвороба другої стадії від дії локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної поліневропатії верхніх кінцівок з вазомоторно трофічними порушеннями на кистях, двобічним плечолопатковим періартрозом, остеоартрозом у поєданні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), деформуючим остеоартрозом у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня), хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група А. ЛН першого ступеня Захворювання професійні. Підставою для встановлення захворювань професійного характеру послужив зазначений профмаршрут на підприємстві АТ «КЗРК» протягом 20 років. Крім того Комісієюз розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача було зроблено висновок про наявність шкідливих умов праці (п. 13 Акту розслідування причин виникнення захворювання від 10.02.2023 року форми П-4), а саме на підставі інформаційної довідки про умови праці [PERSON] від 25.11.2021 р. №1161/7.6-11, підготовленої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області та згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженим Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 р. № 248, умови праці позивача відносяться: по вмісту аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 1 ступеню «шкідливі», по важкості праці - до 3 класу 2 ступеню «шкідливі», по рівню вібрації - до 4 класу «небезпечні», по показникам мікроклімату - до 3 класу 1 ступеню «шкідливі», по рівню шуму - до 3 класу 3 ступеню «шкідливі», по показникам напруженості праці - до 3 класу 1 ступеню «шкідливі». Згідно п. 18 зазначеного акту причиною виникнення у позивача професійного захворювання є:важкість праці - маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 10 кг і складала 40 кг при нормі 30 кг, періодичне перебування у незручній позі 10-30 % зміни при нормі до 25 %, вібрація локальна - еквівалентний корегований рівень віброприскорення на 0,8-8,5 дБ перевищував допустимий рівень згідно ДСН 3.3.6.039-99 «Державні санітарні норми виробничої загальної та локальної вібрації» та складав 76,8-84,5 при ГДР - 76 дБ, концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично- допустиму в 1,95 рази. Враховуючи вище вказане згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії Серії 12 ААА № 127152 від 27.04.2023 року позивачу вперше було встановлено ступінь стійкої втрати працездатності внаслідок професійного захворювання - 65% (30% радикулопатія, 10% вібраційна хвороба, 15% ХОЗЛ, 10% трудове каліцтво) з 27 квітня 2023 року до 1 травня 2025 року. Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 27.04.2023 року серії 12 ААВ №130885 позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з 27 квітня 2023 року з переоглядом 01.05.2025 року. Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст.153,237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди. Згідностатті 3 Конституції Українилюдина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно достатті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків. Згідно частин 1,3ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). У зв`язку з тим, що відповідно до положеньст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача. У відповідності зі статями 23,1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, у фізичному болі, душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок отримання ним професійного захворювання. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача та того, що позивач був повідомлений про наявність шкідливих умов праці і сам приймав рішення про працевлаштування на підприємство, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача під час його роботи на підприємстві відповідача, що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10.02.2023 року. За таких обставин суд вбачає, що АТ «КЗРК» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду спричинену професійними захворюваннями. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує той факт, що позивачем окрім отриманих професійних захворювань в шкідливих умовах, також отримано травму ока 06.11.2001 року внаслідок нещасного випадку на виробництві. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 20.01.2022 року відшкодовано позивачу моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. за отриману втрату працездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві в 10 %. Процент втрати працездатності від нещасного випадку комісією МСЕК від 27.04.2023 року також встановлено в розмірі 10 % і його розмір не змінено, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Також суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності внаслідок отриманих професійних захворювань в розмірі 55% та встановлення третьої групи інвалідності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, а також період праці на підприємстві відповідача на протязі 20 років в шкідливих умовах праці. Порушено нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, відчуває постійний фізичний біль, не може підіймати надмірну вагу, хронічне захворювання легень в осінньо-зимовий період загострюється і тому він часто хворіє, внаслідок отриманого ушкодження здоров`я позивачу систематично необхідно отримання медичної допомоги, він відчуває психологічний дискомфорт. Все це негативно позначається на його душевному та фізичному станах і позбавляє можливості приділяти належну увагу своїй родині. Має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Старша донька інвалід дитинства, має онкозахворювання. Тому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди дещо завищений, а тому визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 260 000 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004, ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Вказане узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28.03.2007, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2600 грн.

Outcome: partial