Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вищевказаним цивільним позовом, який мотивує тим, що 13.08.1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . В період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбане наступне майно: - квартиру [ADDRESS] ; - житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 40,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,2100га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0101, розташована за адресою: [ADDRESS] ; - земельну ділянку, площею 0,1325га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0102, розташована за адресою: [ADDRESS] , на даний час знаходиться в іпотеці, згідно договору позики грошових коштів від 14.02.2023 року, укладеного між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатель), посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Деруном А.А. за №232. Зазначила, що майно, яке придбане в шлюбі, за рахунок спільних коштів подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності і підлягає поділу, відповідно до вимог чинного законодавства України. Тому просила суд, поділити спільне сумісне майно, визнавши за нею право власності: - на 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; на 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, загальною площею - 40,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2100га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0101, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1325га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Залишити у власності [PERSON] : - 1/2 частку квартири [ADDRESS] ; - 1/2 частку житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, загальною площею - 40,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,2100га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0101, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1325га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Також просила покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. (а.с. 29-30) Ухвалою суду від 19 травня 2023 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито та призначено до судового розгляду. (а.с. 38-39) Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, до суду подала клопотання, в якому просила розгляд справи проводи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, судові витрати покласти на відповідача. (а.с.35-36) Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю. (а.с. 33) Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належно, до суду подала клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутності, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що 13.08.1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] у відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому, актовий запис №1073, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 7). Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було розірвано, про що 03.03.2023 року складено актовий запис № 38, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). В період шлюбу сторони придбали наступне майно: - квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором міни від 14.08.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Моцною Д.Г. за №1-2920 (а.с. 9); - житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 40,2 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 18.12.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. за № 2-4631 (а.с. 10-11); - земельну ділянку, площею 0,2100га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0101, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. за № 2-4635 (а.с. 12-13); - земельну ділянку, площею 0,1325га, кадастровий номер 3221487101:01:038:0102, розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 18.12.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Гребінківської державної нотаріальної контори Київської області Герасименко Л.Ю. за № 2-4639 (а.с. 14-15). Також судом встановлено, що спірне майно було придбане в шлюбі та за спільні кошти, проте було зареєстроване на відповідача. Також судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , на даний час знаходиться в іпотеці, згідно договору позики грошових коштів від 14.02.2023 року, укладеного між [PERSON] (іпотекодавець) та [PERSON] (іпотекодержатель), посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Деруном А.А. за №232 (а.с. 16). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.З cm. З68 ЦК), відповідно до частин 2,3 cm. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що майно, придбане сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечувалося сторонами. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити. При зверненні до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 13420,00 грн. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 6710,00 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 13420,00 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 6710,00 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved