Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою Дніпровської міської ради до [PERSON] , третя особа: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що за інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В. Ю. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.02.2017 внесено запис про право власності №19177796 за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для реєстрації права власності за відповідачем на вищезазначений гараж було розпорядження міського голови від 08.07.2010 № 405-р про присвоєння адреси гаражу по [ADDRESS] . На момент реєстрації спірного гаражу за [PERSON] діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. В ході здійснення перевірки було встановлено, що розпорядження міського голови від 08.07.2010 № 405-р в міській раді не зареєстровано. Отже, розпорядження міського голови, що стало підставою для реєстрації права власності не приймалось, а адреса спірному гаражу не присвоювалась. У зв`язку із вищезазначеним, можна вважати, що розпорядження міського голови, яке відповідач надав для реєстрації права власності на гараж по [ADDRESS] є підробленим. Крім того, в клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою Відповідачем зазначено адресу [ADDRESS] , а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на спірний гараж за адресою [ADDRESS] . Рішенням міської ради від 31.03.2004 №42/16 надано дозвіл замовникам на проведення проектних робіт відповідно до висновків комісії з питань регулювання земельних відносин міської ради, в тому числі і гр. [PERSON] по розміщенню гаражу боксового типу по [ADDRESS] строком на 1 рік з дня прийняття цього рішення. В подальшому, органом державного архітектурно-будівельно контролю будьяких рішень про введення в експлуатацію об`єкта не приймались. Отже у [PERSON] не виникло право власності на гараж літ. А-1, загальною площею 23 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] . У зв`язку з викладеним позивач просить суд усунути перешкоди Дніпровській міської раді у користуванні земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] , РНОКГШ [NUMBER] , провести демонтаж (знесення) самочинно побудованого об`єкту - гаражу літ. А-1, загальною площею 23 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] . Припинити право власності на об`єкт нерухомого майна, а саме: гараж літ. А-1, загальною площею 23 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON] , запис про право власності № 19177796. внесений державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко Валерієм Юрійовичем, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1181578212101 із закриттям розділу. Представник позивача надала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити та не заперечувала щодо винесення заочного рішення суду. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не надав. У зв`язку з тим, що позивач не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до змісту\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно\~ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Судом встановлено, що за інформацією, що міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В. Ю. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.02.2017 внесено запис про право власності №19177796 за [PERSON] на об`єкт нерухомого майна гараж, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для реєстрації права власності за відповідачем на вищезазначений гараж було розпорядження міського голови від 08.07.2010 № 405-р про присвоєння адреси гаражу по [ADDRESS] . На момент реєстрації спірного гаражу за [PERSON] діяв Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868. В ході здійснення перевірки було встановлено, що розпорядження міського голови від 08.07.2010 № 405-р в міській раді не зареєстровано. Отже, розпорядження міського голови, що стало підставою для реєстрації права власності не приймалось, а адреса спірному гаражу не присвоювалась. У зв`язку із вищезазначеним, як зазначає позивач, розпорядження міського голови, яке відповідач надав для реєстрації права власності на гараж по [ADDRESS] є підробленим. Крім того, в клопотанні про надання дозволу на розробку проекту землеустрою відповідачем зазначено адресу [ADDRESS] , а в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на спірний гараж за адресою [ADDRESS] . Рішенням міської ради від 31.03.2004 №42/16 надано дозвіл замовникам на проведення проектних робіт відповідно до висновків комісії з питань регулювання земельних відносин міської ради, в тому числі і гр. [PERSON] по розміщенню гаражу боксового типу по [ADDRESS] строком на 1 рік з дня прийняття цього рішення. В подальшому, органом державного архітектурно-будівельно контролю будьяких рішень про введення в експлуатацію об`єкта не приймались. З урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема ст. 331 Цивільного кодексу України та законів України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015, передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку. Крім того, державна реєстрація речового права далеко не завжди означає, що особа, вказана у реєстрі, дійсно це право має (і навпаки: відсутність реєстрації не завжди свідчить про відсутність права). Таке розуміння існуючих правил про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є усталеним у судовій практиці, наприклад, п. 7.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/73/17. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав (пункти 8, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, правила про виникнення права власності з моменту його державної реєстрації визначає лише момент виникнення права власності, але зовсім не означає, що реєстрація є самостійною (автономною, абстрактною) і достатньою підставою для виникнення права. Для того, щоб право виникло, необхідний певний юридичних склад, відсутність елементів якого означає, що право не виникло. Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Таким чином у [PERSON] не було підстав передбачених законодавством України для виникнення та реєстрації права власності на гараж літ. А-1, загальною площею 23 кв.м, що розташований за адресою [ADDRESS] . Згідно зі ст. 375 ЦК України право на забудову земельної ділянки належить власнику. Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею. Відтак, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ІІК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Відповідно до частини 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тобто, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов). Так, відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Таким чином, якщо закон і допускає отримання права власності на об`єкт, зведений на чужій землі, то лише за згодою її власника. Перевірка виконання цієї умови має здійснюватися неодноразово при проходженні дозвільних процедур, необхідних для початку будівельних робіт, та при прийнятті об`єкта в експлуатацію. Така позиція викладена в науковому висновку щодо знесення об`єкта самочинного будівництва складеного Науково-консультативною радою при Верховному Суді на підставі листа Верховного Суду від 24.01.2020 №46/0/26-20 у справі №916/2791/13. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.\~141 Цивільно - процесуального кодексу України\~у разі задоволення позову сплачений судовий збір покладається на відповідача. На підставі викладеного, Конституції України, ст.ст. 316,321,391 ЦК України та

Outcome: approved