Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 12.03.1994 року між нею та відповідачем [PERSON] , був укладений шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської управи, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 163. Від даного шлюбу у подружжя є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що протягом останнього періоду їх спільне сімейне життя із відповідачем погіршилось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин та розлучення сім`ї. Їхні стосунки уже тривалий час мають негативний характер, у них відсутнє будь-яке спілкування, постійно виникають конфлікти. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Фактично тривалий час проживають окремо і не підтримують жодних шлюбних відносин. Оскільки шлюб на сьогодні існує тільки формально, просить суд не надавати строк на примирення. За таких обставин, позивачка просить суд шлюб, який був укладений 12.03.1994 року, між нею та [PERSON] розірвати. У судове засідання позивачка [PERSON] не заявилася, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялася своєчасно і належним чином, однак в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, однак надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить розглянути справу у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та подані сторонами заяви зокрема, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з оригіналу свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого 12.03.1994 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородської міської управи, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний актовий запис за № 163. Від даного шлюбу у подружжя є спільна дитина: [PERSON] , [INFO] , який є повнолітнім. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, спільне господарство як подружжя не ведуть, життя, яке б ґрунтувалося на почуттях взаємної любові, дружби та поваги немає. Спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Спору щодо поділу спільного майна подружжя сторонами не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, а тому шлюб між сторонами, слід розірвати. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь [PERSON] судові витрати у розмірі 1073, 60 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved