Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Представник позивача - адвокат Оксюта М.О., звернулася до суду в інтересах [PERSON] із вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] , являється батьком неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 09.08.2017 року з відповідача стягуються аліменти в розмірі 2000 грн., станом на 10.01.2023 рік заборгованість по сплаті яких становить 87419 грн. 40 коп. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем розірвані на підставі рішення суду від 05.12.2019 року. Відповідач з дитиною не проживає, участі у його вихованні не приймає, не піклується про сина, не цікавиться його життям, не дбає про стан його здоров`я, матеріальної допомоги не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча має можливість його виконувати, є чоловіком працездатного віку. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що [PERSON] навмисно ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку та сплати аліментів, позивач просить суд вирішити питання про позбавлення останнього батьківських прав та збільшення розміру аліментів. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2023 року справу прийнято до свого провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 червня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи відзиву до суду не надав. Представник третьої особи - Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи - Великомихайлівської селищної ради Роздільнянського району Одеської області в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог, надала акт обстеження умов проживання, згідно якого [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але на даний час за вказаною адресою не проживає. Відповідно до положень ст.280-282 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та його представника, покази свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Положення частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачають, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Відповідно до довідки Департамента надання адміністративних послуг Одеської міської ради №Г3-3430-ф/л від 11.01.2023 року [PERSON] , [INFO] проживає з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . З 2019 року за рішенням Суворовського районного суду м.Одеси з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти а утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 2000 грн. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах АСВП № 61133112 від 11.01.2023 року, розмір заборгованості становить 87419 грн. 40 коп. Відповідно до висновку Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування від 01.05.2023 року за № 01-5-З/179вх про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , [INFO] , Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, вважає доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , оскільки останній не цікавиться долею свого сина, не піклується про його фізичний і духовних розвиток, не спілкується з ним, не дбає про його нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, як це встановлено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», що вказує на його байдужість та свідоме нехтування як своїми батьківськими обов`язками, так і правами. Згідно акту обстеження умов проживання від 09.03.2023 року складеного Великомихайлівською селищною радою Роздільнянського району Одеської області в особі органу опіки та піклування, [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає на даний час за вказаною адресою. Враховуючи викладене, суд вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про збільшення розміру аліментів, то суд виходить з наступного. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. І цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України). Якщо така домовленість відсутня аліменти визначаються судом. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі (ст.184 цього Кодексу) і виплачуються щомісячно. Стаття 192 СК України передбачає можливість збільшення або зменшення розміру аліментів. Так, відповідно до ч.1 цієї статті, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року становить 2272 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітнього сина сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, суд вважає необхідним та достатнім збільшення розміру аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, враховуючи, що вказаний розмір аліментів не є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дитини. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про стягнення аліментів, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому суд вважає за доцільне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. в дохід держави, а за вимогу щодо позбавлення батьківських прав, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved