Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» 30.03.2023 року звернулось з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідач згідно укладеного договору № б/н від 02.06.2010 р. отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Умов та Правил надання банківських послуг». ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Станом на 18.02.2023 р. відповідач має заборгованість по кредитному договору в сумі 54541,12 грн., яка складається з наступного: 44616,58 грн. - заборгованість за кредитом; 9924,54 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач просить суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 54541,12 грн. за кредитним договором б/н від 02.06.2010 р. станом на 18.02.2023 р. та 2684,00 грн. судового збору. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить справу розглянути без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе справу розглянути без його участі на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі оскільки відносно цього не заперечив представник позивача в заяві. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. 02.06.2010 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», і відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанк(а.с.12). Відповідно до умов договору відповідачу банком був наданий кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою процентів за користування ним. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Згідно наданої представником позивача суду довідки(а.с.10) всього банком було видано відповідачу протягом 2010р. - 2021 р. п`ять кредитних карток, в т.ч. остання № 4149…3364 (дата відкриття 05.02.2021 р., термін дії 04/24). Після укладення договору кредитний ліміт змінювався Банком і відповідач фактично користувався кредитними коштами. Так 02.08.2013 р. кредитний ліміт було встановлено в розмірі 16000,00 грн., 21.05.2020 р. - 50000,00 грн., 29.09.2020 р. - 46781,07 грн., 04.11.2021 р. - 0,00 грн., що підтверджується довідкою позивача(а.с.11). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач виконував, однак не належним чином. Згідно розрахунків позивача(а.с. 3-9) заборгованість відповідача по кредитному договору станом на 15.01.2023 р. складала 37374,52 грн., в т.ч.: 29999,87 грн. - заборгованість за кредитом; 7374,65 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В обгрунтування позовних вимог позивачем надано суду копію витяг з Тарифів(а.с.17), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку(а.с.18-42), які містять відомості щодо тарифів банку, пільгового періоду користування коштами, порядок нарахування заборгованості по кредиту, порядок нарахування простроченого тілу кредиту, порядок нарахування та розмір відсотків за користування кредитом, права та обов`язки клієнта (позичальника) і Банку, відповідальність сторін, в т.ч. у вигляді пені та штрафу. При цьому, позивачем не надано підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними при підписанні анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафу), порядку нарахування простроченого тілу кредиту та, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Спірні договірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем позивач дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими Банк. При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права суд відповідно до ч. 4 ст.263ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17. Наданий суду позивачем в обґрунтування позовних вимог Паспорт споживчого кредиту від 05.02.2021 р.(а.с.13-16) суд оцінює критично, крім цього суд враховує, що згідно п.7 зазначеного паспорту зазначена в ньому інформація зберігає чинність та є актуальною тільки до 20.02.2021 р. З врахуванням наведеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 9924,54 грн. заборгованості за нарахованими відсотками в зв`язку із недоведеністю задоволенню не підлягають. Що ж стосується вимог позивача в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту, то вони підтверджені наданими позивачем суду доказами, підтверджуються розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку позичальника (а.с.52-61). Відповідачем розмір заборгованості по кредиту не спростовано, а тому вимоги позивача стягнути з відповідача 44616,58 грн. заборгованості за тілом кредиту підлягають до задоволення. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial