Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

В січні 2023 року позивачка [PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила: 1) кредитний договір, укладений між нею та ПАТ «ПУМБ», визнати недійсним у частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину; 2) зобов`язати ПАТ «ПУМБ» зробити перерахунок заборгованості за Кредитним договором з урахуванням визнання Кредитного договору недійсним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Свої вимоги мотивує тим, що між нею та ПАТ «ПУМБ» було укладено Договір, згідно з яким їй було надано Акцепт пропозиції на укладання споживчого кредиту. Зазначає, що не отримувала від банку публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, що в сукупності із Акцептою свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Вказує, що під час надання Акцепти банк ні з якою Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб позивачку не ознайомлював. Крім того, відповідачем не було надано інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обгрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту, що підтверджується відсутністю підпису позивачки під Публічною пропозицією ПАТ «ПУМБ» на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб. Зазначає, що роздруківки із сайту відповідача, щодо умов кредитування та тарифів належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Вказує, що в даних правовідносинах кредитодавцем ПАТ «ПУМБ» не було надано споживачу належним чином інформації, щодо умов кредитування (відсоткова ставка, штрафні санкції, комісії і т.д.). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 23.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 12.07.2023 року представником відповідача були надані пояснення по справі, в яких сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що 04.11.2021 року позивачкою підписано Заяву № 1002009387201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб Акціонерного товариства «ПУМБ», згідно з яким позивачу надано споживчий кредит у сумі 28 045,00 грн., строком на 36 місяці, з процентною ставкою у розмірі 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 %. Зазначає, що позивачка своїм підписом підтвердила отримання примірника Заяви від 04.11.2021 року, в дату підписання заяви їй надано ДКБО (як публічну частину договору) шляхом розміщення на сайті Банку, зокрема у розділі «Підтримка» за посиланням «Завантажте документи». Крім того, позивачка своїм підписом підтвердила, що їй зрозумілий порядок внесення змін до ДКБО і вона погодилась з ним. Вказує, що зміни вносяться у встановлені ДКБО строки шляхом направлення Банком клієнту повідомлення на сайт банку, при цьому датою повідомлення є дата розміщення на сайті Банку, а клієнт погоджується самостійно відстежувати повідомлення на сайті Банку, в тому числі щодо змін до ДКБО. Зазначає, що [PERSON] 04.11.2021 року своїм підписом підтвердила отримання нею всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`єднання наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. Вказує, що порядок обчислення штрафів чітко обумовлено в Розділі 6 Паспорту споживчого кредиту. Вважає, що вимоги позивачки про визнання частково недійсним Заяви №1002009387201 від 04.11.2021 року про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, є безпідставними. У судове засідання позивачка не з`явилась, про розгляд справи була повідомлена належним чином, подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутністю. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав викладених в своїх письмових поясненнях, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Судом установлено, що між АТ «ПУМБ» та позивачкою було укладено підписано заяву №1002009387201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ», згідно з якою позивачці надано споживчий кредит у сумі 28 045,00 грн., строком на 36 місяці, з процентною ставкою у розмірі 0,01% річних та комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 %. 04.11.2021 [PERSON] підписала заяву №1002009387201 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та надано їй ДКБО (як публічну частину договору) шляхом розміщення на Сайті Банку, зокрема у підрозділі «Підтримка» за посиланням «Завантажте документ». Суду не було надано доказів існування у позивача заборгованості за укладеним кредитним договором. Частиною 1 ст.13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом, передбаченим ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частинами 2-3 ст. 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст. 203 ЦК України. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України). Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга, третя статті 6 ЦК України). Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України у редакції, чинній на час укладення договору). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки (частина перша статті 1054 ЦК України). Отже, суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти. Відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час укладення кредитного договору). 10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», а тому його дія поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами з кредитного договору від 30.06.2020. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин) у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Крім того, оскільки 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», то ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» було викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Судом встановлено, що 04.11.2021 був укладений кредитний договір на умовах, погоджених обома сторонами у паспорті споживчого кредиту. Сторони кредитного договору погодили та засвідчили підписами розмір та порядок нарахування відсотків, а також пені та штрафів, зокрема, процентна ставка 39,99% річних, тип процентної ставки - фіксована, пеня - 39,99%, штраф за прострочення внесення мінімального платежу - 100 грн. в день виникнення прострочки, 300 грн. в разі, якщо сума простроченої заборгованості не погашена протягом 5 робочих днів. Суд вважає, що у договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені будь-які умови, визначені за домовленістю сторін, що відповідає принципу свободи договору та не суперечить приписам ч. 2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин). Невизнання позивачкою складовою кредитного договору Публічної пропозиції банку на укладання Договору про банківське обслуговування фізичних осіб, через те, що вона його не підписувала та не визнається нею, як позичальником і він має мінливий характер, через що неможливо визначити, яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент надання акцепту, не спростовує того, що сторони договору погодили нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Крім того, матеріали справи не містять доказів наявності у позивачки заборгованості по укладеному кредитному договору від 04.11.2021 року. У позові позивачка просила суд визнати недійсним договір, укладений між нею та АТ «ПУМБ» в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій із застосуванням наслідків недійсності правочину та зобов`язати АТ «ПУМБ» зробити перерахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням визнання його недійним в частині нарахування відсотків, пені та штрафних санкцій. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14 визначено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК. Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав, передбачених ст. ст. 9, 11 Закону України «Про споживче кредитування», позивач зобов`язаний довести правову та фактичну підстави своїх позовних вимог. Проте, позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доведення факту ненадання відповідачем інформації про умови кредитування. Матеріалами справи стверджується, що 04.11.2021 позивачка ознайомилась з паспортом споживчого кредиту, анкетою-заявою про акцепт пропозиції на укладення угоди про надання кредиту, що підтверджується її підписом. Отже, позивачка була ознайомлена з умовами кредитування та інформацією про реальну ціну фінансової послуги, які вона мала би розуміти, укладаючи кредитний договір №1002009387201 від 04.11.2021, та своїм підписом на документах позивач погодилась із усіма умовами кредитування, а отже, було досягнуто згоди на укладення кредитного договору та всіх його істотних умов. Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а за наслідком розгляду справи в задоволенні позову слід відмовити, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Outcome: dismissed