Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач в квітні 2022 звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 280/40-423 від 23 липня 2008 р., в рахунок погашення заборгованості за кредитом в розмірі 33 808,31 дол. США, на користь на користь Акціонерного Товариства «Сенс Банк» (АТ «Альфа-Банк») 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська. 100. МФО 300346, к ЄДРПОУ 23494714, п/р № [NUMBER] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). В обґрунтуванні позову зазначив, що 23 липня 2008 року між АТ «Укрсоцбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №280/40-423, згідно умов якого позивач зобов`язувався надати відповідачу кредит у сумі 35000,00 дол. США. Строк повернення позики готівкою до 05 травня 2021 року. У якості забезпечення зобов`язання відповідачем було також укладено 23 липня 2008 іпотечний договір, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку двокімнатну квартиру [ADDRESS] Проте, відповідачем не повернуто борг, у зв`язку з чим позивач вважає необхідним звернути стягнення на предмет іпотеки згідно Договору іпотеки. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 12.05.2022 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 28 квітня 2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , з якого вбачається, що останній позов не визнає та просить суд відмовити в задоволенні позову застосувавши строк позовної давності, посилаючись на те, що оспорюваний договір іпотеки від 23 липня 2008 містить умову про кінцевий термін повернення кредиту в повному обсязі не пізніше 22 липня 2023. Враховуючи, що позивач у березні 2017 року звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором кредиту №280/40-423 від 23 липня 2008 змінивши строк виконання основного зобов`язання, адвокат вважає, що строк позовної давності щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки сплив у березні 2020 року, а тому позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню. Представник позивача в судовому засіданні просив звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] , заперечував проти позову, просив застосувати строки позовної давності та відмовити у його задоволенні. Заслухавши думку представників сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.08.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 280/40-423, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 350 000, 00 доларів США, зі сплатою 15% річних та комісій, строком до 22.07.2023 року (а.с. 5-7). В цей же день між сторонами було укладено іпотечний договір, згідно умов якого відповідач [PERSON] передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором кредиту №280/40-423 від 23 липня 2008: двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 10-11). 15.03.2017 банком була заявлена вимоги про дострокове виконання зобов`язань на підставі чого заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.11.2017 у справі № 295/2811/17, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту № 280/40-423 від 23.07.2008 року у сумі 71951,54 дол.США, що еквівалентно 1931923,89 грн. станом на 07.11.2017 року (за курсом НБУ на день прийняття судового рішення). Дане рішення набрало законно сили 10.01.2018(а.с. 145-146). Згідно п. 1.2. кредитного договору № 280/40-423 кредит виданий відповідачу на споживчі цілі. Підпунктом 3.3.15. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний на вимогу кредитора достроково протягом 30-ти календарних днів після отримання позичальником письмової вимоги кредитора повернути кредит, погасити нарахований проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках невиконання зобов`язань щодо погашення заборгованості по кредиту та процентам (п. 3.2.7 та підпункти 3.3.6. - 3.3.7, Кредитного договору). Абзацом 6 ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на дату надання кредитного договору), передбачено, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до аб. 6 ч. 10 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла станом на березень - травень 2017р.), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність. Умовою кредитного договору передбачено право кредитора вимагати дострокового виконання зобов`язань не є зміною кінцевої дати виконання зобов`язань, воно є початком для процедури зміни кінцевої дати виконання зобов`язань при умові направлення відповідної дострокової вимоги позичальнику і лише тоді як у подальшому позичальник не виконає відповідну вимогу протягом 30-ти календарних днів з дати її отримання змінюється кінцева дата погашення кредиту до всіх зобов`язань. Пунктом 63 Постанови ВП ВС від 26.05.2020 р. справа №638/13683/15-ц в якому зазначений наступний висновок: «Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавеиь звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.» Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Іпотека, як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.01.2013 у справі №2-2386/12 визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] (а.с. 12-13), про що державним реєстратором 28.10.2013 внесено запис про право власності 1/2 частини на предмет іпотеки під №3592533 за [PERSON] . Згідно ст. 23 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Відтак до [PERSON] перейшло право власності на предмет іпотеки, остання набула статусу іпотекодавця, має всі його права і обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах що існували до набуття нею права власності. Таким чином іпотекодавцями є: [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач 06.01.2022 звертався до відповідачів з досудовою вимогою про усунення порушень відповідно до умов кредитного договору № 280/40-423 (а.с. 21-22). Згідно зі ст.36 Закону України «Про іпотеку», в редакції на час укладання договору іпотеки, передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до п.п.4.1, 4.5 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою, вимоги шляхом стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом продажу предмета іпотеки. Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Щодо застосування строків позовної давності, суд звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОУГО-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлено карантин та надалі його дія неодноразово продовжувалась. Згідно п.12 Перехідних положень ЦК України, Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257. 258. 362, 559, 681, 728. 786.1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, (розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-ІХ від 30.03.20201. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі, відповідними Указами були продовжені строки дії воєнного стану в Україні, який триває на даний час. Відповідно до п. 8 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» пунктом 5-2, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Відповідно до п. 19 ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 04.04.2022, починаючи з 12.03.2020 зупиненні строки позовної давності на час дії карантину, а починаючи з 24.02.2022 на час дії військового стану, відтак заявлена вимога представника відповідача про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом Набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. За ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Згідно ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому задовольняє їх в повному обсязі. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд вбачає можливим стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 14604,38 грн.

Outcome: approved