Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заінтересована особа [PERSON] . У заяві вказує, що 18.05.2023 року нею було подано до поліції заяву щодо вчинення її чоловіком [PERSON] домашнього насильства по відношенню до неї. Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2023 року встановлено випадок домашнього насильства 18.05.2023 року відносно [PERSON] та винуватість [PERSON] у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КпАП України, притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Постановою суду встановлено, що 18.05.2023 року [PERSON] , знаходячись в [ADDRESS] вчинив конфлікт зі своєю дружиною [PERSON] , в ході якого виражався словами грубої нецензурної лайки на її адресу, погрожував застосувати фізичну силу щодо неї. Зазначає, що 31.05.2023 року близько 19 год. їй зателефонував чоловік та запропонував зустрітись, однак вона відмовилась із ним зустрітись. У телефонній розмові він дізнався її місце перебування, після чого приїхав за місцем її перебування: [ADDRESS] (місце проживання її сестри [PERSON] ). Під час цього він тримав у руці металевий предмет у вигляді труби чи арматури, яким наносив удари по воротах. Також вказує, що [PERSON] систематично телефонує їй, пише в месенджерах, погрожує їй фізичною розправою, в тому числі фізичною розправою відносно себе (самоушкодження), вчиняє психологічний тиск з метою примушування її до вступу з ним у відносини, в тому числі інтимні. В заяві посилається на те, що останній раз [PERSON] її переслідував 30.06.2023 року та 02.07.2023 року, під час чого намагався з нею примиритися, однак почувши у відповідь незгоду, розпочав погрожувати їй фізичною розправою та особистим самоушкодженням. Зазначила, що у зв`язку із систематичним переслідуванням її [PERSON] за місцем її проживання, роботи, телефонними дзвінками та повідомленнями в месенджерах, з березня 2023 року по даний час вона проживає в постійному страху за своє життя та здоров`я, а також життя та здоров`я своїх родичів. Вважає, що вірогідність продовження чи повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства відносно неї, та може спричинити настання тяжких наслідків є високою, оскільки він систематично вчиняє по відношенню до неї домашнього насильства. Крім того, вказала, що звернулася до Новоселицького районного суду Чернівецької області із позовною заявою про розірвання шлюбу. Просить видати обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав [PERSON] строком на шість місяців, яким заборонити йому перебувати у місці спільного проживання (перебування), а саме за адресою: [ADDRESS] ; заборонити йому наближатися на визначену відстань до місця роботи [PERSON] «Салон краси 3D», який розташований в [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця тимчасового перебування [PERSON] : [ADDRESS] (місце частого відвідування постраждалою особою [PERSON] своїх батьків); заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У судовому засіданні заявник [PERSON] та її представник [PERSON] , заяву підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи доводами аналогічно викладеним в заяві, просили заяву задовольнити. Заявниця зазначила, що на даний час нею подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. [PERSON] телефонує їй з різних прихованих номерів та погрожує, переслідує її. Вона боїться за своє життя. Просила заяву задовольнити. [PERSON] заперечував проти задоволення заяви. Зазначив, що він дійсно приходив на роботу до заявниці, щоб забрати фен, який колись подарував їй. Також він телефонує [PERSON] , оскільки між ними є спір щодо майна, зокрема телевізора та скутера, який подарували його батьки. Суд, заслухавши пояснення заявниці та її представника [PERSON] , заінтересованої особи [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.17-20). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №919 від 29.10.2018 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] з 13.12.2017 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.31). Постановою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 25 травня 2023 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КпАП України і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн. 00 коп. (а.с.29-30). Згідно вказаної постанови 18.05.2023 року [PERSON] , знаходячись в [ADDRESS] вчинив конфлікт зі своєю дружиною [PERSON] , в ході якого виражався словами грубої нецензурної лайки на її адресу, погрожував застосувати фізичну силу до неї, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з відповіді Чернівецького районного відділу поліції ГУНП в Чернівецькій області від 13.06.2023 року №Г-73/Аз, 18.05.2023 року о 21 год. 53 хв. до підрозділу поліції надійшло повідомлення про те, що чоловік [PERSON] вчиняє стосовно своєї дружини [PERSON] психологічне насильство, погрожує та ображає. Крім того, 31.05.2023 року о 19 год. 18 хв. до підрозділу поліції надійшло повідомлення про те, що чоловік [PERSON] вчиняє стосовно своєї дружини [PERSON] психологічне насильство. По даному факту працівниками поліції проводилась перевірка, за результатами якої на [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КпАП України (а.с.12-13). Згідно ухвали Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05.06.2023 року на розгляді суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.15-16). Відповідно до правил ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною 2 ст.3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно п.14 ч.1 ст.1 цього Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно ч.4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Згідно з п.3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч.1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. Згідно з ч.4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. При вирішенні питання застосування заходів тимчасового обмеження прав особи щодо заборони перебувати у місці проживання - перебування заявника, а також щодо заборони наближатися на визначену відстань до місця проживання заявника, суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи. Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 28 квітня 2020 року по справі №754/11171/19. Також Верховний Суд в зазначеній постанові зробив висновок, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом №2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. А неможливість задоволення вимог постраждалої щодо видачі обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав особи щодо прав на квартиру є помилковим, оскільки позбавляє заявника гарантій на спеціальні засоби правового захисту, які передбачені Законом № 2229-VIII. Положеннями ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке чинить [PERSON] щодо дружини [PERSON] , існування між сторонами неприязних відносин, а також наявності факту притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, суд приходить до висновку, що існує реальна ймовірність повторного вчинення домашнього насильства кривдником, а тому заявник, яка є жертвою такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Тому для забезпечення ефективного захисту слід застосувати обмежувальний припис шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, встановлених ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», зокрема, заборонити [PERSON] перебувати у місці проживання (перебування) [PERSON] , а саме за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця роботи [PERSON] «Салон краси 3D», який розташований в [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця тимчасового перебування постраждалої [PERSON] : [ADDRESS] (місце частого відвідування постраждалою особою [PERSON] своїх батьків); заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] , або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Щодо вимоги заявника про вжиття обмежувального заходу шляхом заборони перебування [PERSON] в місці спільного проживання з постраждалою особою [PERSON] судом встановлено, що на даний час подружжя спільно не проживає, [PERSON] не має права користування квартирою [ADDRESS] та не має доступу до вказаної квартири, а отже зазначена вимога є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Окрім того, відповідно до вимог ст.350-7 ЦПК України та ч.5 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду. Відповідно до вимог ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи відносяться за рахунок держави. Згідно ч.4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial