Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

04 квітня 2023 року позивач Акціонерне товариство Акціонерно-комерційний банк «Львів» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 238400,13 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 28 липня 2022 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 17092/115/2022. Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору, банк надає позичальнику кредит у розмірі 249\~189,24 грн на умовах його цільового використання, забезпеченості, строковості, платності, повернення в термін до 27 липня 2027 року. Згідно пункту 3.2 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує банку 8,25% річних. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредит. Позивач зазначив, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 20 березня 2023 року утворилася заборгованість у загальному розмірі\~238400,13 грн, з яких 231832,81 грн заборгованість за кредитом, 6567,32 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн заборгованість за пенею. Виходячи з наведеного, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором №17092/115/2022 від 28 липня 2022 року у загальному розмірі 238400,13 грн, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3576,00 грн. Ухвалою суду від 06 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 03 липня 2023 року ухвалено провести заочний розгляд справи за позовом Акціонерного товариства Акціонерно-комерційний банк «Львів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема, відповідач викликалася через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, заяв із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Враховуючи достатність доказів та те, що відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася в судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини своєї неявки в судове засідання, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи, про що 03 липня 2023 року прийнята відповідна ухвала.\~ Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 17092/115/2022 від 28 липня 2022 року, станом 20 березня 2023 року заборгованість становить у загальному розмірі 238400,13 грн, з яких 231832,81 грн заборгованість за кредитом, 6567,32 грн заборгованість за відсотками, 0,00 грн заборгованість за комісією, 0,00 грн заборгованість за пенею (а.с. 4). 28 липня 2022 року між Акціонерним товариством Акціонерно-комерційний банк «Львів», Банком, та [PERSON] , Позичальником, укладений кредитний договір № 17092/115/2022, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит у сумі 249\~189,24 грн на поточні потреби позичальника, а саме: рефінансування кредитної заборгованості позичальника за кредитним договором №15200/115/2021 від 25 листопада 2021 року, з умовою повернення в термін до 27 липня 2027 року в порядку та відповідно до умов цього договору (а.с. 5-9, 16-18). Факт отримання відповідачем коштів підтверджується меморіальним ордером №933423 від 28 липня 2022 року, згідно якого відповідачу були надані кошти в сумі 249\~189,24 грн (а.с. 10). Позивач 07 лютого 2023 року звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів, що залишилася без відповіді (а.с. 11-15). Відповідачем здійснювалася сплата коштів за укладеним кредитним договором, про що свідчить виписка по рахунку (а.с. 21-25). Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Акціонерно-комерційне Акціонерне товариство банк «Львів» зареєстровано 14 жовтня 1991 року, дата останньої реєстраційної дії 11 вересня 2020 року (а.с. 26). Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом пункту 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України, договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою-другою\~статті 202 Цивільного кодексу України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частини першої-другої\~статті 207 Цивільного кодексу України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України,\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої\~статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що позивач та відповідач, підписавши 28 липня 2022 року кредитний договір № 17092/115/2022, обумовили усі умови укладеного договору. Позивач у повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Згідно частини першої статті 629 Цивільного кодексу України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобов`язань визначено\~статтею 526 Цивільного кодексу України. Так, у\~частині першій статті 526 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша\~статті 527 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України визначено, що\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~частини першої статті 611 Цивільного кодексу України,\~у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частини перша-друга статті 612 Цивільного кодексу України). Як встановлено судом,\~\~відповідач неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання за укладеним договором, у зв`язку з чим заборгованість за даним договором становить 238 400,13 грн, що складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 231\~832,81 грн, суми заборгованості за відсотками у розмірі 6 567,32 грн. Відповідно до частин першої-другої статті 614 Цивільного кодексу України,\~особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідачем у даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного кредитним договором № 17092/115/2022 від 28 липня 2022 року. Розмір заборгованості відповідачем не спростований. Належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність заборгованості за укладеним договором або ж спростовували доводи позивача в обґрунтування ним позовних вимог, відповідачем суду не подано. Відповідно до вимог частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не бажаючи приймати участь у судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування належного виконання обов`язків, тим самим не оспорює наявних підстав для стягнення грошової суми. Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції кредитного переказу коштів від 28 березня 2023 року, позивачем сплачено судовий збір за позовом у розмірі 3576,00 (а.с. 3). Позовні вимоги задоволені повністю, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3576,00 грн. На підставі викладеного, відповідно до статей 526, 527, 530, 546, 610-612, 626, 628, 633, 634, 636, 1048, 1054, 1055 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved