Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

21.03.2023 представник позивача звернувся до суду з даним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, який зареєстрований судом 05.04.2023, мотивуючи тим, що згідно особового рахунку № [NUMBER] відповідачі за період з 01.01.2018 по 01.03.2023 мають заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування у розмірі 23680,51 грн. В добровільному порядку зобов`язання щодо сплати коштів за надані послуги відповідачі не виконують. КП БМР «Білоцерківтепломережа» їм було надіслано претензію про наявність заборгованості з вимогою сплатити у добровільному порядку, але боржники не відреагували на дану пропозицію та не сплатили борг. Тому, просив у судовому порядку стягнути з відповідачів на користь КП БМР «Білоцерківтепломережа» суму боргу за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування за період з 01.01.2018 по 01.03.2023\~ у розмірі 23680,51 грн., за період з 01.01.2018 по 23.02.2022 в порядку ст. 625 ЦК України інфляційні втрати у розмірі 3093,13 грн. і\~ 3% річних у розмірі 1066,29 грн., та судові витрати у розмірі 2684,00 грн. 26.04.2023 судом прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 15.05.2023 відповідач [PERSON] подала до суду клопотання, у якому зазначила, що вона та її син наразі знаходяться в дуже тяжкому психологічному, моральному та фінансовому становищі. Після смерті її чоловіка їм стало тяжко жити, син у 2017 році оформив кредит. Так як син мав малу заробітну плату у нього виникла заборгованість і у 2020 році рішенням суду з нього було стягнуто борги по кредиту та заблокована картка. Із за відсутності та той момент коштів на проїзд та харчування син розрахувався з роботи, а її пенсії та заробітної плати не вистачало на проїзди на роботу, харчування та на сплату комунальних послуг. Під час воєнного стану було скасовано блокування карток, але роботи не було, а запити щодо пошуку роботи залишилися без результатними. Оскільки син хворіє з дитинства, він не може працювати вантажником фізично. На даний час йому потрібно лікування, але оскільки у них не вистачає коштів на харчування, вони не мають коштів на лікування. Куди б вони не зверталися, скрізь відмовляють. Вона та її син є платниками податків, за які утримується армія людей, яким їх доля байдужа, а КП «БМРТМ» щорічно надається багатомільйонна дотація. Просила врахувати їх із сином тяжкий стан і не виносили рішення про стягнення боргу із її заробітної плати та пенсії, оскільки вона фізично не зможе існувати. Вона буде відшкодовувати борг при наявності коштів добровільно. 23.05.2023 судом постановлено ухвалу, яка внесена до протоколу судового засідання, про встановлення відповідачам додаткового строку для подання відзиву. 05.06.2023 відповідач - [PERSON] направив до суду відзив, який отриманий судом 07.06.2023, обґрунтовуючи тим, що позивачем було пропущено строки звернення до суду з даним позовом, адже борг виник ще в 2018 році, більше половини суми нарахувань по «основному боргу», 3% річних та інфляційних нарахувань за спожиті послуги теплопостачання позивачем заявлено за межами трирічного строку позовної давності. Згідно розрахункової відомості станом на січень місяць 2018 року заборгованість вже існує та виникла ще до 01.01.2018. Позивач просить суд стягнути з боржника «за період з 01.01.2018 по 23.02.2022 суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 3093,13 грн. та три відсотки річних в сумі 1066,29 грн., а згідно зі ст. 258 позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Проте, позивач розраховує суми інфляційних процесів та три відсотки річних з 2018 року по 2020 рік, що прямо суперечить вимогам кодифікованого акту. Він, [PERSON] , не проживає за адресою: [ADDRESS] , не знав про існування та розгляд судової справи, не міг надати суду інформацію про своє не проживання за вказаною адресою, а також надати інформацію, що у зв`язку із тим, що особа не проживала у вищезгаданому житловому приміщенні, остання не користувалася взагалі комунальними послугами, в тому числі й послугами з постачання теплової енергії. Відповідно, він не є споживачем та не користувався послугами з постачання теплової енергії, тому не є належними відповідачем у справі, де предметом спору виступає саме борг за централізоване опалення та абонентське обслуговування. До позовної заяви не додаються розрахункові відомості щодо нього, а надаються тільки щодо другого відповідача у справі. В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтвердили що він проживає в приміщенні по [ADDRESS] , тобто є користувачем послуг позивача, також відсутні докази того, що [PERSON] є власником вказаної\~ квартири. КП БМР «Білоцерківтелпомережа», всупереч нормам, зазначеним у Прикінцевих та перехідних положеннях ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, якими на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) та протягом 30 днів з дня його відміни, заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг, відповідні нарахування здійснило. Карантинні заходи діяли на території України з 11 березня 2020 року до 31 серпня 2021 року. Отже, КП БМР «Білоцерківтелпомережа» і до його закінчення мало б утриматися від нарахування 3% річних та інфляційних втрат. Відтак, дії КП БМР «Білоцерківтелпомережа», що полягають у нарахуванні в період дії карантинних обмежень йому, [PERSON] , який не є споживачем та який начебто заборгував за послуги з постачання централізованого опалення та абонентського обслуговування, на суму боргу містять ознаки порушення законодавства «Про захист економічної конкуренції», у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем. Позивач також просить суд стягнути з нього судовий збір в сумі 2684,00 грн. Однак, він має важкий фінансовий стан, та не має можливості покрити сплату даного судового збору. Окрім того, до 25 травня 2023 року він був безробітнім. Станом на сьогоднішній день з січня місяця 2023 року розмір судового збору визначається залежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1 січня 2023 року - 2684 грн. Сума, що залишається не достатня навіть для сплати судового збору, що призводить до значного погіршення фінансового становища особи, та до унеможливлення нормального його існування. Фактом який підтверджує, що він не був працевлаштований станом до травня місяця 2023 року підтверджується відповіддю на звернення Управління охорони здоров`я Білоцерківської міської ради. Окрім того, він має хворобливий стан, що підтверджується відповідними виписками та має відкрите виконавче провадження про стягнення з нього заборгованості. Тому, просив у задоволенні позову відмовити. 05.06.2023 відповідач - [PERSON] направила до суду відзив, який отриманий судом 07.06.2023, обґрунтовуючи тим, що позивачем було пропущено строки звернення до суду з даним позовом про стягненням заборгованості за сплату послуг за постачання теплової енергії, більше половини суми нарахувань по «основному боргу», 3% річних та інфляційних нарахувань за спожиті послуги теплопостачання позивачем заявлено за межами трирічного строку позовної давності, а саме борг який виник в період з 2018 року по березень місяць 2020 рік. Згідно із розрахунковою відомістю й розрахунковим листом абонента заборгованість рахується вже з виниклої заборгованості за попередні роки, тобто, станом на січень місяць 2018 року заборгованість вже існує та виникла ще до 01.01.2018 року. Позивач просить суд стягнути з боржника «за період з 01.01.2018 по 23.02.2022 суму, на яку збільшилась заборгованість внаслідок інфляційних процесів в розмірі 3093,13 грн. та три відсотки річних в сумі 1066,29 грн., а згідно зі ст. 258 позовна давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлена строком в один рік. Проте, позивач розраховує суми інфляційних процесів та три відсотки річних з 2018 року по 2020 рік, що прямо суперечить вимогам кодифікованого акту. Вона неодноразово зверталася до позивача про реструктуризацію боргу. Проте, позивач відмовляв їй у зменшенні фінансового навантаження за договором завдяки зміні умов у кращий бік для неї, в такому випадку вона мала би можливість вчасно та справно сплачувати заборгованість, що виникла у неї внаслідок несприятливих життєвих та фінансових обставин. Також, вона не є систематичним боржником, оскільки виходячи із своїх фінансових можливостей, сплачувала кошти за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування. Згідно п. 37 Договору, виконавець зобов`язаний інформувати споживачів про наміри зміни тарифів на послуги відповідно до законодавства, щодо інформування щодо зміни тарифу з 2020 року по теперішній час виконавець не здійснив ні в письмовій формі, ані в усній. Позивач також просить суд стягнути з неї\~ судовий збір у сумі 2481,00 грн. Однак, вона має важкий фінансовий стан, та не має можливості покрити сплату даного судового збору. Окрім того, із суми пенсії, яка складає 2700 грн., вона по можливості сплачує за житлово-комунальні послуги. Станом на сьогоднішній день з січня місяця 2023 року розмір судового збору визначається залежно від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так у 2023 році, прожитковий мінімум для працездатних осіб складає з 1 січня 2023 року - 2684 грн. Сума, що залишається не достатня навіть для сплати судового збору, що призводить до значного погіршення її фінансового становища та до унеможливлення нормального її існування. Тому, просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в тому числі з урахуванням підстав пропущення строку позовної давності. 20.06.2023 представник позивача, за довіреністю у справі Малик Г.О., подала до суду відповідь на відзив відповідача - [PERSON] обґрунтовуючи тим, що\~ відповідно до розрахункового листа абонента доданого до позовної заяви, по особовому рахунку відбувалася сплата коштів у розмірі 200 грн. у серпні 2019 року, 200 грн. у лютому 2020 року, по 300 грн. у серпні та вересні 2020 року, по 500 грн. у листопаді та грудні 2020 року, по 300 грн. у лютому та червні 2021 року, 1000 грн. у квітні 2022 року. Відповідно до 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а саме часткова сплата боржником боргу і є визнанням суми своєї заборгованості, свідчить про ознайомлення\~ з сумою боргу. Загальною рисою даних оплат є те, що дані дії були спрямовані на погашення заборгованості відповідачів перед КП БМР «БЦТМ» та здійснюючи їх було продовжено строк позовної давності до січня 2018 року. У зв`язку з цим, позивачем\~ було подано позов про стягнення суми боргу за період з 01.01.2018 по 01.03.2023, тому підстав для застосування строку позовної давності немає. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до грошового зобов`язання. Жодного підтвердження у відмові заключення договору для погашення заборгованості відповідачем [PERSON] не було додано. Також, відповідачем не було вчинено жодних дій для зміни свого фінансового навантаження у вигляді оформлення державної соціальної допомоги у вигляді щомісячної адресної безготівкової субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг або оформлення пільги. Позивачем неодноразово було надіслано претензії щодо досудового врегулювання спору, зокрема претензія №5 від 20.01.2022 року та №34 від 20.02.2023 року, що підтверджується поштовими квитанціями, які були проігноровані відповідачем. Тариф на послугу з централізованого теплопостачання для потреб населення не змінювався з 2020 року. Про всі зміни тарифу споживачі повідомляються шляхом друку оголошень на зворотному боці квитанцій та розміщення інформації на офіційному сайті КП БМР «БЦТМ». Відповідно до статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. КП БМР «БЦТМ» понесло судові витрати у розмірі 2684 грн., що підтверджується платіжним дорученням, доданим до позовної заяви. Крім пенсії у розмірі 2700,00 грн., про яку відповідач вказує у відзиві, [PERSON] отримує заробітну плату (інформація згідно з клопотання [PERSON] до суду від 15.05.2023). Тому, сплата судового збору повинна бути розділена між відповідачами відповідно до вимоги, вказаної у прохальній частині позовної заяви. Тому, просила задовольнити позовні вимоги, вказані у позовній заяві, у повному обсязі. 21.06.2023 представник позивача, за довіреністю у справі Малик Г.О., подала до суду відповідь на відзив відповідача - [PERSON] обґрунтовуючи тим, що підстави для застосування строку позовної давності відсутні, адже відповідачами у вказаний період проводилася сплата коштів у погашення заборгованості, що свідчить про переривання вказаного строку.\~ Нарахування інфляційних втрат та 3% річних за наступний період з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця є обґрунтованим, оскільки інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання. Відповідно до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 та Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIIвід 09.11.2017 , наймач або власник житла зобов`язаний вчасно вносити плату за надані житлово-комунальні послуги. [PERSON] має право спільної часткової власності (1/2 частину) квартири [ADDRESS] , відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Даний документ був доданий до позовної заяви, тому твердження не надання позивачем доказів, що [PERSON] є власником майна є безпідставними. Відповідно до цього, [PERSON] має в належному стані утримувати своє майно та здійснювати оплату комунальних послуг. Щодо відкриття особового рахунку на відповідача [PERSON] , то особовий рахунок в квартирі відкривається один, як правило, та за адресою, а не за особою, і є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій підприємства. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та у зв`язку з тим, що у ньому першим за порядком у даній відомості міститься інформація з приводу власника 1/2 частини [PERSON] , особовий рахунок був оформлений саме на нього. У іншого співвласника питань з приводу цього не виникало з січня 2022 року - дати, коли вперше КП БМР «БЦТМ» було отримано інформацію з ДРРПНМ. Відповідно до статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір стягується: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. КП БМР «БЦТМ» понесло судові витрати у розмірі 2684 грн., що підтверджується платіжним дорученням, доданим до позовної заяви. Тому, сплата судового збору повинна бути розділена між відповідачами. Тому, просила задовольнити позовні вимоги, вказані у позовній заяві, у повному обсязі. Представник позивача за довіреністю у справі Малик Г.О., у судовому засіданні обставини викладені у позові та відповідях на відзиви відповідачів підтримала у повному обсязі та просила задовольнити позов. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, часта місце засідання повідомлений належним чином, направив до суду заяву, про розгляд справи за його відсутності. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні підтримала обставини викладені у відзиві і клопотанні від 15.05.2023 та зазначила, що буде сплачувати борг по мірі можливості. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому,що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 12 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Згідно рішенням Білоцерківської міської ради від 23.12.2005 року за №388 виконавцем послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання у житловому фонді комунальної власності м. Біла Церква є КП БМР «Білоцерківтепломережа» - позивач у справі. Згідно відомостей з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 18.04.2023 (а.с. 23,24), відповідач -\~ [PERSON] , [INFO] , з 15.04.1986 зареєстрована за адресою:\~ [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] , [INFO] , з 28.09.2006 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7), право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване 30.07.2006 за [PERSON] та [PERSON] , по 1/2 частині за кожним, на підставі свідоцтва про право власності від 20.06.2006 за № [NUMBER] , виданого Комунальною службою. Приватизації м. Біла Церква. Згідно розрахункового листа абонента по особовому рахунку № [NUMBER] , відкритого за адресою: [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] (а.с. 6), вбачається наявність заборгованості за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування у розмірі 23344,51 грн., яка утворилася за період з 01.01.2018 по 01.03.2023, оскільки у вказаний період відповідачами не сплачувалися кошти за надані послуги у повному обсязі. З матеріалів справи (а.с. 8-9) вбачається, що позивач, в порядку досудового врегулювання спору, направляв відповідачам претензії у січні 2022 року та у лютому 2023 року, з вимогою щодо сплати заборгованості, однак, вони жодних дій щодо спати боргу не вчинили. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Так, ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як встановлено судом, відповідачами не сплачувалися кошти на надані послуги щомісячно у визначеному розмірі, а з вказаного розрахункового листа абонента по особовому рахунку № [NUMBER] , вбачається, що за період з 01.01.2018 по 01.03.2023 було сплачено наступні кошти: у січні 2018 року 300,00 грн. та з січня по квітень за рахунок субсидії зараховано кошти у сумі 1900,04 грн.;у серпні 2019 року 200,00 грн., у лютому 2020 року 200,00 грн., у серпні та вересні 2020 року по 300 грн., у листопаді та грудні по 500,00 грн., у березні та червня 2021 року по 300,00 грн., у квітні 2022 року 1000,00 грн. Таким чином, враховуючи, що відповідачами вносилися суми коштів не у визначеному щомісячному розмірі, а на власний розсуд і у більшій сумі, суд дійшов висновку, що такі їх дії свідчать про визнання боргу та обов`язку сплати коштів на надані послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування, адже коли особа вносить плату за комунальні послуги, вона вказує відповідний місяць, і виконавець зобов`язаний зарахувати кошти саме за місяць, указаний у платіжному документі. А якщо особа не вказує місяць оплати або вносить суму більшу, ніж нараховано, виконавець на власний розсуд може віднести надлишок та непозначену суму до сплати заборгованості за попередні періоди.\~ Крім того, відповідач\~ - [PERSON] у своїх заявах щодо спору визнала наявність заборгованості за період з 01.01.2018 по 01.03.2023. Отже, підстави для застосування судом строку позовної давності у три роки відсутні. У відповідності до п.3 ч.2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 (далі -\~ Закон № 2189-VIII), виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація. Згідно п.6 ч.1 ст. 1 Закон № 2189-VIII, індивідуальний споживач це\~ фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VІІІ від 09.11.2017, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. П.п. 1,2 ст. 7 Закону Закон № 2189-VIII покладено обов`язок на індивідуального споживача щодо укладення договору про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. У відповідності до ч.1, 3 ст. 9 Закону Закон № 2189-VIII,\~ споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та /або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Отже, враховуючи, що відповідачі є співвласниками нерухомого майна, відповідно до вказаного закону вони є індивідуальними споживачами та зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 525 ЦК України\~ одностороння відмова\~ від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше\~ не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України\~ зобов`язання\~ має виконуватися належним чином відповідно до умов\~ договору та вимог цього Кодексу, інших актів\~ цивільного законодавства, а за відсутності\~ таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч.1, ч. 4 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Згідно із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч.1, ч.2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Отже, згідно вищенаведених правових норм\~ обов`язком відповідачів, як співвласників житлового приміщення, є своєчасна оплата комунальних послуг, згідно затверджених в установленому порядку тарифів з дотриманням вимог законодавства, якими передбачено обов`язок сплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а відповідачі допустили порушення вимог законодавства, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення та абонентського обслуговування, яка підлягає стягненню з них на користь позивача в рівних частинах з кожного. У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як роз`яснив Верховний Суд України у правовій позиції від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20\~ Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування до таких правовідносин правових норм, установлених у статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми, полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами. Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово - комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, що також зазначено у правовій позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц. В даному випадку, факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати\~ за надані житлово - комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг підтверджується матеріалами справи. З наданого позивачем розрахунку (а.с. 4-5), вбачається, що за період 01.01.2018 по 23.02.2022 інфляційні втрати становлять\~ 3093,13 грн., а\~ 3% річних 1066,29 грн. Відповідачі заперечуючи позов у даній частині вказують на те, що КП БМР «Білоцерківтелпомережа» провели вказані нарахування всупереч нормам, зазначеним у Прикінцевих та перехідних положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ. Однак, суд критично оцінює дані твердження відповідачів виходячи з наступного. Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 530-ІХ, передбачено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється, зокрема, нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Однак, у даному випадку позивачем нараховано кошти відповідно до ст. 625 ЦК України (сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми), а не згідно ст.549 ЦК України (неустойка, штраф, пеня). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс1 1). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Таким чином, позивачем правомірно нараховано суму боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних за період з 01.01.2018 по 23.02.2022. Даючи оцінку встановленим обставинам та поданим доказам в їх сукупності, приходить до висновку, що позов обґрунтований, тому підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки, позивачем при зверненні до суду були понесені судові витрати у сумі 2684,00 грн., які документально підтверджені (а.с.1), то такі витрати підлягають стягненню з відповідачів, у рівних частинах з кожного, на користь позивача, враховуючи також те, що до суду не надано доказів на підтвердження підстав для звільнення відповідачів від сплати судового збору. Відповідно до ч. 7 ст.\~ 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується, зокрема, про\~ надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідачі у своїх запереченнях вказували на тяжкий матеріальний стан і неможливість сплачувати вказану заборгованість та судові витрати, на підтвердження чого надали до суду докази ( а.с.43-45, 63-68,83-86), з яких вбачається, що вони мають хронічні захворювання, відповідач [PERSON] знаходився у пошуку роботи та на підставі рішення суду з нього стягнуто заборгованість на користь банку, однак, даних доказів недостатньо наразі для відстрочення або розстрочення виконання рішення. Разом з тим, відповідачі в порядку ч. 4 ст. 435 ЦПК України, мають право звернутися до суду з відповідною заявою щодо відстрочення чи розстрочення суми боргу, з наданням належних, допустимих та достатніх доказів на\~ підтвердження таких вимог. Обґрунтовуючи судове рішення, суд\~ приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в\~ рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved