Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

13 червня 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05.07.2013 року. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, сторони мають протилежні погляди на шлюб та сімейне життя. Зараз вони фактично сторонні люди одне одному. Спільне господарство сторони не ведуть з вересня 2022 року. Фактично шлюбні відносини припинені, шлюб перетворився на формальність. Втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. Через несумісність характерів і поглядів, психологічну та практичну неготовність створення сімейних відносин, збереження сім`ї неможливе, і суперечить інтересам позивача. Таким чином шлюб існує формально. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, тому він просить шлюб розірвати. 14.06.2023 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до розгляду за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань не подав. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі, та розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, а тому суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши та дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 05.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачкою, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05.07.2013 року серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує лише формально. Утворивши родину, не змогли її зберегти, кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сім`ю. Спільного господарства не ведуть. Втрачено всі фізичні та духовні зв`язки. Через несумісність характерів і поглядів, психологічну та практичну неготовність створення сімейних відносин, збереження сім`ї неможливе, і суперечить інтересам позивача. Із позову, заяв сторін, поданих на адресу суду встановлено, що подальше спільне проживання між ними є неможливим, сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи зібрані у справі докази суд приходить до висновку, що відносини, які склалися між подружжям, вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливим, а тому надання строку на примирення суд вважає недоцільним. Позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи відсутність заяви відповідачки, її прізвище слід залишити без змін - [PERSON] . Судові витрати слід стягнути з відповідачки.

Outcome: approved