Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, який в подальшому уточнили, та просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 500 000 грн моральної шкоди та на користь позивача [PERSON] 500 000 грн моральної шкоди у зв`язку зі смертю в ДТП їх сина [PERSON] . Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Сумського районного суду Сумської області перебувало кримінальне провадження по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. В даному кримінальному провадженні позивачі були визнані потерпілими, оскільки загиблий в ДТП [PERSON] був їх сином. Ухвалою суду від 13.09.2022 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно нього закрите. Зазначають, що у зв`язку зі втратою сина вони втратили найдорожче, що було в житті, спогади про його загибель спричиняють нестерпні болі та страждання, а відповідач, який навіть не вибачився за свої дії. На час вчинення ДТП [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, протягом розслідування справи надавав неправдиві свідчення з метою уникнення відповідальності, що свідчить про його цинічне ставлення до події. Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовляється. У судовому засіданні позивачі підтримали свої уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зазначав, що позов визнає частково, так як [PERSON] є володільцем джерела підвищеної небезпеки, то згодний відшкодувати моральну шкоду в розмірі по 100 000 грн. кожному з позивачів. Заявлений позивачами розмір моральної шкоди вважав неспівмірним. Щодо вини відповідача, то вона не була доведена та не знайшла свого підтвердження. Заслухавни пояснення позивачів, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що в провадженні Сумського районного суду Сумської області перебували матеріали кримінального провадження (справа №587/350/21) щодо обвинуваченого [PERSON] за ч.3 ст. 286 КК України, які були оглянуті в судовому засіданні та складають 3 томи. Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 16 листопада 2012 року № 120122002600000064, [PERSON] обвинувачувався в наступному: 19.08.2012 [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «Mitsubishi Lancer», н.з. [NUMBER] по автодорозі «Батурин-Конотоп-Суми», рухаючись у м. Суми вулицею Білопільський шлях на виїзд із міста з перевищенням дозволеної швидкості в населеному пункті (понад 60 км/год). Близько 03 год. 30 хв під час руху між населеними пунктами м. Суми та смт. Степанівка Сумського району знехтувавши безпекою дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку та не вибрав швидкісний режим, який дозволив би йому забезпечувати курсову стійкість і керованість транспортного засобу, в результаті чого втратив контроль за рухом автомобіля та допустив виїзд за межі проїзної частини з послідуючим перекиданням. Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Mitsubishi Lancer», [PERSON] загинув на місці пригоди (свідоцтво про смерть а.с. 10). Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 13 вересня 2022 року [PERSON] , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, перебаченого ч. 3 ст. 286 КК України звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12012200260000064 від 26 листопада 2012 року закрито. Ухвала суду набрала законної сили 12.06.2023 року (а.с. 61-62). Верховний Суд у своїй Постанові від 24.05.2018 (справа № 531/2332/14-к) зазначив: «У разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.» Отже, звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав не звільняє його від цивільно-правової відповідальності відшкодувати завдані матеріальні збитки та моральну шкоду потерпілому в порядку цивільного судочинства. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди. Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною. Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Діями відповідача [PERSON] потерпілим у вказаному вище кримінальному провадженні [PERSON] та [PERSON] була заподіяна моральна шкода, яку вони оцінюють в 500 000 грн за кожним, враховуючи характер та глибину фізичних та душевних страждань. У відповідності до ч. 1 ст. 23, ст. 1167 Цивільного Кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У пунктах 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України зазначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині) батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили. Так, батьки втратила сина, найдорожче в їхньому житті. Його смерть однозначно спричинила втрату важливого життєвого зв`язку, який поновлений бути не може та відповідно завдає довготривалих та глибоких душевних страждань. Позивачам завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, з яким вони мали тісний соціальний зв`язок, порушено їхній нормальний спосіб життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту. При цьому суд зазначає, що сам факт загибелі сина під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд в своїй постанові від 02.11.2020 справа № 133/1238/17(провадження № 61-19345св19). Враховуючи наведене, а також виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених позивачами моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача на їх користь моральної шкоди у розмірі по 500 000 гривень кожному. Крім того, оскільки позивачі при поданні позовної заяви звільнені від сплати судового збору, відповідності до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 10000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved