Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Адвокат Гербеда К.О., який діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому просить усунути перешкоди [PERSON] як власнику у користуванні квартирою [ADDRESS] з боку [PERSON] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , що є підставою для зняття з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. В обґрунтування вимог вказано, що місце проживання відповідача зареєстроване в указаній квартирі проте, більше року відповідач там не проживає та не з`являється, речі відповідача у квартирі відсутні, комунальні послуги не оплачує, місце знаходження відповідача не відоме. Позивач зазначила, що у добровільному порядку вирішити питання зняття з реєстрації позивача без його присутності не можливо, а тому з метою захисту своїх прав, позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 25 листопада 2022 у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 16 березня 2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача адвокат Гербеда К.О., який брав участь в попередніх судових засіданнях, подав до суду заяву в якій просить розглядати справу за відсутності представника позивача та відповідача, позовні вимоги викладені в позовній заяві просить задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку (а.с.94). Відповідач в призначені судові засідання 09.02.2023, 16.03.2023, 19.05.2023 та 17.07.2023 не з`явився, про причини неявки та їх поважність суду не повідомляв. Відзив на позовну заяву не подав. Про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою реєстрації місця проживання та шляхом виклику до суду з опублікуванням оголошення на офіційному веб- сайті суду. В судовому засіданні 19.05.2023 року було допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З урахуванням наведеного, на підставі положень статей 211, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши та оцінивши зібрані в матеріалах справи докази, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що відповідно до договору дарування від 19.07.1996 року [PERSON] подарував, а дочка [PERSON] прийняла у дар квартиру [ADDRESS] (а.с.14-15). Згідно реєстраційного напису квартира [ADDRESS] зареєстрована Житомирським обласним державним підприємством по технічній інвентаризації на праві власності за [PERSON] (а.с.16). 14.07.2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.64). Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 07.09.2021 року у справі №296/3907/21 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.37-38). Згідно довідки ТОВ "УК Космос" №267 від 25.08.2022, яка видана [PERSON] , зазначено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник квартири [PERSON] , 1977 року народження; донька [PERSON] , 2011 року народження; донька [PERSON] , 2007 року народження і проживають за вказаною адресою; колишній чоловік [PERSON] , 1984 року народження, який не проживає за вказаною адресою з 01.01.2021 року (а.с.18). Згідно акту від 25.08.2021р. та акту від 25.08.2022 засвідченого сусідами позивача, [PERSON] , [INFO] не проживає в квартири [ADDRESS] з 01.01.2021 року по теперішній час, але зареєстрований (а.с.17, 67). За клопотанням позивача судом допитано свідків [PERSON] та [PERSON] (сусіди). Так, свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] . Також зазначила, що [PERSON] та [PERSON] разом проживали в квартирі [ADDRESS] , від спільного шлюбу мають двох дітей. Однак, починаючи з січня 2021 року відповідач [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, речей його немає, де він їй також не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] та знає її з дитинства, приходила до них у квартиру. Також зазначила, що позивач дуже рано залишилася без батьків, потім вийшла заміж за [PERSON] , який з січня 2021 року забрав речі та пішов від неї, в квартирі не проживає і не з`являється. У зв`язку з відсутністю позивачки свідок постійно відвідує квартиру, доглядає за кицькою та поливає квіти. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97р. відповідно до закону № 475/97-ВР від 17.07.97р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Також, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р., у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р., у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999) Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ч. 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири, згідно зі ст. 383 ЦК України, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причинпонад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги викладене, оскільки відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] більше одного року, інтересу до указаного житла не проявляє, факт реєстрації місця проживання відповідача у квартирі порушує права власника, а тому суд приходить до висновку про законність позовних вимог та можливість їх задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 793,92 грн підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved