Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення курсової різниці та трьох процентів річних на суму боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31 травня 2012 року позивач передав у позику відповідачу 280 000,00 грн, що еквівалентно 35 000 доларів США, про що зазначено у борговій розписці, з умовою їх повернення до 31 травня 2016 року. Проте в передбачені строки відповідач борг не повернув. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2021 у справі №753/17440/17 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 31.05.2012 в розмірі 910 000,00 грн. На виконання рішення суду відкрито виконавче провадження, проте боржником воно не виконано. Позивач зазначає, що курс долара до гривні від моменту подачі позову до ухвалення рішення суду, яке набуло законної сили суттєво змінився. На день звернення до суду з даним позовом курс долара становить 37, 31 грн за долар СІІІА. Отже, курсова різниця, яка підлягає стягненню з відповідача становить 397 250,00 грн. (1 305 85 грн 00 коп. (35 000 дол СІІІА * 37.35 грн. курс дол. - грн. станом на вересень 2022 року) - 910 000 грн.). Крім того позивач вважає, що у зв`язку із невиконанням боржником рішення суду є підстави стягнути з відповідача 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення, які розраховуються з урахуванням боргу у розмірі 1307250,00 грн, що складатиме 248 198,42 грн. Оскільки відповідач у передбачений договором та розпискою строк не повернув грошові кошти, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача курсову різницю в розмірі 397 250,00 грн та 3 % річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 248 198,42 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.12.2022 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позов. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 27.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкрите судове засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, просив суд розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судові повістки, що направлялися на адресу відповідача, про що свідчать конверти з рекомендованими повідомленнями, повернулися до суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Ураховуючи дотримання приписів ст. 128 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним. Отже, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Будь - яких заяв, клопотань до суду від відповідача не надходило. Своїм право на подачу відзиву відповідач не скористався. Беручи до уваги зазначене та відсутність заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, що узгоджується із положеннями ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.05.2012 [PERSON] передав в борг [PERSON] 280000,00 грн, що еквівалентно 35 000,00 дол. США зі строком повернення до 31.05.2016, що підтверджується розпискою. У передбачені строки відповідач борг не повернув. У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики, що в гривневому еквіваленті на час подачі позову становило суму в розмірі 910000,00 грн. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2021 у справі №753/17440/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 31.05.2012 в розмірі 910 000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір в сумі 8 000,00 грн. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики відмовлено. На виконання вказаного судового рішення Голосіївським районним судом було видано 11.08.2022 виконавчий лист №753/17440/17. Постановою приватного виконавця виконавчого округ м. Києва Турчиним А. А. від 15.08.2022 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа №753/17440/17 від 11.08.2023, виданого Голосіївським районним судом. Постановою приватного виконавця виконавчого округ м. Києва Турчиним А.А. від 15.08.2022 об`єднано виконавчі провадження [NUMBER] та [NUMBER] у зведене виконавче провадження [NUMBER], боржником є [PERSON] . За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання за укладеним договором позики з позивачем належним чином не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість, яка стягнута на користь позивача за рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтями 599, 629 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Згідно з положеннями ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 01 квітня 2020 року у справі №331/4387/16-ц, правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Грошовою одиницею України є гривня, як передбачено ст. 99 Конституції України. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. (ст. 192 ЦК України). Статтею 524 ЦК України визначено, що грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, а в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Частино 3 ст. 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Курсова різниця - це різниця, яка є наслідком відображення однакової кількості одиниць іноземної валюти в національну валюту України при різних валютних курсах. На день звернення до суду із позовом курс долара США до гривні становив 37,31 грн за 1долар США. Отже, курсова різниця яка підлягає стягненню з відповідача становить 397 250,00 грн. (1 305 85,00 грн (35 000 дол СІІІА * 37.35 грн курс дол. - грн. станом на вересень 2022 року ) - 910 000 грн). Заборгованість за розпискою почала нараховуватись з 01.06.2016, отже саме з 01.06.2016 слід рахувати 3% річних за несвоєчасне повернення позики. Сума нарахованих процентів складає 248 198,42 грн (1 307 250 грн х 2310 днів х 3: 100: 365). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Частина 2 ст. 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Станом на час звернення позивача до суду, а також на час розгляду справи у суді, доказів повернення відповідачем позивачеві грошових коштів суду не надано. Таким чином, оскільки відповідач порушив зобов`язання за договором позики та грошові кошти не повернув і допустив прострочення виконання грошового зобов`язання, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача курсової різниці та трьох процентів річних на суму боргу за договором позики підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки судом задоволено позов у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved