Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Короткий виклад обставин справи Заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області суму шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням в розмірі 81 213 гривень, зарахувавши на р/р UA628999980314121968000007475, отримувач Головне управління Казначейства у Закарпатській області, код отримувача (ЄДРПОУ) 37975895, код платежу 24061600 для подальшого перерозподілу згідно вимог бюджетного законодавства. Позов обґрунтовано тим, що 16.09.2022 [PERSON] , з порушенням вимог статтей 4, 24, 67, 69 Лісового Кодексу України, статтей 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу, перебуваючи в лісі на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Google Maps» 48.462393, 22.314831, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання за допомогою бензопили, вчинив самовільну вирубку 4 (чотирьох) дерев породи «осика» діаметром пня біля шийки кореня 14 см, 16 см, 17 см, 18 см та 5 (п`яти) дерев породи «верба» діаметром пня біля шийки кореня 11 см, 12 см, 15 см, 16 см, 17 см. Вищевказаними незаконними діями громадянина [PERSON] , проведеним розрахунком згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року № 665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» та ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завдано майнову шкоду на загальну суму 81213 гривень (вісімдесят одна тисяча двісті тринадцять) гривень. Слідчим відділенням\~відділу поліції\~№ 1\~Ужгородського районного\~управління поліції\~в Закарпатській\~області за\~даним фактом\~20.10.2022\~внесено відомості\~про кримінальне\~правопорушення №\~12022071170000580,\~за результатами розслідування якого стосовно [PERSON] , [INFO] за ч. 3 ст. 246 КК України надіслано обвинувальний акт до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті у порядку ст. 291 КПК України. Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2023 у справі №308/17114/22 затверджено угоду про визнання винуватості між обвинуваченим та прокурором, визнано [PERSON] винним у вчинені правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, тобто у незаконній порубці дерев на об?єктах природно-заповідного фонду та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначений вирок 03.02.2023 набрав законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувався. У позові зазначається, що цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся, а в добровільному порядку відповідач не відшкодував завдані збитки. На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Великодобронську сільську раду Ужгородського району належним чином повідомлено про представництво прокурором в суді інтересів держави з метою стягнення з відповідача матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. У відповідь орган місцевого самоврядування повідомив про те, що заходи захисту вказаних у повідомленні інтересів держави не вживались, належна охорона парку не забезпечується у зв`язку з відсутністю коштів. Також надано розрахунковий рахунок для перерахування шкоди. Органом місцевого самоврядування не вжито належних заходів для відновлення порушених інтересів держави, зокрема, щодо стягнення шкоди, завданої навколишньому природному середовищу самовільною порубкою деревини, що свідчить про його бездіяльність. Процесуальні дії по справі: Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.05.2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Прокурор у судове засідання 11.07.2023 не з`явився, при цьому, 11.07.2023 до суду від прокурора Ужгородської окружної прокуратури Олени Романець поступило клопотання, в якому просить розглянути дану справу за відсутності представника прокуратури за наявними матеріалами, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. У судове засідання Великодобронська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області свого повноважного представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, шляхом направлення судової повістки на поштову та електронну адреси. При цьому, 23.06.2023 та 05.07.2023 до суду від голови Великодобронської сільської ради Надь Ф.Ф. поступила заява, в якій вказав, що позовну заяву заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури Закарпатської області підтримує повністю, просить її задоволити, а справу розглядати без участі представника Великодобронської сільської ради. Враховуючи подані заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності прокурора та представника Великодобронської сільської ради, що відповідає вимогам ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не подавав. У відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Крім того, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень прокурора та позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом: Судом встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2023 року у справі №308/17114/22 затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 03 січня 2023 року між прокурором Ужгородської окружної прокуратури Запольським Денисом Євгеновичем та обвинуваченим [PERSON] у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022071170000580 від 20.10.2022 року. [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 1 500 (однієї тисячі п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 25\~500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. Вказаний вирок набрав законної сили 03.02.2023 року (а.с.13-15). Судом у вироку встановлено, що 16 вересня 2022 близько 15 год. 00 хв. [PERSON] , з порушенням вимог статтей 4, 24, 67, 69 Лісового Кодексу України, статтей 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, перебуваючи в лісі на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Google Maps» 48.462393, 22.314831, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання за допомогою бензопили, вчинив самовільну вирубку 4 (чотирьох) дерев породи «осика» діаметром пня біля шийки кореня 14 см, 16 см, 17 см, 18 см та 5 (п`яти) дерев породи «верба» діаметром пня біля шийки кореня 11 см, 12 см, 15 см, 16 см, 17 см. У подальшому громадянин [PERSON] за допомогою інших осіб, яких останній попросив допомогти попередньо повідомивши, що дана вирубка вище вказаних дерев є законною, погрузили на транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «2105», номерний знак [NUMBER] , де по дорозі в сторону населеного пункту села Тисаагтелек були виявлені працівниками поліції. Вищевказаними незаконними діями громадянина [PERSON] , проведеним розрахунком згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» та ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завдано майнову шкоду на загальну суму 81 213 гривень (вісімдесят одна тисяча двісті тринадцять) гривень. Згідно копії протоколу додаткового огляду місця події від 24.10.2022 проведеного слідчим СВ ВП №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції Ю. Жирош, такий огляд проводився за адресою: Ужгородський район, між населеними пунктами Малі Геївці та Тисаагтелек за координатами системи GPS застосунку «Google Maps» 48.462393, 22.314831, та було виявлено пень породи «осика» діаметром пня в корі 14 сантиметрів, на відстані близько 6 метрів від нього в ліву сторону наявний пень породи о`сика» діаметром пня в корі 16 см., Продовжуючи огляд виявлено пень деревини «осика» діаметром 17 см., 18 см., а також 5 пнів із зрізаних дерев породи «верба», діаметром пня в корі 11, 12, 15, 16, 17 см. Також додано копію ілюстративної таблиці на якій зображено лісисту місцевість місця події, вимірювання діаметру пнів дерев (а.с. 15-18, 19-23). Слідчим СВ ВП №1 Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області Юрієм Жирош 24.10.2022 направлено запит начальнику Державної екологічної інспекції у Закарпатській області, в якому повідомлено про те, що наявне кримінальне провадження №12022071170000580 від 20.10.2022 та просить провести розрахунок заподіяної шкоди природно-заповідному фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський» у відповідності до виявлених свіжозрізаних пнів (а.с. 10). Згідно супровідного листа начальника Державної екологічної інспекції у Закарпатській області Івана Мартина № 1871-02 від 26.10.2022 слідчому СВ ВП №1 Ужгородського районного управління поліції ГУНП в Закарпатській області надано розрахунок розміру шкоди, заподіяної незаконним вирубуванням дерев в межах територій природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський» між населеними пунктами Тисаагтелек та Малі Геївці в додатку. Відповідно до прогнозованого розрахунку від 25.10.2022 загальний розмір заподіяної шкоди 81213,00 грн. (а.с. 11, 12). Ужгородська окружна прокуратура звернулася до Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із повідмленням в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 07.02.2023 року за № 07.53-107-968ВИХ-23, у якому проінформовано про обставини, встановлені вироком Ужгородського міськрайонного суду від 03.01.2023 року у справі №308/17114/22 та просила у строк до 23.03.2023 року повідомити Ужгородську окружну прокуратуру про те, чи вживались та чи будуть вживатися заходи захисту вказаних у повідомленні порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, направити розрахунковий рахунок органу місцевого самоврядування, на який підлягає стягненню відповідна сума шкоди. Також зазначено, що невжиття у розумний строк уповноваженим органом заходів позовного захактеру для відшкодування вказаної суми коштів слугуватиме підставою для звернення прорурора з таким позовом до суду (а.с.24-25). Відповідно до листа Великодобронської сільської ради від 07.03.2023 року за № 193 проінформувано заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури про те, що регіональний ландшафтний парк «Притисянський» створений рішенням Закарпатської обласної ради №908 від 07.08.2009. Попри це, з часу його створення і дотепер, землі парку перебувають у державній власності і під охороною Великодобронської сільської ради, у зв`язку з відсутністю коштів, запланованих на забезпечення належної охорони не перебувають. У зв`язку з чим, заходи захисту вказаних у повідомленні порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища Великодобронською сідбською радою не вживались. Також надано відомості про розрахунковий рахунок сільської ради, на який підлягає стягненню відповідна сума шкоди (а.с.26). Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Представництво прокурором інтересів держави в суді Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року Конституцію України доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Положеннями ч.3, 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює\~представництво в\~суді законних\~інтересів держави\~у разі\~порушення або\~загрози порушення\~інтересів держави,\~якщо захист\~цих інтересів\~не здійснює\~або неналежним\~чином здійснює\~орган державної\~влади,\~орган місцевого\~самоврядування чи\~інший суб`єкт\~владних повноважень,\~до компетенції\~якого віднесені\~відповідні повноваження,\~а також\~у разі\~відсутності такого\~органу. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині третій, четвертій статті 56\~цього Кодексу визначено,\~що у визначених\~законом випадках\~прокурор звертається\~до суду\~з позовною\~заявою,\~бере участь\~у розгляді\~справ за\~його позовами,\~а також\~може вступити\~за своєю\~ініціативою у\~справу,\~провадження у\~якій відкрито\~за позовом\~іншої особи,\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~подає апеляційну,\~касаційну скаргу,\~заяву про\~перегляд судового\~рішення за\~нововиявленими або\~виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56\~ЦПК України та статті 23\~Закону України\~«Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 уточнила свої висновки, зроблені, зокрема у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 927/246/18, вказавши, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може захищати інтереси держави. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обгрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19). Як зазначалося, Ужгородська окружна прокуратура звернулася до Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області із повідмленням в порядку ст.23 Закону України «Про прокуратуру» від 07.02.2023 року за № 07.53-107-968ВИХ-23, у якому проінформовано про обставини, встановлені вироком Ужгородського міськрайонного суду від 03.01.2023 року у справі №308/17114/22 та просила у строк до 23.03.2023 року повідомити Ужгородську окружну прокуратуру про те, чи вживались та чи будуть вживатися заходи захисту вказаних у повідомленні порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища, направити розрахунковий рахунок органу місцевого самоврядування, на який підлягає стягненню відповідна сума шкоди. Також зазначено, що невжиття у розумний строк уповноваженим органом заходів позовного захактеру для відшкодування вказаної суми коштів слугуватиме підставою для звернення прорурора з таким позовом до суду. Великодобронська сільська рада листом від 07.03.2023 року за № 193 у відповідь на вказане повідомлення проінформувала заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури про те, що регіональний ландшафтний парк «Притисянський» створений рішенням Закарпатської обласної ради №908 від 07.08.2009. Попри це, з часу його створення і дотепер, землі парку перебувають у державній власності і під охороною Великодобронської сільської ради, у зв`язку з відсутністю коштів, запланованих на забезпечення належної охорони не перебувають. У зв`язку з чим, заходи захисту вказаних у повідомленні порушених інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища Великодобронською сідбською радою не вживались. Також надано відомості про розрахунковий рахунок сільської ради, на який підлягає стягненню відповідна сума шкоди. Як встановлено судом Великодобронська сільська рада Ужгородського району до суду із позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконної порубки дерев, не зверталася. Вказане свідчить про усвідомлену пасивну поведінку уповноваженого суб`єкта владних повноважень щодо нездійснення захисту інтересів держави. Сам факт незвернення до суду Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав за мету отримати відшкодування шкоди, свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування не виконує (неналежно виконує) свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, про що і було зазначено у даній позовній заяві. Таким чином, прокурор, звертаючись до суду із позовом, обґрунтував наявність у нього підстав для представництва інтересів Великодобронської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області у суді, визначив, у чому полягає порушення інтересів держави, та орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, обґрунтував неналежне, на його думку, здійснення захисту інтересів держави Великодобронською сільською радою, яка не вжила заходів щодо подання позовної заяви до суду. У даному випадку інтерес держави полягає у стягненні шкоди та нанесених збитків, оскільки Великодобронською сільською радою не вжито заходів щодо стягнення таких. Суд враховує, що частина четверта статті 23\~Закону України\~«Про прокуратуру» передбачає можливість оскарження суб`єктом владних повноважень наявності підстав для представництва його інтересів прокурором і таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Великодобронська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області наявність підстав для представництва прокурором в суді не оскаржувала, заперечень проти представництва прокурором інтересів держави в її особі не висловлювала. Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно з ч. 3 ст.3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до\~статті 13\~Конституції України\~земля,\~її надра,\~атмосферне повітря,\~водні та\~інші природні\~ресурси,\~які знаходяться\~в межах\~території України,\~природні ресурси\~її континентального\~шельфу,\~виключної (морської)\~економічної зони\~є об`єктами\~права власності\~Українського народу.\~Від імені\~Українського народу\~права власника\~здійснюють органи\~державної влади\~та органи\~місцевого самоврядування\~в межах,\~визначених цією\~Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Згідно ст.16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави. Положеннями ст. 66 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Статтею 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Згідно ст.7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 64 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень. Спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток, що видається безоплатно (стаття 69 ЛК України). Відповідно до ч.2 ст.24 Лісового кодексу України збитки, завдані внаслідок порушення прав власників лісів, лісокористувачів та громадян, підлягають відшкодуванню в повному обсязі відповідно до закону. Порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону (ч.1 с.105 ЛК України). Пунктом 1 ч.2 ст.105 ЛК України передбачено, що відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників. Відповідно до ст. 107 ЛК України підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України. За змістом ст. ст. 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації шкоди, заподіяної забрудненням навколишнього природного середовища та погіршенням якості природних ресурсів. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі. Згідно положень\~ч.1,2\~ст.22\~ЦК України\~особа,\~якій завдано\~збитків у\~результаті порушення\~її цивільного\~права,\~має право\~на їх\~відшкодування. Збитками\~є: 1)\~втрати,\~яких особа\~зазнала у\~зв`язку\~зі знищенням\~або пошкодженням\~речі,\~а також\~витрати,\~які особа\~зробила або\~мусить зробити\~для відновлення\~свого порушеного\~права (реальні\~збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.3 ст.22 ЦК України). Загальні підстави відшкодування майнової шкоди визначені ч. 1 та ч. 2 ст. 1166 ЦК України за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2023 року у справі №308/17114/22, встановлено, що 16 вересня 2022 близько 15 год. 00 хв. [PERSON] , з порушенням вимог статтей 4, 24, 67, 69 Лісового Кодексу України, статтей 5, 12 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», порушуючи встановлений порядок охорони, раціонального використання та відтворення лісу, незаконно, без спеціального дозволу, який посвідчується відповідним документом (лісорубним квитком, ордером), виданим уповноваженим органом, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, перебуваючи в лісі на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притисянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Google Maps» 48.462393, 22.314831, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, шляхом повного відокремлення стовбура від кореня у спосіб спилювання за допомогою бензопили, вчинив самовільну вирубку 4 (чотирьох) дерев породи «осика» діаметром пня біля шийки кореня 14 см, 16 см, 17 см, 18 см та 5 (п`яти) дерев породи «верба» діаметром пня біля шийки кореня 11 см, 12 см, 15 см, 16 см, 17 см. У подальшому громадянин [PERSON] за допомогою інших осіб, яких останній попросив допомогти попередньо повідомивши, що дана вирубка вище вказаних дерев є законною, погрузили на транспортний засіб марки «ВАЗ», моделі «2105», номерний знак [NUMBER] , де по дорозі в сторону населеного пункту села Тисаагтелек були виявлені працівниками поліції. Отже, вищевказаними незаконними діями громадянина [PERSON] , проведеним розрахунком згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 23 липня 2008 року №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісу» та ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», завдано майнову шкоду на загальну суму 81 213 гривень (вісімдесят одна тисяча двісті тринадцять) гривень. Частинами 1,7 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Із матеріалів справи вбачається, що цивільний позов про відшкодування вказаної шкоди, завданою незаконною порубкою дерев, до обвинуваченого у кримінальному провадженні не пред`являвся. Пунктом 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27.03.1992\~№ 6\~«Про практику\~розгляду судами\~цивільних справ\~за позовами\~про відшкодування\~шкоди» передбачено що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, та вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини, як то, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, у деліктних правовідносинах саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини, якщо позивачем доведено завдання йому шкоди. Прокурором, шляхом надання суду належних, допустимих і достовірних доказів у їх сукупності, доведено факт незаконної порубки відповідачем дерев на території природно-заповідного фонду регіонального ландшафтного парку «Притиснянський», а саме на межі населених пунктів села Тисаагтелек та села Малі Геївці за координатами системи GPS застосунку «Google Maps» 48.462393, 22.314831, Великодобронської об`єднаної територіальної громади Ужгородського району Закарпатської області, та доведено, що такими діями заподіяно шкоду у розмірі 81 213 гривень. Відповідач своєї вини у заподіянні шкоди не спростував, при цьому, його вина встановлена у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.01.2023 року у справі №308/17114/22. Завдані державі збитки у розмірі 81 213 гривень, які підтверджуються прогнозованим розрахунком від 25.10.2022 який додано до відповіді начальника Державної екологічної інспекції у Закарпатській області Івана Мартина № 1871-02 від 26.10.2022 відповідачем в добровільному порядку не відшкодовано, що підтверджується листом Великобронської сільської ради від 07.03.2023 року за №193. Доказів на спростування наведеного суду надано не було. Відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності, зокрема на землю та природні ресурси (ст. 142 Конституції України, ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно п. «ї» ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Пунктом «г» частиною 4 статті 47 цього Закону передбачено утворення місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища у складі відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством. Згідно з ч.1 ст.29 Бюджетного кодексу України до доходів Державного бюджету України включаються доходи бюджету, за винятком тих, що згідно із статтями 64, 66, 69, 69-1 та 71 цього Кодексу закріплені за місцевими бюджетами. Згідно п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів (з урахуванням особливостей, визначених пунктом 1 частини другої статті 67-1 цього Кодексу) є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків; Таким чином, шкода, заподіяна порушенням природоохоронного законодавства, відшкодовується шляхом перерахування коштів на рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вказаному вище співвідношенні. Враховуючи, що матеріалами справи доведено, що відповідачем внаслідок незаконної порубки дерев було завдану навколишньому природному середовищу шкоду в розмірі 81 213 гривень, між неправомірними діями відповідача та завданою шкодою існує причинний зв`язок, доказів на спростування вини, та спростування заподіяння шкоди на заявлену суму відповідачем суду не надано, відомостей про те, що вказана сума відшкодована відповідачем надано не було, у зв`язку із чим суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч. 6 ст.\~141\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.6 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» та позовні вимоги задоволено повністю, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 2\~684 грн. судового збору.

Outcome: approved