Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

25.05.2023 позивач [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з позивача на її користь 28923 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати: 2500 грн витрат за надання послуг з визначення прямих збитків, заподіяних належному їй майну та 2147, 20 грн витрат по сплаті судового збору. Позов обґрунтований тим, що 05.02.2023 по вул. Калініна, 37 у с. Самотоївка Сумського району Сумської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON] , внаслідок якої відбулось пошкодження бетонної опори для хвіртки, огорожі з дерев`яного штахетника, двох упаковок газоблоку, які належать позивачці. Постановою судді від 16.02.2023 відповідача було визнано винним у вчиненні ДТП та накладено на нього адміністративне стягнення за ст. 124 КУпАП. Згідно із Звітом про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - ТОВ «Браво-Групп», розмір прямих збитків, заподіяних майну позивачки внаслідок вчиненого відповідачем правопорушення склав 28923,00 грн. Окрім суми збитків позивач також просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 грн. Ухвалою Краснопільського районного суду Сумської області від 29.05.2023 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін, судове засідання призначено на 19.06.2023, встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано від Відділення поліції №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області належним чином завірені копії матеріалів перевірки за фактом повідомлення про ДТП за участю [PERSON] , які зареєстровані до ЄО №394 від 13.02.2023 та ЄО №395 від 13.02.2023. У зв`язку з відсутністю доказів належного повідомлення відповідача про дату і місце розгляду справи станом на 19.06.2023, розгляд справи був відкладений до 14.07.2023. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, у судове засідання не прибув, про місце і час розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судової кореспонденції на адресу його реєстрації, зазначеною у відповіді № 88297 від 26.05.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру. Судова кореспонденція, направлена відповідачеві за відомою суду адресою, повернута на адресу суду без вручення, з відмітками «інші причини», «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом ст. 128 ЦПК України судові повістки вважаються врученими відповідачеві, відтак відповідно до ст. 178 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача за наявними у справі матеріалами. Від відділення поліції № 2 (с. Краснопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області на виконання вимог судової ухвали надійшли матеріали перевірки за фактом ДТП, яка мала місце у [ADDRESS] . Позивачка у судове засідання не прибула, відповідно до поданої нею заяви від 14.07.2023 просила суд розглядати справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти заочного розгляду справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи факт належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, його неявку та неподання відзиву на позов, а також з урахуванням позиції позивачки, судом на підставі ст. 280-281 ЦПК України постановлено протокольну ухвалу про заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 05.02.2023 о 18:12 по [ADDRESS] відповідач [PERSON] , керуючи у стані алкогольного сп'яніння власним автомобілем марки DAEWOO NUBIRA, д.н.з. [NUMBER] , не впорався з керуванням та здійснив наїзд на дерев'яну огорожу (паркан) приватного будинку, належного позивачці [PERSON] , пошкодивши бетонну опору для хвіртки розміром 80*80*1800; огорожу з дерев'яного штахетника розміром 9м*3м*4м; дві упаковки газоблоку розміром600*200*300. Житловий будинок, розташований за вказаною адресою, належить позивачці на праві приватної власності на підставі договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідчених приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Цирулик В.В. 03.07.2019, зареєстрованих в реєстрі №964 та № 965, копії яких додані до матеріалів справи. 16.02.2023 постановою судді Краснопільського районного суду Сумської області Трипольського С.М. було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак враховуючи, що з постанови судді від 16.02.2023 вбачається, що відповідач приймав участь у розгляді справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, визнав свою вину у вчинених правопорушеннях, суд вважає доведеним факт скоєння відповідачем ДТП, внаслідок якої майну позивачки було завдано шкоди. З матеріалів справи вбачається, що позивачем стосовно завданих пошкоджень спорудам її домоволодіння та товарно-матеріальним цінностям, 05.02.2023 було подано заяву про кримінальне правопорушення та іншу подію до ВП №2 (с. Краснопілля) Сумського РУП. З матеріалів перевірки за фактом ДТП, яка мала місце в [ADDRESS] , витребуваних судом за клопотанням позивача, вбачається, що у ході перевірки органом поліції встановлено, що дійсно було пошкоджено внаслідок ДТП з участю відповідача, наступне майно за адресою [ADDRESS] : бетонна опора хвіртки розміром 180*81, пошкоджено штахетник 3*9м з соснового брусу висотою 110 см, пошкоджені ворота розміром 315*181см, пошкоджено дві упаковки блоку в загальній кількості 100 штук розміром 60*20*30 (нового). 20.02.2023 листом за вихідним № 1645 позивачка була повідомлена про те, що за фактом повідомлення про ДТП зареєстровано до ЖЄО №394, 395 від 13.02.2023 та проведено перевірку, у ході перевірки було встановлено, що в матеріалах за фактом ДТП не вбачається ознак складу злочину, передбаченого ст.286 КК України та роз`яснено право на звернення до суду з метою вирішення питання щодо відшкодування спричинених внаслідок ДТП збитків. Згідно Звіту про оцінку майна, складеного суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Браво-Групп» 11.04.2023 за результатами незалежної оцінки прямі збитки, заподіяні майну позивачки, розташованому за адресою: [ADDRESS] на дату оцінки склали без ПДВ 28923,00 грн, а сам - повна відновна вартість бетонної опори для хвіртки розміром 80*80*1800 з урахуванням відсотку зносу, з доставкою становить 521 грн; повна відновна вартість огорожі з дерев`яного штахетника розміром 9м*3м*4м висотою 1,1м з урахуванням відсотку зносу, з доставкою становить 13442 грн; вартість пошкоджених газоблоків розміром 600*200*300 в кількості 100 штук (нових) з доставкою становить 14960 грн. Відповідно товарного чеку №11/04-23 від 11.04.2023 позивачем оплачено ТОВ «Браво-Групп» за надання послуг з визначення прямих збитків, заподіяних її майну 2500 грн. До цього часу завдані збитки відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані, як зазначала позивачка, її неодноразові телефонні дзвінки відповідачем залишені без відповіді. Тобто вирішити питання відшкодування завданих збитків добровільно відповідач не бажає, в зв`язку з чим вона вимушена була звернутися до суду за захистом своїх прав. Також у позові позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, яку вона оцінює у 10000 гривень. Моральна шкода, на думку позивачки, полягає у тому, що в результаті правопорушення, вчиненого відповідачем, було пошкоджено належне позивачці майно та порушені нормальні життєві зв`язки, оскільки на відновлення майна необхідно витратити значний час та кошти, через злісне ухилення відповідача від здійснення матеріального відшкодування дана подія здійснила негативний вплив на її психологічне здоров`я. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази на предмет їх належності, допустимості, достатності, оцінивши їх, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з частинами першою, другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача, які виразились у порушенні ним Правил дорожнього руху, що призвело до ДТП за участю транспортного засобу під керуванням останнього, майну позивачки було завдано шкоди, для відшкодування завданої шкоди позивачка мусить витрачати додаткові кошти, крім того внаслідок неправомірних дій відповідача та через подальшу його поведінку позивачці завдано моральної шкоди, яку вона оцінює у 10000 грн. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У правовідносинах щодо відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підтвердження розміру завданої шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача позивачкою наданий суду Звіт про оцінку майна, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Браво-Групп» від 11.04.2023, згідно з яким збитки, завдані майну - спорудам домоволодіння та ТМЦ, розташованим за адресою: [ADDRESS] , на дату оцінки без ПДВ становить 28923,00 грн. Внаслідок відсутності добровільної згоди відповідача на відшкодування шкоди, завданої майну позивачки його неправомірними діями, остання була змушена звернутись до суб`єкта оціночної діяльності з метою визначення розміру завданої шкоди для подальшого звернення до суду за захистом своїх прав. За послуги з визначення розміру завданої шкоди позивачка сплатила 2500,00 грн, що підтверджується товарним чеком № 11/04-23 від 11.04.2023, доданим до матеріалів справи. Враховуючи, що такі витрати позивача є складовою процесу з визначення розміру завданих відповідачем збитків, їх слід покласти на відповідача як на особу, що відповідає за спричинення позивачеві матеріальної шкоди. Відповідно до частин першої та другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За вкладених обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної шкоди у розмірі 28923,00 грн та 2500,00 грн підлягають задоволенню. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно вимог частин першої-третьої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пункт 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральною шкодою визначає втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У даній справі такими втратами для позивачки є пошкодження її майна, порушення нормальних життєвих зв`язків, злісне ухилення відповідача від відшкодування завданих збитків. За змістом пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди. Застосовуючи засади розумності, виваженості та справедливості при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує, що завдана позивачеві моральна шкода спричинена правопорушенням, внаслідок якого позивачці було завдано значної матеріальної шкоди, від відшкодування якої у добровільному порядку відповідач ухиляється, за твердженнями позивачки, уникає спілкування з нею. Враховуючи обставини, встановлені у ході розгляду справи, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на нематеріальний характер моральних страждань та відсутність чітких критеріїв майнового вираження душевного болю, суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки у рахунок компенсації моральної шкоди 2 000 грн, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України позивачці за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1288,32 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial