Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами припинені шлюбні стосунки, примирення є неможливим, шлюб існує формально, а тому просить суд розірвати шлюб між ними. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 11 січня 2023 року вказану справу прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження. 09.02.2023 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. У зустрічному позові [PERSON] просить малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] залишити проживати з нею. Стягнути аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі заробітку (доходу) батька дитини щомісячно і до повноліття дитини. Одночасно вказала, що не заперечує проти розірвання шлюбу з [PERSON] . Зустрічний позов мотивує тим, що малолітня донька проживає з нею, що визнається [PERSON] . Дитина перебуває на повному її утриманні. Батько з початку 2022 року не турбується станом здоров`я дитини, фізичним та моральним розвитком, а також не бере участі у її матеріальному забезпеченні. Розмір її доходів не дає можливості самостійно належно утримувати їх доньку. 16 березня 2023 року представником [PERSON] - Іващенко І.І. подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначає, що спорів щодо місця проживання спільної малолітньої доньки немає. Відповідач не заперечує та визнає позовну вимогу щодо місця проживання спільної малолітньої доньки - [PERSON] з матір`ю, [PERSON] тільки за адресою: [ADDRESS] . Звертає увагу на те, що визначивши місце проживання малолітньої дитини за місцем проживання матері без зазначення певної адреси проживання, може призвести до маніпуляцій щодо проживання малолітньої дитини, зокрема проживання [PERSON] з матір`ю за межами України, унаслідок чого батько дитини буде позбавлений можливості приймати участь у вихованні доньки. З розміром аліментів, заявлених [PERSON] на утримання дитини не погоджується, оскільки відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.09.2020 року від шлюбу між [PERSON] та [PERSON] була народжена донька - [PERSON] , [INFO] на яку він сплачує також аліменти в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, оскільки на утриманні у відповідача є двоє дітей вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів на дитину [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину щомісячно, починаючи стягнення з дня пред?явлення позову до суду і до досягнення повноліття дитини. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2023 року зустрічний позов [PERSON] прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору відділ органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради. Здійснено перехід до розгляду цивільної справи № 569/19724/22 за правилами загального позовного провадження та замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 24 березня 2023 року. Визначено відділу органу опіки та піклування служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали надати суду висновок щодо розв`язання спору. 10 липня 2023 року на адресу суду представником органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому Самолюк І.Р. подано заяву, в якій зазначено, що Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв?язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Батько [PERSON] , позивач за первинним позовом і відповідач за зстрічним позовом, не заперечує проти визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] , з матір?ю [PERSON] , що просить у своєму відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] . Спір про визначення місця проживання дитини відсутній. Зважаючи на ці обставини, в органу опіки та піклування немає правових підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання дітей. У зв?язку з вищевикладеним, не заперечують проти задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини. Просить постановити рішення про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з матір?ю [PERSON] . Протокольною ухвалою без виходу до нарадчої кімнати 17 липня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача адвокат Іващенко І.І. позов підтримала та просила його задовольнити, зустрічний позов визнала частково, з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача адвокат Цуняк В.Й. в судовому засіданні первісний позов визнав та просив задоволити зустрічний позов. Представник органу опіки і піклування в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, одночасно вказала, що батько дитини [PERSON] повідомив, що не заперечує проти визначення місця проживання доньки [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Зважаючи на ці обставини, в органу опіки та піклування немає правових підстав для підготовки висновку щодо визначення місця проживання дитини. У зв`язку з вищевикладеним, третя сторона не заперечує проти задоволення зустрічного позову в частині визначення місця проживання дитини та просить постановити рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно Рівненським відділом реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 23 грудня 2022 року, актовий запис №400, сторони зареєстрували шлюб 25 квітня 2015 року. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб, ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За приписами частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною 3 статті 105 СК України, шлюб, припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи визнання відповідачем позову, а також те, що сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами існує лише формально, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно абзацу 2 частини 3 статті 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом в частині стягнення аліментів, то суд дійшов до такого висновку. За час перебування в шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 22 грудня 2015 року. За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч. 1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як стверджується матеріалами справи, позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини заробітку відповідача. Суд звертає увагу, що положенням Цивільно-процесуального кодексу визначено, що аліменти у розмірі 1/4 частини доходів можуть бути стягнуті судом у порядку наказного (безспірного) провадження, що є фактичним законодавчим визначенням оптимального і звичайно прийнятого розміру аліментів на одну дитину. При вирішенні цього спору суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Відповідачем не спростовано тих обставин, що позивачка як мати бере більш активну участь в утриманні та вихованні дитини. З огляду на викладене, враховуючи що [PERSON] є особою працездатною, будь-яких обмежень, щодо можливості працювати та отримувати дохід, не має, а також виходячи з того, що позивачка разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст.141 СК України), суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів та необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів в такому розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці, відповідатиме вимогам закону та в першу чергу інтересам дитини та не порушить прав сторін. При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливість сплачувати аліменти у такому розмірі. Щодо тверджень представника позивача за первісним позовом про те, що її довіритель сплачує ще аліменти у розмірі 1/3 частки його доходу на дитину, [PERSON] , [INFO] від іншого шлюбу, відповідно до рішення Рівненського імського суду від 07 квітня 2014 року, то суд вважає, що [PERSON] не позбавлений права подати до суду позов про зменшення розміру аліментів, які з нього стягуються за рішенням Рівненського міського суду від 07 квітня 2014 року та за вказаним рішенням, доречним буде зауважити, що неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] в квітні 2024 року досягне повноліття і стягнення аліментів з [PERSON] на її утримання буде припиненим. В судовому засіданні представник [PERSON] вказала на те, що вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі 1/6 заробітку (доходу) платника аліментів на дитину [PERSON] , однак суд зазначає, що такий розмір аліментів на доньку [PERSON] , поставить останню в несправедливе становище в порівнянні з іншою донькою [PERSON] Крім того, інші доводи, викладені у відзиві на зустрічну позовну заяву, не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення зустрічного позову в цій частині. Зважаючи на обставини, які викладені вище, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову в частині стягнення аліментів. Статтею 79 СК України передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо вимог позивача за зустрічним позовом в частині визначення місця проживання дитини з матір"ю, то суд дійшов до такого висновку. За приписами ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Разом з тим, [PERSON] не заперечив проти визначення місця проживання з матірю, однак просив суд визначити місце проживання дитини за конкретною адресою: [ADDRESS] , що не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з огляду на таке. Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. При вирішенні питання про визначення місця проживання малолітньої дитини за Сімейним кодексом України поняття місця проживання має інший зміст. Місцем проживання дитини є не конкретний населений пункт із вказівкою на будинок, квартиру, таким місцем відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України є місце проживання одного із батьків, баби, діда або інших родичів, яке останні мають право вільно обирати, змінювати. На переконання суду визначення місця проживання дитини за конкретною адресою суперечить також і статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території. З огляду на викладене, підстави для визначення конкретної адреси проживання дитини сторін відсутні, оскільки суд відповідно до статті 161 Сімейного кодексу України вирішує лише питання про те з ким з батьків буде проживати малолітня дитина. Відтак, враховуючи відсутність заперечень батька щодо місця проживання дитини з матір`ю, суд приходить до висновку про можливість задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] щодо визначення місця проживання дитини з нею, що не позбавляє батька права та можливості особистого спілкування з донькою, обов`язку брати участь в її утриманні та вихованні. Також суд звертає увагу, що у разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.

Outcome: approved