Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

У травні 2017 року до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] , у якій останній просив суд визнати недійсним з дня укладення п.1.1 кредитного договору від 08.12.2006 №DNC0GK00000067, що укладений між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] , в частині обов`язку позичальника сплачувати на користь позикодавця винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми кредиту у момент надання кредиту, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми визначеного кредиту. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилався на те, що між ним та відповідачем 08.12.2006 було укладено кредитний договір №DNC0GK00000067 за умовами якого банк надав, а позичальник ( [PERSON] ) отримав, на строк з 08.12.2006 по 08.12.2026, суму у розмірі 22 000,00 доларів США на придбання квартири та 3 366,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. З огляду на те, що [PERSON] умову кредитного договору щодо сплати винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, вважає такою, що є не справедливою по відношенню до нього та оскільки вказаний обов`язок встановлює здійснення платежів за дії які не є послугою у розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів», останній вважав за необхідне звернутися до суду з даним позовом. Відповідачем відзиву не надано. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 05.05.2017 позовну заяву [PERSON] повернуто позивачу. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 19.10.2017, ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05.05.2017 скасовано, питання про відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 26.10.2017 позовну заяву [PERSON] залишено без руху у зв`язку з її не відповідністю приписам ЦПК України. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Єлісєєвої Т.Ю. від 13.11.2017 відкрито провадження у справі. Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2018 позовні вимоги [PERSON] задоволено. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.10.2018 виправлено описку в резолютивній частині рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2018. Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Томаш В.І. від 29.05.2019 заяву АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2018 задоволено. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06.09.2018 скасовано та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. У зв`язку із звільненням судді Єлісєєвої Т.Ю. , справу було передано судді Томаш В.І. яким за ухвалою від 20.06.2019 її прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні. У зв`язку із закінченням відрядження судді Томаш В.І. до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська, справу було передано судді [PERSON]., яким за ухвалою від 11.11.2019 її прийнято до провадження та призначено до розгляду. У зв`язку із звільненням судді [PERSON] , у відставку, справу було передано судді Яковлеву Д.О., яким за ухвалою від 24.07.2020 її прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд у судовому засіданні. У зв`язку із відстороненням судді Яковлева Д.О. від здійснення правосуддя, справу було передано судді Куцеволу В.В., яким за ухвалою від 28.05.2021 її прийнято до свого провадження та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Куцевола В.В. від 08.12.2022, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи до судового засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили. У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судом встановлено, що відповідно до п.1.1 кредитного договору №DNC0GK00000067 від 08.12.2006 укладеного між ПАТ КБ «ПРИВАТ БАНК» та [PERSON] , останній отримав, на строк з 08.12.2006 по 08.12.2026, суму у розмірі 22 000,00 доларів США на придбання квартири та 3 366,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,20% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Порядок погашення заборгованості визначений п.3.3 вказаного договору, відповідно до якого кошти отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п.2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагород, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом. У пункті 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ч.1 ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» (в реакції, чинній на 06.12.2006) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. У положеннях Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, на які посилався Конституційний Суд України у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених «Керівних принципах для захисту інтересів споживачів» визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Згідно ч.5 ст.11, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) до договорів, укладених із споживачами, про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (постанова ВСУ від 16.11.2016 прийнята за результатами розгляду справи №6-1746цс16). Згідно висновку колегії суддів ВС/КЦС викладеного у постанові від 09.12.2019 прийнятій за результатами розгляду справи №524/5152/15, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Отже, виходячи із принципів справедливості та добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а також за дії, що містять ознаки несправедливих або є такими. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. З огляду на вищевикладене, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки положення кредитного договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту є дією, яка в свою чергу не є послугою та яку банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності та є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків спрямованих на погіршення становища споживача, а тому за своєю природою, є дискримінаційною. Суд зазначає, що аналогічний висновок щодо визнання пункту договору недійсним, за викладених обставин, узгоджується також з висновком зазначеним у постанові ВС/КЦС від 03.04.2019 прийнятій за результатами розгляду справи № 193/2092/16-ц. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити про те. що відповідно до постанови ВС/КЦС від 20.07.2022 прийнятої за результатами розгляду справи № 343/557/15, що нікчемність і, відповідно, недійсність з моменту укладення кредитного договору його умов щодо сплати позичальником комісії (за надання фінансового інструменту, за надання кредитних ресурсів, за обслуговування кредитної заборгованості), має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. Також суд зазначає, що наявна в матеріалах справи заява відповідача про перегляд заочного рішення не містить жодного доводу спрямованого на спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір, від сплати якого за законом звільнена позивач, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved