Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 18.10.2021 [PERSON] (далі [PERSON] , позивач) звернувся до суду з позовом до Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (далі відповідач, Аджамська сільська рада) про захист невизнаних майнових прав на земельну частку (пай), в якому просить визнати за ним право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Карла Маркса за рахунок земель резервного фонду комунальної власності, що знаходяться на території Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, стягнути з відповідача сплачений судовий збір та судові витрати у справі на професійну правничу допомогу. Рух справи 18.10.2021 позовна заява надійшла до суду та розподілена на суддю Пасічника Д.В.. 20.10.2021 відкрито провадження по справі. 13.12.2021 справа повторно розподілена судді Терещенку Д.В.. 14.12.2021 справа прийнята до провадження суддею Терещенком Д.В. та призначена до розгляду. 28.03.2023 справа повторно розподілена судді Квітці О.О.. 30.03.2023 справа прийнята до провадження суддею Квіткою О.О. та призначена до розгляду. Позиція позивача В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до протоколу зборів уповноважених членів колгоспу ім. Карла Маркса Аджамської сільської ради Кіровоградського району від 17 листопада 1990 року № 3 його було включено до членів колгоспу. 07 лютого 1997 року за № 21 було зареєстровано та видано Державний акт на право колективної власності на землю КСП ім. Карла Маркса серії КР № 000021. Однак його помилково не включили до списку/реєстру членів колгоспу, які мають право на земельну частку (пай), відповідно до якого видавались Сертифікати на земельну частку (пай). Маючи намір реалізувати своє право на земельну частку (пай) 21.07.2021 він звернувся до Аджамської сільської ради про уточнення списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та отримав відповідь, з якої вбачається, що він не є власником сертифікату. Вважає, що оскільки на час видачі державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. Карла Маркса він був членом КСП, то має право на земельну частку (пай). Право на земельну частку (пай) у зв`язку із неотриманням сертифікату не втрачав, оскільки таке право ним вже набуто. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, повідомлені судом про час та місце судового розгляду завчасно та належним чином. 04.07.2023 представником позивача подана заява, в якій він просить справу розглянути без участі сторони позивача за наявними в справі доказам, заявлені позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. 21.12.2021 у відповіді на відзив представником позивача зазначено, що сторона позивача не погоджується з доводами відповідача викладеним у відзиві від 12.11.2021, що позивач нібито пропустив строк позовної давності, оскільки Вищим спеціалізованим судом України від 27 серпня 2014 року по справі № 6-12823св14 визначено, що право особи на земельну частку пай виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Вважає, що оскільки позивач станом на 07 лютого 1997 року, тобто на час видачі Державного акту на право колективної власності серії КР № 000021 був членом КСП ім. Карла Маркса, то з вказаного часу позивач набув право на земельну частку (пай), проте не може його реалізувати у зв`язку із помилковим невнесенням його прізвища до списків осіб, які мають право на земельну частку (пай) та невизнанням вказаного права відповідачем. Посилаючись на практику ВС, зокрема постанову ВС від 13.07.2021 у справі № 274/3394/20, якою суд висловив правову позицію про обов`язковість умови перебування особи у членах в КСП, а не трудових відносинах та праві особи звернутися до суду у разі не включення прізвища особи до списків /додаткових списків до державного акту на право колективної власності на земельну ділянку, у разі не визнання такого права, зазначає, що оскільки відповідачем не визнано право позивача на земельну частку (пай), то у позивача виникли підстави звернення до суду щодо захисту свого порушеного права (а.с.81-88). В заяві від 11.08.2022 представником позивача також зазначено, що сторона позивача вважає, що строки позовної давності не порушено та не застосовуються, оскільки позивач набув прав відразу після видачі державного акту на колективну власність на землю, але вирішив виділити свою частку в натурі (на місцевості) лише зараз шляхом звернення до Аджамської сільської ради, як розпорядника земельних ділянок запасу. В зв`язку із зазначеним вважає, що до вказаних правовідносин застосовуються норми цивільного законодавства на дату виникнення спірних правовідносин, що спростовує заперечення відповідача з цього приводу (а.с.113). Позиція відповідача Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив на позов від 12.11.2021та письмові пояснення від 18.05.2023, в яких сільський голова Зайченко Т.А. заперечила проти задоволення позову та посилаючись на практику Верховного Ссуду, вважає, що позивачем пропущений строк позовної давності, який відповідно до ст.71 ЦК УРСР становить три роки. Позивач, який був членом КСП та після отримання КСП ім. Карла Маркса 17.02.1997 Державного акту на право колективної власності на землю, продовжував тимчасову роботу по договору в КСП, отже знав про паювання земель, тобто з 1997 року міг та повинен був довідатися про можливе порушення свого права на земельну частку (пай), проте тільки в 2021 році звернувся до суду з цим позов, отже пропустив строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про захист свого права (а.с.51-53, 140-146). В поданій до суду заяві від 04.07.2023 представник відповідача [PERSON] просила відмовити у задоволенні позовних вимог та розглядати справу за її відсутності. Обставини справи, зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що згідно з копією протоколу зборів уповноважених членів колгоспу ім. Карла Маркса Аджамської сільської ради Кіровоградського району від 17 листопада 1990 року № 3, наданої архівний відділом Кропивницької районної державної адміністрації, [PERSON] прийнятий в члени колгоспу ім. Карла Маркса (а.с.26-31). Відповідно до архівної довідки Кіровоградської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 26.04.2019 № 01-58/39 у документах архівного фонду КПС ім. Карла Маркса Аджамської сільської ради Кіровоградського району у протоколах засідань правління та протоколах зборів уповноважених колгоспників за 1995-1997 роки відомості про виведення з членів колгоспу [PERSON] відсутні (а.с.24). З архівних довідок Аджамської сільської ради №№ 442/02-43, 443/02-43 від 17.05.2023 вбачається, що у документах архівного фонду Аджамської сільської ради у книгах нарахування заробітної плати працівникам колгоспу ім. Карла Маркса щодо [PERSON] є відомості про роботу за договором в 1996 році з 06.09. по 12.11., за договором в 1997 році з 10.05. по 12.11., за договором в 1998 році з 30.05.по 30.11. та за договором в 1999 році в січні, лютому, вересні та жовтні, що також підтверджується копіями особових рахунків працівників по договору щодо нарахування заробітної плати (а.с.147, 148, 156-161). З довідки\~ГУ Держгеокадастру\~у Кіровоградській\~області від\~03.12.2019\~№ 31-11-0-25-11/322-19\~слідує,\~що відповідно\~до наявних\~у Відділі\~земельно-кадастрових\~даних Державний\~акт на\~право колективної\~власності на\~землю,\~колективному сільськогосподарському\~підприємству ім.\~Карла Маркса\~зареєстрований 07\~лютого 1997\~року за\~№ 21,\~серія КР\~№ 000021\~на території\~Аджамської сільської\~ради Кропивницького\~району Кіровоградської\~області,\~що також\~підтверджується копією\~Державного акту\~на право\~колективної власності\~на землю\~серії КР\~№\~000021 (а.с.32, 54-56). З додатків до державного акту, а саме списків колгоспників колгоспу імені Карла Маркса Кіровоградського району Кіровоградської області на розпаювання землі, затвердженого Рішенням зборів уповноважених членів колгоспу імені Карла Маркса протоколом № 1 від 10 лютого 1996 року, вбачається, що [PERSON] не був включений до списку членів колгоспу, які мають право на земельну частку (пай) (а.с.57-72). Відповідно до довідки Аджамської сільської ради від 17.05.2023 № 441/02-43 на території Аджамської сільської ради на землях колишнього колгоспу ім. Карла Маркса вільні земельні ділянки для ведення товарного господарства відсутні. На цей час на території сільської ради є в наявності необтяжена договором оренди земельна ділянка розміром 10,0000 га, яка відноситься до земель резерву колективної власності колишнього КСП «Аджамське», та щодо якої зареєстровані 5 заяв від учасників бойових дій (а.с.149). 21.07.2021 [PERSON] звернувся із заявою до Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області про уточнення списку осіб, які мають право на земельну частку (пай) та виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (а.с.18-20). За результатами розгляду цієї заяви Аджамською сільською радою надіслано відповідь від 04.08.2021 за №798/02-30, відповідно до якої відмовлено в задоволенні заяви у зв`язку з тим, що [PERSON] не є власником сертифіката, та рекомендовано звернутися до суду задля винесення рішення при визнання за ним права на земельну частку (пай) (а.с.16-17). Релевантні джерела права та висновки Верховного Суду Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі у редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою\~статті 6 цього Кодексу. Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2\~Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку. У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП. Щодо строків позовної давності Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР. Згідно зі\~статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Відповідно до\~статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року. У статтях 71,\~75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін. Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі №\~629/4423/17, від 09 вересня 2020 року в справі № 637/53/18, від 17 червня 2020 року в справі №\~600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі № 401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі №\~403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі №\~686/6892/20, від 21 жовтня 2020 року в справі № 401/971/19, від 21 липня 2021 року в справі №\~933/670/20, від 04 серпня 2021 року в справі № 617/537/19. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оцінка доказів та висновки суду З наданих сторонами та досліджених судом доказів суд встановив, що на момент отримання 07 лютого 1997 року КСП ім. Карла Маркса Державного акта на право колективної власності на землю позивач був членом цього КСП і мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку. Таким чином, враховуючи що [PERSON] станом на час видачі 07.02.1997 КСП ім. Карла Маркса державного акту серії КР № 000021 рахувався членом КСП, суд приходить до висновку, що невключення його до списку, доданого до вказаного державного акту, неможна вважати правомірним. Представник відповідача зазначив про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності. Вирішуючи питання щодо застосування позовної давності суд зазначає наступне. \~ \~ \~ \~Як встановлено під час судового розгляду, право на позов у позивача виникло ще у 1997 році (коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників), що є загальновідомим фактом. Тому позивач, як член КСП ім. Карла Маркса, який працював на цьому підприємстві у 1996-1999 роках, повинен був дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП ім. Карла Маркса державного акта на право колективної власності на землю. Однак, позивач у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами. Тому, звернувшись до суду у жовтня 2021 року, позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач про порушення своїх прав дізнався, або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників. Жодних доказів, які б вказували на поважність причини пропуску строку позовної давності, тобто підтверджували наявність об`єктивних, істотних, непереборних причин, що не залежали від волі позивача, які унеможливлювали його звернення з цим позовом впродовж зазначеного строку, він не надав. Обґрунтовуючи звернення до суду лише у 2021 році позивач зазначає, що порушене право у правовідносинах, які є предметом розгляду в цій справі, підлягає захисту без обмеження строком позовної давності, що вказано в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 серпня 2014 року у справі № 6-12823св14. Суд вважає, що посилання на позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеної в ухвалі від 27 серпня 2014 року у справі № 6-12823св14, є безпідставними, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними обставинам цієї справи, тому ці висновки не можуть бути застосовані при її розгляді. Зокрема, у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року в справі\~№ 401/971/19 та від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20 із спірними подібними правовідносинами визнано необґрунтованими доводи касаційної скарги про неврахування ухвали Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 27 серпня 2014 року в справі\~№ 6-12823св14 (Постанова Верховного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 617/537/19). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду із цим позовом, оскільки з моменту порушення прав позивача (1997 рік) пройшло більше трьох років (трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР, сплив ще до набрання чинності 01 січня 2004 року ЦК України), а доказів, які вказували б на поважність причин пропуску строку позовної давності ним не наведено. Розподіл судових витрат Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed