Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Представник позивача ФО-П [PERSON] адвокат Самойленко П.М. звернувся до суду з позовною заявою в інтересах позивача, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 9702,87 грн., інфляційні втрати в розмірі 55228,82 грн. та покласти судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу на відповідача. Позовна заява мотивована тим, що 16 червня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова було винесено рішення по справі № 644/1369/20 за яким з [PERSON] стягнуто завдані збитки в порядку регресу в розмірі 100000,00 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1000,00 грн., витрати понесені позивачем по оплаті правової допомоги в розмірі 18\~057,40 грн., а разом 119\~057 грн. 40 коп. На виконання рішення, судом 23 липня 2020 року видано виконавчий лист № 644/1369/20 . 04.08.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренко А. І. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 62729323, № 62729654, № 62729862. З дати винесення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова рішення по справі № 644/1369/20 від 16.06.2020 року, відповідач не виконує судове рішення в добровільному порядку, не сплатив заборгованості, станом на 08.04.2023 року борг відповідачем не оплачений. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов від відповідача не надходив. Від представника позивача до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти розгляду справи в заочному порядку представник позивача не заперечує. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до ст. 280 ЦПК України. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлено що 16 червня 2020 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова ухвалено рішення по справі № 644/1369/20 за яким з [PERSON] стягнуто завдані збитки в порядку регресу в розмірі 100000,00 грн., витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1000,00 грн., витрати понесені позивачем по оплаті правової допомоги в розмірі 18 057.40 грн. 40 коп., а разом 119\~057 грн. 40 коп. На виконання рішення, судом 23 липня 2020 року видано виконавчий лист № 644/1369/20 . 04.08.2020 року, приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Богатиренко А. І. винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень № 62729323, № 62729654, № 62729862. Станом на 08.04.2023 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова по справі № 644/1369/20 від 16.06.2020 року відповідачем не виконане. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення грошових коштів, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Таким чином, з ухваленням судом рішення у справі № 644/1369/20 про стягнення з відповідача грошових коштів на відшкодування завданих збитків\~в порядку\~регресу та\~витрат понесених\~на сплату\~судового збору\~та правничої\~допомоги,\~зобов`язання не припинилося та триває до моменту фактичного виконання відповідачем грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат є законною. Суд вважає що заявлений розмір трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідає вимогам закону. За наданим позивачем розрахунком 3% річних за користування грошовими коштами за 992 дні прострочення грошового зобов`язання склали 9702 грн. 87 коп., а розрахунок інфляційних втрат за період з 21 липня 2020 року по 08 квітня 2023 року на заборгованість у розмірі 119057 грн. 40 коп. відповідно до розрахунку 55228 грн. 82 коп. Суд погоджується з розрахунком доданим до позову. З приводу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За\~ст.137 ЦПК України\~\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Згідно п. 8 ч. 2 ст.141\~ЦПК України\~\~розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, у розмірі 11917 грн. 50 коп., позивачем надано: ордер на надання правничої допомоги; договір про надання правової допомоги за №1818 від 25 травня 2021 року; Акт приймання-передачі правової допомоги до договору №1818 від 25 травня 2021 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру №1818 від 08.04.2023 року. Попередній розмір судових витрат наведений у позовній заяві. Суд дослідивши\~позовну заяву\~з доданими\~до неї\~матеріалами,\~докази надані\~на підтвердження\~понесених позивачем\~судових витрат\~на правничу\~допомогу,\~вважає,\~що \~судові витрати\~в частині\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~витрат на\~професійну правничу\~допомогу підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Право на професійну правничу допомогу гарантовано\~статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у\~рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009\~зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Згідно положень\~статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Виходячи з\~положень статей\~137,\~141ЦПК України, статті 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved