Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітнім та стягнення аліментів на утримання дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: служба у справах дітей Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області . В позові [PERSON] зазначив , що в червні 2022 року загинула його двоюрідна сестра [PERSON] . Після її смерті троє її малолітніх дітей залишилося без піклування та догляду: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яких позивач вирішив забрати дітей на виховання у свою сім`ю. Опікуном малолітніх [PERSON] та [PERSON] є старший брат [PERSON] , який проживає з ними у квартирі позивача. Батько малолітнього [PERSON] , [PERSON] , долею сина, станом його здоров`я не цікавиться, з ним не спілкується, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не займається його вихованням, матеріально не утримує, бажання забрати дитину до себе після смерті матері не виявив, свідомо ухиляючись від виконання батьківських обов`язків. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , встановити опіку над дитиною, призначивши його опікуном, а також стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки дитина [PERSON] проживає з позивачем та знаходиться на повному його утриманні. У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів підтримали у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. В частині позовних вимог про встановлення опіки над малолітнім [PERSON] , просили залишити без розгляду , оскільки вказане питання відноситься до компетенції органу опіки та піклування і буде вирішуватися в позасудовому порядку . Відповідач до суду не з?явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та в установлений законом строк, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, відзив не подав. Представник третьої особи на стороні позивача у судовому засіданні позов підтримав , просить задовольнити та ухвалити рішення на розсуд суду. У відповідності до ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд , вислухавши пояснення учасників процесу , допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі , дійшов до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із частинами 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Зазначені гарантії кореспондуються із ст. 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. В свою чергу, відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема , пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено , що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має особа, в сім`ї якої проживає дитина. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Матеріалами справи встановлено , що [INFO] в с.Уди Богодухівського району Харківської області померла гр. [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . (а.с. 12) За життя [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем по справі [PERSON] , від яких у останніх [INFO] народився син [PERSON] . Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 12 травня 2010 року Довжицькою сільською радою Золочівського району Харківської області, де у графі «Батько» вказаний [PERSON] , а у графі «Мати» - [PERSON] . (а.с. 14) З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є двоюрідним братом [PERSON] . Тож після смерті останньої він разом зі своєю співмешканкою [PERSON] забрали її малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на виховання у свою родину. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 20.04.2003, свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2018, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-201, свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.02.2018, зареєстрованого в реєстрі за номером 1-199, позивачу на праві приватної власності належить двокімнатна квартира номер [ADDRESS] . (а.с. 19-21) З довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 16.02.2023 вбачається, що [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає по [ADDRESS] . (а.с. 9) Згідно довідки про склад сім`ї № 21-01-09-101 від 15.02.2023, виданої виконавчим комітетом Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області, у квартирі [ADDRESS] , проживають без реєстрації [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які доводяться одне одному братами та сестрами відповідно. (а.с. 16) Відповідно до довідки Городнянської філії Козіївського ліцею Краснокутської селищної ради № 01-30/06 від 02.03.2023 [PERSON] разом з цивільною дружиною [PERSON] виховують племінника [PERSON] , учня 6-го класу. Батько участі у вихованні дитини не бере. Взагалі не цікавиться поведінкою та навчанням сина, не відвідує батьківські збори. (а.с. 18) Згідно характеристики на учня 6-го класу Городнянської філії Козіївського ліцею Краснокутської селищної ради [PERSON] від 03.01.2023, підписаної класним керівником Стрілець В.А. та завідувачем філії Борисенко В.А. , [PERSON] навчається в Городнянській філії Козіївського ліцею з 14 липня 2022 року. За час навчання зарекомендував себе як здібний учень. Має середній та достатній рівень навчальних досягнень, наполегливий. [PERSON] доброзичливий, щирий, порядний, скромний. Викликає симпатію до себе, а серед однолітків користується повагою, дружелюбний. Батько не приймає участі у вихованні дитини, не відвідує батьківські збори, не цікавиться навчанням. (а.с. 17) Відповідно до акту обстеження житлових та матеріально-побутових умов від 15.05.2023, складеного комісією у складі начальника служби у справах дітей Краснокутської селищної ради Пономаренко Л.А., завідувача сектору опіки та піклування служби у справах дітей Пахаренко Р.В. та головного спеціаліста сектору опіки та піклування служби у справах дітей Божка В.М. , встановлено, що сім`я [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] . Стан квартири, матеріальні та санітарно-побутові умови задовільні, є газопостачання, водопостачання та водовідведення. З надвірних будівель мають гараж, сарай, погріб. Родина проживає за рахунок пенсії [PERSON] . Продукти харчування в достатній кількості: м`ясо, крупа, молочні вироби, овочі та фрукти. [PERSON] створені належні умови для проживання дітей. Батько [PERSON] не приїздив до малолітнього [PERSON] за час його перебування у родині дядька. Також не надавав матеріальної допомоги, життям та здоров`ям не цікавився. ( а.с.69) Відповідно до ч. 5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків , а також інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки і піклування Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області , затвердженим рішенням Краснокутської селищної ради Богодухівського району Харківської області № 114 від 25 травня 2023 року, орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] ( а.с. 59-63) Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що є двоюрідною сестрою позивача та проживає в одному селі з братом [PERSON] .. Так, в червні 2022 року загинула її двоюрідна сестра [PERSON] , яка є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] та інших дітей: [PERSON] та [PERSON] . Вона з чоловіком поїхали в село Уди Богодухівського району Харківської області та у баби забрали вказаних дітей. Дітей відвезли до позивача [PERSON] , який з вказаного часу піклується про дітей, займається їх вихованням та утриманням. Їй відомо, що батько дитини [PERSON] , [PERSON] , проживає окремо від дитини, зловживає спиртними напоями. Батько дитиною не цікавиться, ні її фізичним, ні духовним розвитком, навчанням, станом здоров`я. Матеріальної допомоги не надає. Зі слів дитини їй відомо, що батько пообіцяв дитині подарувати велосипед і до цього часу цього не зробив. Крім того, свідок підтвердила, що померла [PERSON] є двоюрідною сестрою позивача [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила суду, що є співмешканкою позивача, з яким проживає у фактичних шлюбних відносинах на протязі 14 років. В червні 2022 року загинула [PERSON] та діти залишилися без батьківського піклування, оскільки [PERSON] та відповідач [PERSON] тривалий час разом не проживали. З червня 2022 року вони займаються вихованням та утриманням дітей. Батько дитини [PERSON] , [PERSON] , долею дитини взагалі не цікавиться, матеріально утримувати дитину не допомагає. Не цікавиться фізичним та духовним розвитком дитини. Батько дитини зловживає спиртними напоями. Ніде не працює. До дитини за весь час жодного разу не приїхав. Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивачем надані суду безспірні та достатні докази винної поведінки та свідомого нехтування батьківськими обов`язками відповідачем, які свідчать про ухилення від виховання дитини. Судом встановлено , що батько долею сина не цікавиться , бажання бачитися та спілкуватися з ним не виявляє, не займається його фізичним та духовним розвитком, не цікавиться навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного огляду, лікування. Суд , вважає , що позов [PERSON] законний , обгрунтований , підтверджений належними , достовірними та допустимим доказами і підлягає задоволенню , а відповідач позбавленню батьківських прав. Крім того , суд вважає за доцільне передати дитину [PERSON] до встановлення опіки, на виховання дядька [PERSON] . Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх праві не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як передбачає ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України, передбачено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до положень частини 1 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 5 ст. 183 СК України визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 червня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві, покладається законом рівною мірою на обох батьків і такий обов`язок є безумовним. Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати. При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При вирішенні питання про розмір аліментів на дитину, суд враховує положення частини 1 статті 182 СК України. З урахуванням викладеного вище, враховуючи , що аліменти на одну дитину присуджуються у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до його повноліття . Згідно ст.191 ч.1 СК України аліменти на утримання дитини необхідно стягувати з дня пред`явлення позову, а саме з 03 березня 2023 року. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Щодо судового збору . Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача. Згідно абзацу 4 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2684 гривня. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 1073 грн 60 коп. Оскільки позивач, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору при поданні позову про стягнення аліментів, з урахуванням вище викладеного, а також того, що [PERSON] при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 1073,60 грн. за вимогу про позбавлення відповідача батьківських прав, з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1073,60 грн. та на користь позивача - 1073,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved