Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, якою просить: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини в розмірі 5000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду, та до досягнення дитиною 3 років, тобто до [INFO] . В обґрунтуванням позовних вимог зазначила, що 18.01.2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/13277/22 від 07.11.2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Під-час шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина разом з матір`ю мають зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є працездатним та працює адвокатом, що підтверджується інформацією з Єдиного реєстру адвокатів України. Також відповідач має у власності нерухоме майно, а саме: 1) квартиру, загальною площею (кв.м): 45.9, житловою площею (кв.м): 18.5, за адресою: [ADDRESS] ; 2) нежитлове приміщення - комора, загальною площею (кв.м): 5.4, за адресою: [ADDRESS] . Крім того, добрий матеріальний стан відповідача підтверджується наявністю у нього коштовного автомобіля марки «ТОУОТА», модель «FORTUNER», 2007 року випуску, середньоринкова вартість якого складає близько 13 000,00 дол. США. На даний момент позивачка не працює та заробітку не має, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, що підтверджується довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України від 10.02.2023 та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених та утриманих податків від 10.02.2023. Відповідач аліменти нікому не сплачує, на утримані непрацездатних осіб не має, а тому має змогу сплачувати аліменти щомісячно на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Враховуючи вищезазначене, просила суд ухвали рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду та до досягнення дитиною віку 3 років, тобто до [INFO] . 07 березня 2023 року відповідачем був поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що позов не визнає, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на та, що позивач негідно поводилася у шлюбних відносинах, і продовжує негідно поводитися після подачі позовної заяви про розірвання шлюбу, а тому відповідно до ч. 5 статті 75 Сімейного кодексу України, не має права на утримання. В позовній заяві позивачка вказує, що на даний момент відповідач нікому аліменти не сплачує, але ця обставина не відповідає дійсності, оскільки відповідач систематично за спільною домовленістю між ним та позивачкою брав участь в утриманні спільної дитини [PERSON] у грошовій та натуральній формі. Також відповідач допомагав і матері дитини - за своєю волею, користуючись своїм правом допомагати матері дитини. Позивачка із дитиною переїхала проживати окремо - 09.10.2022. Відповідач неодноразово повідомляв позивачку у в усній формі, і письмово - шляхом надсилання текстових повідомлень у застосунку Viber, щоб позивачка зверталася до відповідача, і зазначала, що потрібно їй та дитині. Він ніс усі витрати, про які просила позивачка, і остання не має доказів того, що вона просила позивача про допомогу їй чи дитині, а відповідач їй відмовив. Ці обставини свідчать про те, що між позивачкою і відповідачем дійсно було досягнуто домовленості щодо участі батька в утриманні дитини, а матері дитини - у добровільному порядку. Також позивачка у позові вказала, що станом на сьогодні вона не працює та заробітку не має, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, але ця обставина не відповідає дійсності, оскільки позивачка з грудня 2022 року працює майстром манікюру, винаймаючи робоче місце за адресою: [ADDRESS] . Позивачка жодним чином не довела і його можливість сплачувати їй аліменти у розмірі 5000 грн. Наявність у його власності квартири і автомобіля не є аргументом на користь того, що він може сплачувати 5 000 гривень щомісяця, оскільки ці блага придбані не за рахунок його доходів. Необхідність, на думку позивачки, платити їй аліменти, не означає, що він має продати для цього своє майно. У зазначеній квартирі позивачка зареєстрована з дитиною, і відповідач погоджується на їх проживання в ній, та таким чином вирішити питання житла для позивачки. Відповідач не відмовляється добровільно надавати посильну допомогу позивачці, як матері своєї дитини, про що неодноразово їй повідомляв. 21.03.2023 року позивач подала до суду відповідь на відзив, у якому зазначила, що не визнає жодного заперечення відповідача у відзиві та категорично заперечує проти усіх викладених обставин, у зв`язку із тим, що нічого із переліченого відповідачем не відповідає дійсності. Відповідач у принизливій формі зробив переказ вигаданих обставин, яких насправді ніколи не існувало. Усі наведені цитати носять перекручений характер, а їх поширення ганьбить честь та гідність як позивачки, так і відповідача. Відповідачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували обставини, на які посилається відповідач, адже роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом. Після народження дитини, позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Позивачка є єдиною особою, яка здійснює догляд піклується про дочку, а саме постійно доглядає її, прибирає житло, готує їжу, купує необхідні ліки, харчування, сплачує послуги у зв`язку із чим не має можливості працювати.Єдиним джерелом матеріального забезпечення [PERSON] є призначена виплата соціальної допомоги по догляду за дитиною до трьох років, у розмірі 860,00 грн., що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків. Розмір даної виплати не забезпечує позивачці встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатних осіб, саме тому позивачка потребує матеріальної допомоги від відповідача. Відповідачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що майно яке йому належить було придбано не за власні кошти. Більш того, відповідачем не доведено фінансову неможливість сплачувати аліменти на утримання дружини, з урахуванням приховування власного доходу. У відзиві на позовну заяву, відповідач обґрунтовує своє твердження щодо негідності поведінки вільним переказом різних ситуацій протягом подружнього життя разом із позивачкою, цитатами, якими нібито висловлювалась позивачка, що окрім нього відповідно до п. 144 відзиву ніколи ніхто не бачив та не чув, ні з його слів, ні особисто і, як результат, ніхто не може підтвердити. Таким чином, жодного належного та допустимого доказу, які б підтверджували вказані обставини, були б проявом аморальності або порушували загальні соціально-культурні стандарти сучасного суспільства, суду надано не було. Вказані доводи зводяться до таких, що є безпідставними, ґрунтуються тільки на словах самого відповідача та є такими, що не мають правового значення для вирішення спору. 28.03.2023 року відповідачем було подано до суду заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому відповідач зазначив, що позивачкою не було у відповіді на відзив обґрунтовано свої заперечення більш повно і зрозуміло, а просто висловлено свою незгоду із зазначеним. Тому відповідач вважає, що позивачка визнала факт надання матеріальної допомоги їй та дитині. Хоч це і не є безпосереднім предметом спору, але саме позивачка переконувала суд у тому, що відповідач не надає нікому ніякої допомоги - саме так слідує із заяв позивачки про стягнення аліментів на утримання і дитини, і її самої. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2023 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року - задоволено клопотання відповідача [PERSON] про проведення огляду оригіналів електронних доказів за їх місцезнаходженням: - у застосунку Viber в акаунті відповідача за номером [NUMBER] ;- у хмарному сховище Google фото із акаунтом відповідача [INFO] ; - на веб масиві OLX із посиланням [INFO] - через пристрої позивача - мобільний телефон або ноутбук. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року - відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, по цивільній справі №523/2663/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 червня 2023 року - відмовлено у задоволенні клопотання [PERSON] про призначення психологічної експертизи із застосуванням комп`ютерного поліграфа, по цивільній справі №523/2663/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. ІІІ. Позиції сторін. У судовому засіданні представники позивача - адвокат Ніц А.С., а у подальшому адвокат Чумаченко С.О., позовні вимоги підтримали у повному обсязі, та наполягали на їх задоволенні. Адвокат Ніц А.С. зазначив, що ч. 5 статті 75 Сімейного кодексу України, не розповсюджується на спірні правовідносини. Позивачка не працює, на її утриманні перебуває малолітня дитина, доказів іншого відповідачем не надано, вона потребує матеріальної допомоги, відповідач має змогу її надавати. Всі інші обставини, на які посилається відповідач [PERSON] у відзиві, не підтверджені, та не мають значення по справі. Адвокат Чумаченко С.О. додатково додав, що запропонована позивачем сума аліментів на утримання дружини, в розмірі 1200 грн., є занадто маленькою. Відповідач [PERSON] з`явившись до судового засідання, спочатку позов не визнавав повністю, посилаючись на ч. 5 статті 75 Сімейного кодексу України,надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов, був допитаний судом в порядку ст. 92 ЦПК України, за його заявою. У подальшому, відповідач визнав позов частково, та погодився сплачувати аліменти на утримання дружини у розмірі 1200 грн., про що надав до суду заяву. Пояснив, що сплачувати аліменти на утримання дружини у більшому розмірі він не має можливості, оскільки станом на теперішній час, у тому числі внаслідок пригніченого стану, обумовленого судовими спорами із позивачем, вимушений відмовлятися від частини роботи, також загострились його хронічні захворювання. Свідки [PERSON] та [PERSON] , з`явившись до судового засідання, навели суду певні обставини життя [PERSON] та [PERSON] , які викладені відповідачем у відзиві на позов, та які на їх думку свідчать про неналежну поведінку позивача у шлюбі. Покази свідків зафіксовані технічним записом, за наслідком фіксації судового засідання. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, пояснення свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб, зареєстрований 18 січня 2020 року Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), актовий запис № 31. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси), актовий запис № 1435. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, доступ до якого є загальнодоступним, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2023 року по справі № 522/13277/22, шлюб між сторонами [PERSON] до [PERSON] розірваний. Малолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Судовим наказом від 16.02.2023 року по справі № 523/2664/23 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , щомісячно, у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 13 лютого 2023 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Відповідно до наданого позивачем витягу, відповідач [PERSON] працює адвокатом та обліковується у Раді адвокатів Одеської області. Відповідно до Витягу з єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ за Відповідачем [PERSON] зареєстрований транспортний засіб марки «ТОУОТА», модель «FORTUNER», 2007 року випуску. Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майна, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за відповідачем [PERSON] зареєстроване нерухоме майно: 1) квартира, загальною площею (кв.м): 45.9, житловою площею (кв.м): 18.5, за адресою: [ADDRESS] ; 2) нежитлове приміщення комора, загальною площею (кв.м): 5.4, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Реєстру Пенсійного фонду України щодо застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, вбачається, що за звітний 2020 рік, дохід [PERSON] , склав 4723,00 грн, за звітний рік 2021 - склав 24500,00 грн, за звітний рік 2022 рік склав - 78600,00 грн. З відомостей державного реєстру фізичних осіб - платників податків «про суми виплачених доходів та утримання податків» вбачається, що [PERSON] отримує соціальні виплати у розмірі 860 грн на місяць та іншого доходу не має. Відповідно до копії фіскальних чеків, відповідачем здійснювалися наступні покупки: 1) Придбання продуктів харчування від 01.10.2022, 26.02.2023, 24.03.2023, 21.05.2023, 03.06.2023, 02.07.2023; 2) Придбання підгузок від 18.10.2022, 23.04.2023, 21.05.2023; 3) Придбання медикаментів та вакцини від 31.10.2022, 22.02.2023, 22.05.2023; 4) Придбання серветок для дитини від 22.01.2023, іграшки; 5) Придбання зубної щіточки для дитини від 23.04.2023, 6) Придбання газової плитки. Також, відповідачем здійснювалися грошові перекази, що підтверджується: 1) Копією платіжної інструкції про переказ коштів позивачці на закваски для йогуртів для дитини від 02.10.2022; 2) Копією платіжної інструкції про переказ коштів позивачці на оплату аліментів за лютий 2023 року від 02.03.2023; 3) Копіює платіжної інструкції про переказ коштів на оплату обслуговування автомобілю від 21.04.2023; 4) Копія платіжної інструкції про переказ коштів позивачці на оплату аліментів за березень 2023 року від 15.03.2023; 5) Копія платіжної інструкції про переказ коштів позивачці на оплату аліментів за квітень 2023 року від 10.04.2023; 6) Копією платіжної інструкції про переказ коштів позивачці на оплату аліментів за травень 2023 року від 28.05.2023; 7) Копія платіжної інструкції про переказ коштів позивачці на оплату аліментів за червень 2023 року від 17.06.2023р. Медичною довідкою від 06.04.2023 року та медичню карткою амбулаторного хворого [PERSON] за № 343973 від 06.04.2023 року, підтверджується загострення у відповідача хронічних захворювань у квітні 2023 року. Здійснивши у судовому засіданні огляд оригіналів електронних доказів за їх місцезнаходженням: - у застосунку Viber в акаунті відповідача за номером [NUMBER] ;- у хмарному сховище Google фото із акаунтом відповідача [INFO] ; - на веб масиві OLX із посиланням [INFO] , судом встановлено, що надані відповідачем до матеріалів справи скріншоти загалом відповідають інформації наявній у застосунку Viber в акаунті відповідача та у хмарному сховище Google фото із акаунтом відповідача [INFO] . Одночасно, суд констатує, що деяка інформація із наведених застосунків видалена, зокрема та на яку посилався відповідач із посланням на її розміщення на веб масиві OLX із посиланням [INFO] . Згідно копії боргової розписки від 08.08.2021 року, [PERSON] отримано від [PERSON] у борг за договором позики грошові кошти в сумі, що еквівалентна 12 700 дол. США, складає 345 000 грн., за офіційним курсом гривні на день отримання, для придбання автомобіля Toyota Fortuner, 2007 року випуску. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Статтею ст.84 СК України передбачено право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. 1. Дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. 2. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 3. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. 4. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. 5. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. 6. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. В постанові по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.77 Сімейного кодексу України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Аналізуючи вище вказані норми закону, слід дійти висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: перебування у зареєстрованому шлюбі з чоловіком, проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів). Такий правовий висновок, вказаний і Верховним Судом в постановах від 12 листопада 2018 року у справі № 202/712/17, провадження № 6128943св18, від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19, провадження № 61-929св20), які є обов`язковими для врахування судами України. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20). Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19). Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що обставини, які можуть бути підставою для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, враховуючи часткове визнання відповідачем позову. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. За даних обставин, суд вважає що часткове визнання позову відповідачем є безумовним, та не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає часткове визнання відповідачем позову про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання, до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] , у розмірі 1 200 грн. При цьому, суд зазначає, що позивачем не доведена можливість відповідача сплачувати на її користь аліментів, на її утримання, до досягнення малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , віку трьох років, тобто до [INFO] , у більшому розмірі. Матеріалами справи підтверджується, що позивач проживає разом із дитиною. Відповідач є особою працездатного віку - адвокатом. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.07.2023 року по справі №522/13277/22, шлюб між сторонами [PERSON] до [PERSON] розірваний. Разом із тим, суд зазначає, що позивач не надала суду жодних доказів, в підтвердження доходів відповідача, зокрема можливості сплати ним 5000 грн. щомісячно, на її утримання, також ні позивач, ні її представники, не заявили клопотання про витребування доказів судом, в порядку ст. 84 ЦПК України, якщо у них були перешкоди в отриманні наведеної інформації. В свою чергу, процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді справи роз`яснювати необхідність вчинення певних процесуальних дій учасниками (заявлення певних клопотань), оскільки це може призвести до порушення встановленого у ст. 6 ЦПК України принципу рівності перед законом і судом. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 30.05.2023 року по справі №443/1012/18, які суд в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. При цьому, суд зазначає, що наявність у відповідача у власності квартири, в якій він проживає, комірки та автомобіля Toyota Fortuner, 2007 року випуску, який наразі є предметом поділу між сторонами по справі №523/10520/23, не свідчить про можливість сплати ним щомісячно аліментів на утримання позивача саме у розмірі 5000 грн. Тому суд вважає, що розмір аліментів на утримання дружини у розмірі 1200,00 грн щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку, буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам обох сторін. Можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5000 грн, щомісячно, на її утримання , позивачем не доведена. На підставі викладеного,

Outcome: partial