Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 38 229,82 грн, з яких 32 244,00 грн - вартість ремонтних робіт, необхідних для усунення пошкоджень; 861,32 грн - 3% річних; 5124,5 грн - інфляційні нарахування. Також просить стягнути з відповідача 50 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] , яка розташована на 5-му поверсі, де 21.01.2022 трапилось залиття з вище розташованої квартири №23 з системи холодного водопостачання. Вказані обставини підтверджуються актом №25/01/22-1 про залиття, у якому вказано, що причиною залиття є несправність водопровідної арматури в точці з`єднання в квартирі №23 на 7 поверсі цього ж будинку. Означена ділянка водопроводу розташована в квартирі №23 у ванній кімнаті, знаходиться на внутрішньо - квартирному відгалуженні від відповідного загального стояка, перебуває в експлуатаційній відповідності власника приміщення. На момент огляду причина залиття усунена, а саме перекрито ХВП. Відповідач у справі є власником квартири [ADDRESS] , яка розташована на 5-му поверсі. Саме з вини відповідача сталося залиття квартири позивача, а тому завдані залиттям квартири збитки позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. Розмір збитків визначено звітом №15/22 про оцінку збитків. Зокрема, позивач просила застосувати до даних правовідносин положення ст.625 ЦК України та у зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем грошового зобов`язання стягнути з неї 3% річних за період з 04.05.2022 по 24.03.2023 та інфляційні нарахування за період з 04.05.2022 по 28.02.2023 згідно проведеного позивачем розрахунку. Також позивач вказала на те, що їй було завдано моральну шкоду, що виражається у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, зухвалою поведінкою відповідача, яка відмовляється у добровільному порядку відшкодувати завдані збитки, що призводить до конфліктних ситуацій. Позивач оцінює розмір завданої їй моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.04.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. На момент розгляду справи відповідач не подав заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження. У відзиві на позовну заяву [PERSON] вказала, що позовні вимоги не визнає, оскільки недоведеним є факт залиття квартири позивача з вини відповідача. Акт про залиття складено з порушенням вимог Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 №76, у відсутність відповідача та висновки викладені у них є суперечливими, неповними та неточними. Матеріали справи не містять доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача. Також зазначила, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завдання їй моральної шкоди, душевних страждань. На підставі положень статей 274-279 ЦПК України судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 11, 15 ЦК України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право за судовий захист. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України. За змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва від 03.02.2012, виданого Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 25.01.2012 № 129-С/КІ позивачу належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] . З акту про залиття від 25 січня 2022року вбачається, що під час проведеного огляду квартири [ADDRESS] було виявлено що залиття сталося з вище розташованої квартири №23 з системи холодного водопостачання внаслідок протікання води, на стелі ванної кімнати наявні сліди від залиття, площею 1,5 м/кв, пошкоджено стіни, дно вбудованої конструкції (шафа) ознаки вздуття ДСП. Тріщина на боковій поверхні вбудованої конструкції з ДСП. Причиною залиття є несправність водопровідної арматури у точці з`єднання в квартирі №23 на 7 поверсі цього будинку. Означена ділянка водопроводу розташована в квартирі №23 у ванній кімнаті, знаходиться на внутрішньо - квартирному відгалуженні від відповідного загального стояка, перебуває в експлуатаційній відповідальності власника приміщення. На момент огляду причина залиття усунена, а саме перекрито ХВП. Внутрішня трубопровідна арматура в приміщенні 23 на 7 поверху, потребує діагностики, ремонту. Сторона відповідача оспорює факт залиття з її вини, проте у розпорядження суду не надала будь - яких доказів на підтвердження надання доступу комісії до квартири №23 та встановлення справності ділянки водопроводу, розташованої в квартирі №23 у ванній кімнаті, що знаходиться на внутрішньо - квартирному відгалуженні від відповідного загального стояка та перебуває в експлуатаційній відповідальності власника приміщення. Вказаним актом було зафіксовано пошкодження квартири [ADDRESS] внаслідок залиття з квартири [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди. Подавши відзив на позовну заяву, відповідач лише вказала в ньому на відсутність її вини у залитті квартири позивача та висловила свою незгоду із наданим позивачем актом про залиття. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобов`язує. Положеннями ст. 322 ЦК України визначено, що власник зобов`язаний утримувати майна, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] не оспорює факт належності їй на праві власності квартири [ADDRESS] . На спростування своїх заперечень, щодо відсутності вини в залитті квартири відповідачем не надано жодного доказу. Клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи щодо причин залиття та розміру заподіяних збитків у даній справі не заявляла. Отже, суд вважає, що залиття сталося з вини відповідача [PERSON] через несправність водопровідної арматури у точці з`єднання в квартирі [ADDRESS] ділянка водопроводу розташована в квартирі №23 у ванній кімнаті, знаходиться на внутрішньо - квартирному відгалуженні від відповідного загального стояка, перебуває в експлуатаційній відповідальності власника приміщення. Внутрішня трубопровідна арматура в приміщенні 23 на 7 поверху, потребує діагностики, ремонту. Вказані обставини стороною відповідач не спростовані будь-якими доказами. Також відповідачем не надано жодного доказу на спростування розміру матеріального збитку. Згідно звіту про оцінку збитків № 15/22 від 02.05.2022, завданого квартирі [ADDRESS] , що виготовлена ФОП « [PERSON] », розмір матеріальних збитків, який завдано [PERSON] в результаті залиття квартири [ADDRESS] , яке сталося 21.01.2022 станом на момент складання звіту становить 32 244,00 грн. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відхиляє заперечення відповідача щодо даного висновку, оскільки за весь час розгляду справи стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування оцінки розміру завданої шкоди, з моменту залиття по час розгляду справи відповідач до третьої особи з будь-якими заявами щодо проведення повторних оглядів з метою оспорювання причин залиття або їх наслідків не зверталася, з будь-якими клопотаннями про витребування доказів або призначення експертизи зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири та розміру збитків, відповідача до суду не зверталася. Свою вину у завданій позивачу шкоді відповідачем не спростовано. Відтак, суд приходить до висновку про те, що залиття квартири позивача сталось з квартири відповідача за наявності її вини, а саме недбалому ставленні до сантехнічного обладнання у належній квартирі та відсутності контролю за ним і саме відповідач має відшкодувати завдану позивачу в результаті залиття шкоду. Не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат з огляду на наступне. Зокрема, частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 625 цього Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ч.2 ст.509 ЦК зобов`язання виникають з підстав, установлених у ст.11 цього кодексу. Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема є:1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. В даному випадку наявність підстав для відшкодування відповідачем позивачу завданої шкоди встановлено в ході даного судового розгляду, а отже зобов`язання сплатити позивачу кошти, у визначеному судом розмірі, на відшкодування завданих збитків виникає у відповідача з моменту набрання рішенням законної сили, оскільки такий спір вирішено судом, а отже не виникло прострочення грошового зобов`язання. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. За загальним правилом, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Під час визначення підстав для стягнення моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для ви рішення спору. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивач обґрунтовує моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у житті позивача, тривалістю негативних наслідків, небезпекою для здоров`я позивача. Виходячи з положень ст. 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Вказаний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 638/8636/17-ц. Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди, і умовою цивільно-правової відповідальності. Судом встановлено, що позивач, яка є власником пошкодженого майна, внаслідок залиття квартири зазнала душевних хвилювань, змінився її спосіб життя, питання щодо відшкодування завданих збитків підлягало вирішенню в судовому порядку, на що позивач витрачала свій час. Зазначені дії відбулись з вини відповідача, з вини якої сталось залиття, та яка в добровільному порядку відмовилась відшкодовувати завдані збитки, не визнаючи своєї вини. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав дя покладення на відповідача цивільної відповідальності у формі відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 гривень, оскільки в іншій частині такі вимоги не є доведеними. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки судом частково задоволено позовні вимоги, тому сплачений судовий збір позивачем підлягає відшкодуванню відповідачем пропорційно задоволених позовних вимог. При цьому будь - яких інших доказів та відповідно вимог про відшкодування судових витрат позивачем у розпорядження суду не надано та таких вимог позовна заява не містить.

Outcome: partial