Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що йому на праві власності належить 4/9 частки трикімнатної площею 60 м. кв. квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована на моє ім`я державним реєстратором виконавчого комітету Трускавецької міської ради 11 жовтня 2022 року, на підставі рішення Трускавецького міського суду від 20 грудня 2021 року та зареєстровано постійне місце проживання у квартирі з 2002 року. Співвласником квартири є його донька [PERSON] , яка успадкувала її 59 частки за заповітом від батька і зареєструвала право власності 30 липня 2010 року, але з цього часу вона там не проживала, а в даний час з її слів, проживає у м. Східниця Львівської області і знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною, раніше працювала медсестрою в дитсадку м. Східниця Львівської області проте користується і здійснює управління квартирою (здає в оренду). З часу визнання за ним права власності на житло, позивач не проживав через вчинені перешкоди з сторони відповідача, проте навідувався декілька раз у цьому році і в останнє 14 лютого, але на його прохання дверей ніхто не відкрив. На його прохання впустити у квартиру, донька відмовилася і повідомила, що там проживають квартиранти, на заселення яких він дозволу як співвласник не надавав. Спільними діями його доньки [PERSON] і членами її сімї (чоловіком і неповнолітніми дітьми) та невідомими йому особами які заселилися без його дозволу (квартиранти), умисно чиняться перепони у користування житлом яке належить йому на праві власності. Перешкоджання з боку відповідача здійснюється шляхом самовільної заміни замків на вхідних дверях і здачу в оренду невідомим третім особам, відповідачем не забезпечено вільного доступу до квартири, а тому порушене право підлягає захисту, зокрема: усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення у квартиру. 27.04.2023 року [PERSON] до Трускавецького міського суду Львівської області було подано відзив на позовну заяву мотивований тим, що ознайомившись із змістом позовної заяви, вважає її безпідставною, необґрунтованою належними та допустимими доказами та заперечує проти її задоволення. Твердження позивача, про те, що він був зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 2002 року. Так як, на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 02 лютого 2005 року у справі № 2-13 2005 р., яке набрало чинності 07 березня 2005 року позивач, [PERSON] , був визнаним таким, що втратив право користування житловим приміщенням, тобто квартирою [ADDRESS] . 3 будинкової книги вбачається, що в даній квартирі зареєстрована [PERSON] , та досі не знята з реєстрації [PERSON] , яка померла [INFO] . А [PERSON] 11.03.2005 року був знятий з місця реєстрації на підставі рішення Трускавецького міського суду Львівської області, що підтверджує відповідний штамп. Також відповідно до довідок, виданих ОСББ «ЗДОРОВ`Я» від 04.01.2010 року № 70 та від 15.09.2014 року № 89 не вбачається, що крім неї в квартирі був зареєстрований чи проживав фактично позивач. 21 лютого 2023 року відповідно до витягів з реєстру територіальних громад № 2023/001600083 та 2023/001600038 у квартирі зареєстровані її малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач, є її батьком, йому було відомо про місце її фактичного проживання, відомий її номер телефону, оскільки неодноразово телефонував їй, йому відомо, що в 2012 році вона вийшла заміж та змінила прізвище. Проте те, що вона чинить йому перешкоди у користуванні квартирою є безпідставно, оскільки вони неодноразово розмовляли щодо проживання у квартирі. В них була усна домовленість, що він зможе проживати у згаданій вище квартирі по [ADDRESS] , але за умови, що там не будуть заходити по сторонні особи, які вживають алкоголь. А також вони домовлялися, що він не буде претендувати на цю квартиру, а на томість поселиться на дачі в с. Станиля Дрогобицького р-ну та буде там проживати. Безпідставним є те, що позивач зазначає у своєму позові, що з її боку та з боку її чоловіка чиняться йому перешкоди у користуванні квартирою, і що вона без його дозволу поселила чи здала в оренду квартиру невідомим особам. Перш за все їй не відомо було до 20 лютого 2023 року (з часу коли вона отримала рішення Трускавецького міського суду Львівської області у справі №457/913/21 від 20 грудня 2021 року), що позивач є співвласником 4/9 частки квартири, а особи, яким вона дозволила тимчасово проживати у цій квартирі були внутрішньо переміщені особи із окупованих територій. Позивач жодного разу не поцікавився сплатою комунальних послуг, навіть вже будучи співвласником, всі роки вона самостійно оплачували всі рахунки, намагалася тримати в порядку квартиру. Тому жодного умислу з її боку чи з боку її сім`ї позивачу не чинилися і не чиняться. В квартирі немає і не було особистих речей позивача, так як він з 2005 року в цій квартирі не проживав і не був зареєстрований. Ще в 2002 році родина покійного дідуся надала позивачу кошти в сумі 1800 доларів США на придбання житла в с. Станиля Дрогобицького р-ну Львівської області, таким чином забезпечивши його житлом, в якому він проживав із цивільною дружиною та її дітьми, туди були перевезені всі його особисті речі із спірної квартири. Цей факт підтвердив позивач та був встановлений під час розгляду та винесення рішення Трускавецьким міським судом Львівської області від 02\~ лютого 2005 року у справі № 2-13 2005 року. На початку лютого 2023 року вони розмовляли по телефону з позивачем і вона готова була надати йому ключі для можливості проживати у спірній квартирі, так як він жалівся, що не має де проживати, з цивільною дружиною він давно розійшовся, будинок в якому він проживав в с. Станиля Дрогобицького р-ну йому не належить. Але наступного дня після їхньої розмови до неї зателефонував поліцейський із відділення №2 (м. Трускавець) Дрогобицького районного відділу поліції Головного управління НП у Львівській області, для необхідності з`явитися у відділення для дачі пояснень по факту подання заяви від позивача про вчинення ніби нею злочину про те, що нею чиняться перешкоди у користуванні спірною квартирою. А ще через місяць вона дізналася, що позивач подав до неї позов. Таким чином обставини наведені в позові є прихованими, надуманими та перекрученими, а також не зрозуміло чому позивач діє таким способом. 30.05.2023 року [PERSON] до Трускавецького міського суду Львівської області було подано відповідь на відзив мотивований тим, що він погоджується з фактом наведеним відповідачем, що у справі №2-13/2005 року за рішенням суду від 02.02.2005 року він був визнаний таким, що втратив право на користуванням житловим приміщенням спірної квартири, проте це рішення суду не було виконано, тому він залишився проживати і фактично та документально не був знятий з реєстраційного обліку в міграційній службі, що підтверджено старим паспортом, де відмітки про реєстрацію з 06.12.2002 року, так само підтверджено цим паспортом, записами про заміну фотографії 06.06.2013 року, яка відбувалася за місцем реєстрації, тому довідка ОСББ «ЗДОРОВ`Я», не вказує конкретно хто і коли був та є зареєстрований, тому не є доказом у справі, так само не може спростувати встановлені факти судом у нижче наведеній справі. Поданою будинковою книжкою не можна встановити факт зняття його з реєстрації рішенням суду, більше того у справі №457/913/21 за рішенням від 20.12.2021 року, встановлено ним право власності на 4/9 спірної квартири, як такого що проживав разом з спадкодавцем сестрою на день її смерті [INFO] (судом встановлено, що успадкування відбулося в порядок ст.ст. 1216-1218, 1268, 1297-1299 ЦК України). Про його реєстрацію у квартирі і добрі стосунки з батьком, є заповіт від імені батька, який заповів усе майно на його користь і може також свідчити про факт проживання і реєстрації його у квартирі на день підписання заповіту. Відповідач не заперечує реєстрацію в спадковій квартирі його сестри [PERSON] на день її смерті. Відповідач у відзиві погоджується з тим, що чинить тривалий час перепони у користуванні житлом позивача, таким чином, відповідач продовжує умисні протиправні дії і бездіяльність, так само, визнає свої протиправні дії в тому, що без його згоди заселила в квартиру тимчасово переміщених осіб, які теж не допускають його до житла. Проте, що його батькам, було надано кошти для придбання будинку у с. Станеля Дрогобицького району, не впливає на рішення у цій справі і його право проживати у спадковій від сестри 4/9 частці квартирі. Наведена підстава відмови у задоволені позову, через неправильний вибір правового захисту, оскільки немає реального поділу квартири, не може бути перешкодою для вселення у квартиру, яка знаходиться у спільній частковій власності, оскільки позивач зареєстрований у цій квартирі, як співвласник. 07.06.2023 року представником відповідачки, адвокатом Романів Іриною Богданівною до Трускавецького міського суду Львівської області було подано заперечення на відповідь на відзив. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з причин викладених в позовній заяві та у відповіді на відзив, просили суд позов задоволити в повному обсязі. Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили суд відмовити у його задоволенні з причин викладених у відзиві на позовну заяву. Будучи допитаною в ході судового засідання, свідок [PERSON] по суті справи показала, що вона була головою ОСББ «ЗДОРОВ`Я» з 2002 року. [PERSON] разом зі своєю померлою сестрою [PERSON] були зареєстровані у квартирі [ADDRESS] про, що років три тому просив видати йому довідку. Спірною квартирою опікується його донька [PERSON] , усі платежі стосовно квартири здійснювала вона, на даний час в квартирі ніхто не проживає. На початку війни у квартирі проживали квартиранти, які виїхали з окупованих територій. Заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Судом встановлено,\~що сторони\~в справі,\~а саме:\~ [PERSON] та\~ [PERSON] є\~власниками квартири\~за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~яка належить\~їм на\~праві спільної\~часткової власності.\~ [PERSON] на\~праві спільної\~часткової власності\~належить 4/9\~частки квартири, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.10.2022 року /арк. справи 6/. [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 5/9 частки квартири, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно /арк. справи 7/. Судом встановлено, що між сторонами існує конфлікт з приводу порядку користування квартирою по [ADDRESS] . Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 41 Конституції України закріпила, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як передбачено статтею 358 ЦК України, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Отже, усі співвласники квартири мають рівні права на користування і володіння, тобто вселення інших осіб має відбувались за взаємною згодою. Реалізація права власності однією особою не може шкодити праву власності іншої особи. Право спільної власності обмежено спеціальними нормами закону, унаслідок чого кожен із співвласників зобов`язаний реалізувати своє право власності з урахуванням прав та інтересів інших співвласників та за взаємною згодою. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивачів права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі й шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (негаторний позов). Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 337/4446/18 та від 30 вересня 2019 року у справі № 174/51/17. Беручи до уваги, що позивач є співвласником спірної квартири, не має можливості володіти та користуватися своїм житлом на власний розсуд, оскільки відповідачка, яка є співвласником іншої частини квартири, чинить йому перешкоди, суд, з урахуванням абсолютності права власності, приходить до висновку, що відповідачка порушує права та законні інтереси позивача на вільне володіння власністю, тому його права, як співвласника житла, підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою по [ADDRESS] , зобов`язати відповідачку не чинити перешкод у вселенні та користуванні вказаною квартирою. Враховуючи наведене, суд, дослідивши докази по справі в їх сукупності, заслухавши учасників судового засідання, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково, оскільки позивач є власником частини квартири, а тому відповідачка не має права чинити йому перешкоди у здійсненні права власності. Що стосується часткового задоволення позову суд, зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 5,6 вказаної норми Закону визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивач просить усунути перешкоди з сторони відповідачки [PERSON] і членів її сім`ї або інших осіб (орендарів) у здійсненні ним права користування спільної часткової власності на 4/9 ідеальної частини квартири [ADDRESS] шляхом вселення його у зазначену квартиру. Однак позивач не зазначив конкретних осіб, окрім позивачки, які чинять йому перешкоди у користуванні квартирою та не надав належних доказів, що іншими особами йому чиняться перешкоди в користуванні вищезазначеною квартирою, а тому суд приходить до переконання про часткове задоволення позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial