Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

В червні 2022 року позивач в особі представника Товариство з обмеженою відповідальністю «Затишок сервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Згідно позовних вимог позивач просив суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗАТИШОК СЕРВІС» 3591,62 грн. за договором про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території № 84/4/ДБ від 04 березня 2018 року, 1076,91 - інфляційні збитки 196,80 грн. - три відсотка річних, а разом 4865,33 грн. Також просив судові витрати покласти на відповідача та стягнути з [PERSON] витрати на оплату судового збору в розмірі 2 481, 00 грн. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Зокрема посилаючись на відповідь на письмовий відзив (а.с. 127-132). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 227) заперечувала щодо задоволення позовних вимог, зокрема посилаючись на поданий відзив (а.с. 48-53, а.с. 178-181). У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАТИШОК СЕРВІС» (позивач) і [PERSON] (відповідач) було укладено Договір про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території 84/4/ДБ від 04 березня 2018 року стосовно квартири [ADDRESS] . 04.03.2018 року відповідачем було подано позивачу Заяву, згідно з якою відповідач взяв на себе зобов`язання та надав згоду до моменту отримання особистих рахунків з водопостачання та електропостачання на своє ім`я повертати позивачу витрати за отримані послуги згідно показників лічильників. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного договору про надання житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку та прибудинкової території №84/4/ДБ від 04.03.2018 року між ТОВ «ЗАТИШОК СЕРВІС» та [PERSON] , є забезпечення позивача у наданні житлово-експлуатаційних послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових території у багатоквартирному будинку з вбудованими приміщення громадського призначення, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , а відповідач зобов`язується своєчасно сплачувати послуги у строк та на умовах цього договору. У зв`язку із відсутністю у відповідача укладених прямих індивідуальних договорів на комунальні послуги з водопостачання та електропостачання, позивач під час укладання вищевказаного договору, пропонував надати послуги з водопостачання та електропостачання відповідачу, за умови, що відповідач письмово надасть згоду та візьме на себе зобов`язання витрати за отриманні вищевказані послуги згідно показників лічильників по діючим тарифам для населення. Судом встановлено, що 04 березня 2018 року відповідачем було подано позивачу заяву, згідно з якою відповідач взяв на себе зобов`язання та надав згоду до моменту отримання особистих рахунків з водопостачання на своє ім`я повертати позивачу витрати за отриманні вказані послуги згідно показників лічильників по діючим тарифам для населення, про що зазначено у самій заяві, яка не спростовується та підтверджується наданою позивачем у додатках до позовної заяви. Оскільки умовами укладеного договору не передбачено інших умов щодо надання послуг з достачання та електропостачання позивачем, а відповідачем надано згоду та зобов`язання перед позивачем щодо повернення витрат за отриманні вищевказані послуги згідно показників лічильників по діючим тарифам для населення. Так, починаючи з лютого 2019 року по вересень 2019 року включно у квитанціях на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, позивачем були заявлені та вказані у квитанції тарифи за відшкодування електропостачання у розмірах, які не відповідали діючим тарифам для населення в даний період. За період з лютого 2019 року по вересень 2019 року включно, розрахунки з населенням за електричну енергію здійснюються за тарифами затвердженими Постановою НКРЕКП України від 26.02.2015 року № 220 зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 02.03.2015 р. №235/26680, де передбачено, що електроенергія яка відпускається населенню розраховується у наступному порядку: за обсяг, спожитий до 100 кВт.г електроенергії на місяць, становить 0,90 гривень, за обсяг, спожитий понад 100 кВт.г електроенергії на місяць, становить 1,68 гривень. З урахуванням вартості тарифів для населення які діяли у період часу з лютого 2019 року по вересень 2019 року включно, та з урахуванням того, що між сторонами було досягнуто згоди щодо компенсації вартості електропостачання за діючими тарифами для населення, позивачем не дотримано зобов`язань під час виставлення рахунків відповідачу щодо компенсації витрат з електропостачання. Наданий позивачем розрахунок, згідно до якого за відповідачем значиться заборгованість за період від 01.04.2018 року по 31.07.2020 року, не може бути визнаний належним доказом, оскільки за своїм змістом є лише одностороннім розрахунком суми боргу. У період часу з лютого 2019 по липень 2020 року включно відповідачем було здійснено оплату за надані послуги у повному обсязі, за виключенням компенсації витрат з електропостачання, про що зазначено в платіжних дорученнях, оскільки позивачем не дотримано взятих на себе зобов`язань щодо нарахування компенсації за електропостачання по діючим тарифам для населення, які діяли у цей час. Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово- комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до пункту першого частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово- комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом п`ятим частини 3 статті 20 цього Закону України обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово- комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 16 ЦК України встановлено, що звертаючись до суду, Позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій Позивач, в силу ст. 12 ЦПК України, зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Тобто, за період з 01.04.2018 року по 31.07.2020 року відповідачем повністю сплачено всі нараховані кошти за спожиті послуги, а отже за вказаний період заборгованість відсутня, окрім повернення витрат за електропостачання, оскільки позивачем не дотримано взятих на себе зобов`язань з приводу нарахування плати за електропостачання згідно показників лічильників по діючим тарифам для населення. Відповідно до умов п. 4.1. Договору передбачено, що житлово-експлуатаційні витрати споживачів на утримання і обслуговування житлового комплексу та прибудинкової території, включаючи адміністративні витрати виконавця. Кошти на оплату житлово-експлуатаційних витрат надходять на поточний банківський рахунок виконавця для подальшого перерахування підприємствам -постачальникам, відповідно до наданих постачальникам послуг рахунків та здійснення обслуговування і утримання будинків та прибудинкової території. Розрахунки з підприємствами-постачальниками за послуги в місцях загального користування здійснюються за показниками загально будинкових приладів обліку. Розподіл загальних рахунків приміщень здійснюється пропорційно площі приміщення споживача. Згідно до умов п. 4.4. Оплата за житлово-експлуатаційні витрати розраховуються у розмірі 5,50 грн. (п`ять гривень 50 копійок) за 1 кв.м. площі квартири чи нежитлового приміщення (включаючи резервний фонд). Даний тариф не є сталим та може переглядатись виконавцем в залежності від переліку, собівартості проведення робіт/надання послуг та їх кількості. Тариф може бути змінений, про що виконавець повідомляє споживача в строк не менше ніж за 1 (один) місяць до зміни тарифу. Споживач вважається повідомленим належним чином, якщо повідомлення вручено йому особисто/його представнику, або залишено в його поштовій скриньці за місцем розташування нерухомого майна. На підставі вищенаведеного, умовами укладеного Договору не передбачено жодних умов щодо надання послуг з водопостачання та електропостачання позивачем відповідачу, що в свою чергу не дає права та підстав позивачу на отримання компенсації за спожиту електроенергію відповідачем за умовами укладеного Договору, оскільки умовами укладеного Договору та іншими письмовими документами які б надали йому таке право не передбачено. У зв`язку з відсутністю в умовах Договору позивача щодо надання позивачем послуг з водопостачання та електропостачання відповідачу, а також відсутністю у відповідача укладених прямих індивідуальних договорів на комунальні послуги з водопостачання та електропостачання, позивач під час укладання вищевказаного Договору, пропонував надати послуги з водопостачання та електропостачання відповідачу, за умови, що відповідач письмово надасть згоду та візьме на себе зобов`язання повертати позивачу витрати за отриманні вищевказані послуги згідно показників лічильників по діючим тарифам для населення. Тобто, позивач при отриманні письмової заяви від відповідача, щодо зобов`язання та надання згоди відповідачем до моменту отримання особистих рахунків з водопостачання та електропостачання на своє ім`я повертати позивачу витрати за отриманні вищевказані послуги згідно показників лічильників саме по діючим тарифам для населення, погоджувався на ці умови та брав на себе зазначені зобов`язання щодо отримання компенсації за вищевказані послуги згідно показників лічильників саме по діючим тарифам для населення. Жодних заперечень та будь - яких інших письмових доказів з приводу отримання витрат за вищевказані послуги на інших умовах позивачем не надавались та не повідомлялось відповідачу. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Оцінивши в сукупності всі докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості відповідача перед ними. Так, позивачем надано (мовою оригіналу) «взаимозачеты с потребителями услуг», проте не було надано чіткого розрахунку заборгованості відповідача за надані послуги, які саме послуги вона отримала та за який саме період. Натомість відповідачем суду надано докази про сплату комунальних послуг. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові. Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed