Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

29.03.2023 адвокат Сушко О.П., який діє в інтересах позивача [PERSON] звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з квітня 2013 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у позашлюбних відносинах. Разом позивачка та відповідач ніколи не мешкали, а з лютого 2022 року припинили повністю відносини та тільки інколи спілкувались по телефону. Від зазначених стосунків сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка наразі мешкає разом з позивачкою та майже повністю перебуває на її утриманні. Представник позивачки також зазначає, що позивачка неодноразово зверталась до відповідача з проханням регулярно надавати їй матеріальну допомогу на утримання дитини т повідомляла про необхідність сплачувати значні для неї кошти, що пов`язанні з вихованням та розвитком їхньої дитини. Проте, відповідач фактично ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати доньку, матеріальної допомоги майже не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку участі майже не приймає. Таким чином, позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки. 31.05.2023 представник відповідача [PERSON] адвокат Стороженко Д.І. через систему «Електронний суд» надала до суду відзив на позовну заяву в якому просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Так. в своєму відзиві представник відповідача звертала увагу на те, що відносини [PERSON] з відповідачем мали характер періодичних зустрічей, а у позашлюбних відносинах вони ніколи не перебували. Зазначені зустрічі тривали декілька місяців, починаючи з жовтня 2013 року та по грудень 2013 року. Після завершення спілкування та відносин, позивачка повідомила відповідача про свою вагітність та не зважаючи на відсутність між ними відносин, відповідач наполягав на тому, щоб [PERSON] народжувала дитину. Протягм 9 років з народження дитини, відповідач повною мірою піклувався своєю дочкою, фінансово забезпечував та продовжує це робити по мірі спроможності. Однак, позивачка протягом останнього року регулярно перешкоджає відповідачу спілкуватись з дитиною, вимикає телефон, не відповідає на дзвінки. Після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, позивачка виїхала з дитиною за кордон та переховує від відповідача місцезнаходження дитини та продовжує перешкоджати спілкування батька з дитиною. Крім того, представник відповідача зазначила. Що відповідач завжди приймає та продовжує приймати участь у вихованні дитини та її утриманні, не зважаючи на відсутність у нього доходу. Приймав участь у додаткових витратах на дитину, та крім того, певний проміжок часу дочка проживала разом з відповідачем. Крім того, представник відповідача просила суд звернути увагу на те, що між сторонами була домовленість щодо сплати аліментів на утримання спільної доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., які відповідач сплачує регулярно не порушуючи домовленості. Таким чином, представник відповідача вважає поданий позов про стягнення аліментів безпідставним, а тому просить відмовити в його задоволенні. Позивач у судове засідання не з`явилася, довірила представляти свої інтереси адвокату Сушко О.П. Представник позивача адвокат Сушко О.П. у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а також розглядати справу за відсутності позивачки та її представника. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Стороженко Д.І. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, просили суд відмовити в їх задоволенні з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 2014 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, що її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . (а.с. 9). Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 29 березня 2023 року, малолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за місцем проживання матері, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 15). Положеннями ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВРУ №789-ХІІвід 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондує конституційному обов`язку батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У ст. 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Приписами ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ч. 1 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років на 2023 рік - 2833 гривні. З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , відповідач в судовому засіданні також не заперечував факту, що дочка проживає разом з матір`ю. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітньої дитини в розмірі частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Однак, з урахуванням того, що відповідачем в судовому засіданні підтверджено належними доказами, що він систематично сплачував позивачці на утримання дитини аліменти в розмірі 1500 грн., суд вважає, що аліменти слід стягувати з дати винесення рішення. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: partial