Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Заявник зазначив, що [INFO] в нього народився син [PERSON] , матір`ю є якого в свідоцтві про його народження зазначено громадянку України [PERSON] . [PERSON] була інвалідом 1 групи через онкозахворювання, була лежача та потребувала постійної сторонньої допомоги, і після початку збройної агресії Росії вивезена військами країни-агресора з окупованої території с. Іванівське Бахмутського району Донецької області в м. Саратов до матері [PERSON] , 1960 р.н., де померла [INFO] . На прохання заявника матір [PERSON] відправила йому копію свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого відділом запису актів цивільного стану по м. Енгельсу та Енгельському району управління у справах запису актів цивільного стану Уряду Саратовської області, і спілкування перервала через свої політичні переконання. Оформити смерть [PERSON] в органах РАЦС заявник не може, позаяк реєстрацію її смерті як громадянки України здійснюють консульські установи та дипломатичні представництва України, але з 24.02.2022р. Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, рівно як і надати оригінали свідоцтва про її смерть, тому просить встановити факт її смерті в судовому порядку. Представник Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, причини неявки не сповістив. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] , його батьком є заявник, матір`ю [PERSON] . Згідно довідки серії 12 ААБ № 782166 до акту огляду МСЕК, [PERSON] є інвалідом 1 групи Б, потребує постійного стороннього догляду, строк інвалідності до 01.08.2022р., дата чергового огляду 13.07.2022р. Управління служба у справах дітей Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надало інформацію про перебування [PERSON] на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах згідно наказу № 42 від 08.06.2021р., адже його матір є інвалідом 1 групи Б, лежача, потребує стороннього догляду, через стан здоров`я не може виховувати дитину, а хлопчик проживає із сторонніми особами, позаяк батько проходить військову службу в ЗСУ. Відділом запису актів цивільного стану по м. Енгельсу та Енгельському району управління у справах запису актів цивільного стану Уряду Саратовської області 27.12.2022р. складено актовий запис про смерть [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] о 09.30год. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-УІ від 01 липня 2010 року, державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Звертаючись з даною заявою до суду, заявник посилається на те, що він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть матері свого сина, оскільки факт її смерті відбувся на території держави-агресора, з якою України розірвала дипломатичні відносини з 24.02.2022р., і не має на руках оригіналу свідоцтва про смерть або медичних документів, виданих компетентною українською установою, які цю смерть засвідчують, тобто не має документів, що можуть бути прийняті Відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Таким чином, виходячи із встановлених судом обставин, існують підстави для встановлення факту смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Саратові Саратовської області Російської Федерації. Враховуючи те, що встановлення факту смерті має для заявника юридичне значення, а також те, що цей факт ніким не оспорюється, суд вважає можливим задовольнити заявлені вимоги.

Outcome: approved