Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

27.04.2023 року позивач в особі свого представника за довіреністю адвоката Бондаренко Марини Григорівни засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3945722508 від 12.11.2021 року, отриманим позивачем у порядку факторингу 17.12.2021 року з боку фінансової установи - ТОВ «Центр фінансових рішень» - у розмірі 158570,54 грн. станом на 07.04.2023 року, з яких 115093,13 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 12,84 грн. - заборгованість по річним процентам та 43464,57 грн. - заборгованість по щомісячним процентам. Окремо представник позивача просив стягнути з відповідачки судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при зверненні до суду та розглядати справу за відсутності позивача. В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», вимога за якою була згодом придбана позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконує, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів з відповідними процентами на час підготовки позовної заяви 07.04.2023 року, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора. Ухвалою судді від 15.05.2023 року провадження у справі було відкрито у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін з можливістю подання усіх заяв по суті позову до першого судового засідання (а.с.91). Ухвалою суду від 12.06.2023 року розгляд справи було відкладено через першу неявку без поважних причин відповідачки по справі (а.с.98). У судове засідання сторони не прибули. Представниця позивача у п.4 прохальної частини позовної заяви надала згоду на розгляд справи за відсутності представника позивача без згоди на заочний розгляд справи. Відповідачка у судове засідання повторно не прибула, про день, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.104), причини неявки суду не повідомив, клопотань для вирішення складом суду не подавала. Таким чином, судом встановлюється повторна неявка у судове засідання відповідачки без поважних причин та відсутність відзиву по даній справі, що дозволяє суду розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів Підстав для заочного розгляду справи судом не встановлено, оскільки позивач згоду на такий розгляд справи не надавав. Враховуючи, що сторони до суду не прибули, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Вирішуючи справу по суті, суд виходить з наступних обставин. 12.11.2021 року між відповідачкою та первинним кредитором товариством з обмеженою відповідальністю «фінансовою компанією «центр фінансових рішень» був укладений кредитний договір №3945722508, за умовами якого позивачка отримала кредитні кошти від позивача з метою погашення заборгованості по кредитному договору 655433 від 10.07.2021 року та безпосередньо кредиту на власні потреби. Розмір кредиту склав 1116397,02 грн., з яких 5% становив процент при наданні кредиту, 2,49 % щомісячні проценти та 0,01 % - річні проценти, деталі платежів з боку відповідачки були виписані у паспорті кредиту, а інші особливості визначені у умовах отримання фінансових кредитів первинного кредитора. Строк кредиту становив 36 місяців до 12.11.2024 року (а.с.8-16). Кошти в рахунок погашення за іншим кредитним договором, які були предметом вищевказаного кредитного договору, та інші платежі, включаючи безпосереднє отримання кредиту були перераховані первинним кредитором, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями та бухгалтерськими довідками від 12.11.2021 року (а.с.30-46). Позивач набув право вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу №171221 від 17.12.2021 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «фінансовою компанією «центр фінансових рішень» на загальну суму 118813,99 грн. за порядковим номером реєстру прав вимоги №19376 (а.с.17-29). Відповідачка домовленостей як з первинним кредитором, так і з позивачем не дотримала, зокрема допустила неналежне виконання погоджених умов договору, що спричинило виникнення простроченої заборгованості по щомісячним та річним процентам, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 07.04.2023 року у період, коли право вимоги за кредитом перейшло до позивача по справі (а.с.47). Підставою звернення до суду стало направлене відповідачці з боку директора департаменту проблемних активів АТ «Таскомбанк» Анни Торхової повідомлення вимоги від 20.02.2023 року, в якому уповноважений представник позивача вимагав від [PERSON] повернути позивачу 77857,22 грн. - основного боргу, 0,88 грн. - строкової заборгованості за річними процентами, 37235,91 - простроченого боргу, 10,56 грн. - простроченої заборгованості за річними процентами, 34769,70 грн. - простроченої заборгованості за щомісячними процентами та 2898,29 грн. - строкової заборгованості за щомісячними процентами, а загалом 152772,56 грн. (а.с.69-70), яке було надіслане відповідачці цінним листом (а.с.71). Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як вбачається з правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Із правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) вбачається, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У частині четвертій статті 263 ЦПК України вказано про те, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відносно даної справи, суд погоджується з визначеним позивачем розміром отриманого кредиту та нарахованих відсотків у період до 20.02.2023 року, оскільки таке нарахування відповідає умовам укладеного між первинним кредитором та відповідачкою договору щодо щомісячних платежів, які відповідачка належним чином не сплачувала. Таким чином, в даному випадку позивачем використано право дострокового стягнення всієї суми кредиту шляхом направлення повідомлення-вимоги від 20 лютого 2023 року за вих. № 3260/70.2.2, а відповідно 20.02.2023 року припинився строк кредитування, у зв`язку з чим право АТ «Таскомбанк» нараховувати передбачені договором проценти припинилося. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивач, направивши повідомлення-вимогу від 20.02.2023 року про дострокове стягнення кредитної заборгованості, змінив строк дії та умови кредитного договору, а тому у позивача відсутні підстави для нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом поза межами строку дії кредитного договору, оскільки їх нарахування законом не передбачено. У спірних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, що стосується позовних вимог про стягнення процентів, нарахованих після 20.02.2023 року, то такі вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти та штрафні санкції після спливу кредитування припинилося і кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Тому належною сумою для стягнення є 152772,56 грн., зазначені у повідомленні-вимозі від 20.02.2023 року до відповідачки, а не прораховані позивачем до 07.04.2023 року 158570,54 грн. Крім цього, при стягненні вказаної суми основне зобов`язання між сторонами припиняється та в подальшому до відповідачки позивач зможе застосовувати у судовому порядку виключно санкції, передбачені ст.625 ЦК України (індекс інфляції та 3% річних). Враховуючи, що суд задовольняє позовні вимоги частково у розмірі 96,34 % від заявлених, тому судовий збір у цій сплаві повинен був стягнутий з відповідачки також у розмірі 96,34 % від сплаченого 2684,00 грн., що становить 2585,77 грн., а іншу частину слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: partial