Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

23.05.2022 р. Змієвська Т.П. , яка представляє інтереси [PERSON] , звернулась до Святошинського районного суду м.Києва із заявою у якій просить оголосити [PERSON] , [INFO] померлим, який [INFO] пішов із дому за адресою: [ADDRESS] , та не повернувся. В обгрунтування заяви вказує, що [PERSON] , хворіючи хронічним психічним захворюванням, ще у вересні 2007 року вийшов з дому і не повернувся, а тому у заявника є всі підстави вважати, що він помер, у зв`язку з чим виникла необхідність звернення до суду з заявою про оголошення особи померлим. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2022 р. відкрито окреме провадження у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2023 р. залучено до участі у справі [PERSON] як заінтересовану особу, витребувано необхідні докази у справі. Заявник у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримує та просить заяву задовольнити. Інші заінтересовані особи у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись про дату та час судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про право власності на житло вказана квартира належить на праві приватної власності [PERSON] частина, [PERSON] частина, [PERSON] частина, [PERSON] частина. Як вбачається з довідки проживання сім`ї та реєстрації №469, виданої 05.11.2015 р. Комунальним концерном "Центр комунального сервісу", [PERSON] є братом [PERSON] та дядьком [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть, виданого 01.07.2013 р. відділом реєстрації смерті у м.Києві, [PERSON] , який доводився батьком [PERSON] , помер [INFO] (актовий запис №11172). Адвокатом Змієвською Т.П. засвідчено та надано копії документів, які долучені до заяви, зокрема: медичний висновок видани 24.01.2006 р. Київським міським психоневрологічних диспансером №4 для надання в житлові органи виконкома з вирішення питання надання [PERSON] житлового приміщення як особі, яка страждає психічним захворюванням; Акт від 04.11.2015 р. про непроживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] ; витяг з реєстру Єдиного обліку про звернення [PERSON] 24.09.2007 р. про чергове зникнення з дому [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 294 ЦПК України з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Суд, за своєю ініціативою та з метою встановлення обставин для вирішення справи, здійснив ряд із витребування інформації щодо особи, відносно якої вирішується питання визнання її померлою. Згідно відповіді Державної прикордонної служби України, інформація про осіб, які перетнули державний кордон України зберігається протягом 10 років з дня її внесення, тому відомості про перетинання державного кордону України у період з 09.03.2018 по 09.03.2023 р. [PERSON] в базі даних не виявлено. Згідно відповіді Святошинського УП ГУНП, [PERSON] не перебуває у розшуку і до кримінальної відповідальності не притягувався. Згідно відповіді Управління соціального захисту населення Святошинської РДА [PERSON] на обліку в управлінні не перебуває, соціальних виплат не отримує. Як вбачається з медичної картки [PERSON] , витребуваної судом від Київського міського психоневрологічного диспансеру №4, [PERSON] знаходиться на обліку у вказаному медичному закладі з 2006 року. Із записів, зроблених лікарем в медичній карті хворого, встановлено, що у 2008 році між [PERSON] та його батьком стався конфлікт, в подальшому його рідні повідомляють лікаря у 2008, 2009, 2010 р., що [PERSON] знаходиться на території Росії, у м.Москва. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (ч. 2 ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місця її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку,-протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті (ч. 1 ст. 47 ЦК України). Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме. Особливістю розгляду справ про оголошення особи померлою є те, що суд за наявності достатніх доказів робить юридичне припущення про смерть особи. Водночас відсутність безумовних доказів або суперечність у доказах на підтвердження таких обставин, що надаються заявником та/або заінтересованими особами, унеможливлює оголошення особи померлою. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 461/424/15-ц, від 7 липня 2021 року у справі №390/1443/19-ц, від 30 березня 2022 року у справі №295/4293/21. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. У відповідності до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Системно-структурний спосіб тлумачення ч. 1 ст. 46 ЦК України та ч. 1 ст. 306 ЦПК України дозволяє суду дійти висновку, що сама по собі відсутність відомостей про місце перебування фізичної особи протягом тривалого часу у місці її постійного проживання не може бути підставою для оголошення цієї фізичної особи померлою. Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина. Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція). Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №226/3053/18. Відсутність безумовних доказів та суперечність у доказах на підтвердження обставин, що надаються заявником та заінтересованою особою, унеможливлює оголошення особи померлою. Заявником та її представником не надано суду належних та допустимих доказів для встановлення обставин, на підставі яких можливо б було зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] , так як у своїй заяві та у поясненнях в суді заявник лише констатує факт відсутності зі сторони [PERSON] будь-якого зв`язку та відсутність відомостей про місце його перебування протягом останніх 15 років у місці постійного проживання, але жодним чином не доводить можливі припущення про його смерть. В свою чергу, суд звертає увагу, що факт відсутності відомостей про місце перебування фізичної особи протягом 15 років у місці її постійного проживання саме по собі не може бути підставою для оголошення фізичної особи померлою. Більше того, з наявних в матеріалах справи доказів, зокрема медичної карти, вбачається суперечність повідомлених заявником обставин, а саме те, що [PERSON] зник у вересні 2007 р., оскільки сама ж заінтересована особа [PERSON] у 2010 році повідомляла про перебування [PERSON] на території росії у м.москва. Із цих же записів слідує, що у сім`ї стався конфлікт, який міг бути причиною виїзду [PERSON] з території України. Таким чином, належних доказів, на підставі яких суд міг би зробити вірогідне припущення про смерть [PERSON] або наявності обставин, які б доводили, що ця особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припускати її загибель від певного нещасного випадку матеріали справи не містять. Метою оголошення [PERSON] померлим заявниця вказує необхідність оформлення спадщини на належну йому частку квартири, згідно свідоцтва про право власності на житло від 08.09.2004 р. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений і своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави - ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо. Аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність вимог заявника в заявлених нею межах та про відсутність правових підстав для задоволення даної заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed