Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] через свого представника адвоката Кульгавця С.М. звернулась до суду з позовом до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті [INFO] , [PERSON] тривалістю шість місяців. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями її розгляд доручено судді В.В.Васильченку. Ухвалою Заліщицького районного суду від 31 травня 2023 року відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 29 червня 2023 року. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, однак надіслав письмову заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності, позов визнає повністю, просить його задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кульгавець С.М. в підготовче судове засідання не з`явилися, представник позивачки подав письмове клопотання в якому просить розглядати справу у його відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні не заперечує. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд прийшов до такого висновку та встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [INFO] у селі Новосілка Заліщицької МТГ, Чортківського району Тернопільської області померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2022 року. За життя, 27.07.2010 року, [PERSON] склала на користь позивачки [PERSON] заповіт, який посвідчено секретарем Новосілківської сільської ради Заліщицького району Тернопільської області та зареєстровано в реєстрі за №9, яким заповіла позивачці все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді права власності на земельну ділянку, загальною площею 1.41 га., яка посвідчена державним актом серії ТР №074988, виданим 11.04.2003 року на ім`я [PERSON] . Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до положень ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст.1270 ЦК України). Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини визначені ч.1 ст.1272 ЦК України, зокрема регламентовано, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Однак, приписами частини 3 вищевказаної статті ЦК України вказано, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 26 червня 2019 року №61-38298св18, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідно до роз`яснень наданих постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування, зокрема п.24, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Позивачка та її представник в позовній заяві зазначають, що своїм правом на прийняття спадщини після смерті [PERSON] позивачка [PERSON] вчасно скористатися не змогла, оскільки не знала про наявність складеного спадкодавицею на її ім`я заповіту. Відповідно до приписів ч.1 ст.76, п.3 ч.2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Також сторона позивачки покликається на те, що у квітні 2023 року позивачкою у будинку спадкодавці було виявлено заповіт, складений [PERSON] на її ім`я, після чого позивачка звернулася до приватного нотаріуса Чортківського районного нотаріального округу Пікуль Г.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Нотаріусом вивчено подані позивачкою документи, надано письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, мотивуючи її пропуском нею шестимісячного строку для подання такої заяви, із роз`ясненням права звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Одночасно нотаріус повідомила, що до майна померлої [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заводилася. Суд вважає підставними доводи сторони позивачки стосовно того, що необізнаність спадкоємиці про наявність заповіту, є поважною причиною пропуску позивачкою шестимісячного строку для прийняття спадщини. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі Ilhan v. Turkey від 27 червня 2000 року при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" та ст.10 ч.4 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі, зокрема п.11 абз.6, судам роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд вважає, що визнання представником відповідача даного позову слід прийняти, так як воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов представника [PERSON] адвоката Кульгавця С.М. про визначення додаткового строку на прийняття спадщини слід задовольнити повністю, визначити позивачці додатковий строк тривалістю шість місяців з дня набрання законної сили даним судовим рішенням для прийняття спадщини після смерті, [INFO] , [PERSON] . Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України, питання розподілу між сторонами судових витрат по даній справі, суд із врахуванням того, що позивачка та/чи її представник не порушували питання про стягнення в користь позивачки з відповідача понесених судових витрат по справі, вважає, що судові витрати по справі слід покласти на сторони в понесених ними розмірах. А,\~тому,\~

Outcome: approved