Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Моторно (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи тим, що 27.12.2022 року о 18:30 год. В м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 109, водій [PERSON] керував транспортним засобом ВМW Х5 д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Ореl Meriva д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб Ореl Meriva здійснив інерційний рух та здійснив зіткнення з транспортний засобом GEELY д.н.з. [NUMBER] водій [PERSON] , що рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2023 року у справі №127/121/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Позивач зазначає, що він є власником вказаного вище транспортного засобу Ореl Meriva та учасником бойових дій, тому звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. При цьому, транспортний засіб відповідача не забезпечений договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів станом на дату ДТП. 27.12.2022 року [PERSON] звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, проте йому було відмовлено в реєстрації заяви так, як обидва автомобілі не були забезпечені договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, складеного 09.01.2023 року судовим експертом Базалицьким В.С., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Ореl Meriva д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його пошкодження під час ДТП, що сталося 27.12.2022 року станом на 04.01.2023 року склала величину 42800,63 грн. В результаті ДТП позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилась у тому, що він нервував внаслідок ДТП, втратив можливість використовувати автомобіль в професійному та особистому житті, автомобіль зазнав суттєвої втрати товарного вигляду, він витрачав час для вирішення питань щодо ремонту автомобіля, відмовою винуватця в досудовому врегулюванні спору та необхідності відновлення порушених прав. Моральну шкоду позивач оцінив в розмірі 20000,00 грн. Оскільки відповідач відмовився в добровільному порядку відшкодовувати шкоди, тому [PERSON] звернувся до суду з цим позовом та просив: -стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 42800,63 грн.; -стягнути з [PERSON] на його користь витрати понесені в зв`язку з проведенням автотоварознавчого дослідження від 09.01.2023 року №26/23-21 в розмірі 1812,19 грн.; -стягнути з [PERSON] на його користь завдану моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн.; -стягнути з [PERSON] на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 грн. В судове засідання позивач не з`явився, проте його представник подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Також під час ухвалення рішення просила врахувати відповідь на адвокатський запит МТСБУ щодо регламентованих виплат. В судове засідання відповідач не з`явився, проте його представник подав до суду заяву, в якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, та просив суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог, а також стягнути з позивача понесенні відповідачем судові витрати. Разом з тим, представник відповідача подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач не подавав заяву до МТСБУ про страхове відшкодування у визначеному ним розмірі та, що йому була здійснена така виплата, а відразу звернувся з позовом до [PERSON] . Згідно ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. На момент ДТП цивільна відповідальність [PERSON] не була застрахована, тому позивач має право на страхове відшкодування саме з МТСБУ, за рахунок коштів з централізованих резервних фондів, а не з відповідача, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Крім того, експертне дослідження не може бути визнано належним та допустимим доказом, оскільки експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу неправдивого висновку. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вона не підтверджена належними та допустимими доказами, а заявлений розмір призведе до безпідставного збагачення позивача, не відповідає діям, вчиненим відповідачем щодо майна позивача і становитиме для відповідача надмірний тягар. З приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то їх розмір є не підтвердженим, не відповідає принципам розумності, є не співмірними з витраченим часом, складністю справи, ціною позову. Враховуючи викладене, представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] та стягнути з останнього на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 7000,00 грн. Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору Моторно (транспортного) страхового бюро Українив в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, та про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань, письмових пояснень щодо заявлених позовних вимог від третьої особи до суду не надходило. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов не підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] (а.с. 10). Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , [PERSON] з 26.05.2020 є власником транспортного засобу марки Ореlмоделі Meriva, 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (а.с. 11-12). Згідно з постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2023 року у справі №127/121/23, яка набрала законної сили, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на ньогоадміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. на користь держави (а.с. 13-14). Зі змісту даної постанови встановлено, що 27.12.2022 року о 18:30 год. в м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 109, водій [PERSON] керував транспортним засобом ВМW Х5 д.н.з. [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції, у результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Ореl Meriva д.н.з. [NUMBER] , водій [PERSON] , внаслідок чого транспортний засіб Ореl Meriva д.н.з. [NUMBER] здійснив інерційний рух та здійснив зіткнення з транспортний засобом GEELY д.н.з. [NUMBER] водій [PERSON] , що рухався попереду, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. До судового засідання [PERSON] не з`явився, проте надав заяву, у якій просив суд розгляд справи проводити за його відсутності та зазначив, що вину визнає у повному обсязі. Положенням ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Суд звертає увагу, що факт вчинення ДТП та його вини в цьому, сторона відповідача не заперечує. Перелік пошкоджених та деформованих складових вказаний у акті огляду транспортного засобу від 04.01.2023 року (а.с. 21). Як встановлено судом та не заперечується сторонами, автомобілі позивача та відповідача не були забезпеченні договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час вчинення ДТП (а.с. 52, 57). Відповідно до висновку експертного дослідження за результатами проведення автотоварознавчого дослідження № 26/23-21 від 09.01.2023 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ореl Meriva д.н.з. [NUMBER] , 2008 року випуску внаслідок його пошкодження під час ДТП, що сталось 27.12.2022 року о 18.20 год. з автомобілем БМВ Х5 д.н.з [NUMBER] станом на 04.01.2023 року складала величину 42800,63 грн.(а.с. 17-26). Згідно з відповідю МТСБУ від 25.02.2023 року, наданої на запит представника позивача щодо отримання відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 27.12.2022 року, та виходячи з аналізу норм законодавства, МТСБУ не має підстав для здійснення регламентної виплати на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за шкоду, заподіяну транспортним засобам, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а по відношенню до транспортного засобу потерпілого на дату дорожньо-транспортної пригоди відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, незалежно від належності потерпілого до категорії громадян, які звільнені від даного виду страхування на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону (а.с. 15). Отже, вказаним листом спростовується посилання представника відповідача на той факт, що позивач не звертався до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування. У пункті 1.7 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. Відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Пунктом 33.2 статті 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. З наведеного вбачається, що скласти спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, за наявності умов, визначених пунктом 33.2 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можуть лише водії транспортних засобів, які є забезпеченими у розумінні пункту 1.7 статі 1 цього Закону, тобто кожен із яких має поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Підстав для іншого тлумачення указані норми не дають. Тобто необхідною умовою для проведення зазначеної регламентної виплати за шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу потерпілого є факт наявності полісу згаданого виду страхування, у якому такий транспортний засіб зазначено. Відсутність чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому внесена інформація про транспортний засіб, що приймав участь у дорожньо-транспортній пригоді, свідчить про незабезпеченість такого транспортного засобу. Виходячи з аналізу норм законодавства, МТСБУ не має підстав для здійснення регламентної виплати на підставі підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону, за шкоду заподіяну транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а на дату ДТП у потерпілого був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, незалежно від належності потерпілого до категорії громадян, які звільненні від даного виду страхування на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного суду України від 31.10.2018 у справі № 204/3413/16-ц. Крім того, судом встановлено, що відповідач [PERSON] також керував транспортним засобом без будь-яких документів, зокрема без полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що позбавило позивача можливості звернутися до страхової компанії про страхове відшкодування завданих збитків. За змістом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі. Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відтак позов пред`явлено належним позивачем, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.12.2022, завдано матеріальну шкоду транспортному засобу, який належить позивачу на праві власності. При цьому, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Тобто за загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Як вказувалось вище, вина відповідача [PERSON] у дорожньо-транспортній пригоді та у заподіянні шкоди позивачу підтверджується постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.02.2023 у справі №127/121/23, яка набрала законної сили 25.02.2023. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач, як винуватець у ДТП, протиправні дії якого перебувають у причино-наслідковому зв`язку із завданою позивачу шкодою, повинен сплатити позивачу матеріальні збитки в розмірі 42800, 63 грн., а тому порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення вказаної суми коштів з відповідача на користь позивача. Також судом встановлено, що позивач за проведення автотоварознавчого дослідження сплатив 1812,19 грн., що підтверджується актом здачі-приймання експертного дослідження № 26/23-21 від 09.01.2023 року та квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № NСОР3273М (а.с. 27-28), тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню на суму 1812,19 гривень. Відшкодування моральної шкоди регулюється ч. 1 ст. 1167 ЦК України, в якій зазначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України. Згідно зі ст. 23 ч. 3 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ч. 4 ЦК України). Відповідно до ст. 23 ч. 5 ЦК України моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 9 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №4\~від 31.03.1995\~року, судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивачу відповідачем спричинено моральну шкоду, оскільки він зазнав певних страждань, нервував через пошкодження його автомобіля під час ДТП, що сталась з вини відповідача, втратив можливість використовувати автомобіль певний час, з`явились проблеми щодо ремонту автомобіля. Враховуючи глибину душевних страждань позивача, при цьому виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір грошового відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачу [PERSON] , в розмірі 5000,00 грн., тобто вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд, частково задовольняючи позовні вимоги позивача, покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог судовий збір, сплачений позивачем, та стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 826,67 гривень. Згідно з п. 3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Із наявних у матеріалах цивільної справи договору № 31/22-ц від 28.12.2022 про надання правової допомоги, додаткової угоди № 1 від 28.12.2022 про надання правової допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Драчук Т.М., ордеру Сарія АВ № 1067565 від 17.03.2023, квитанції №6 від 28.12.2022 вбачається, що позивачем було сплачено грошові кошти у розмірі 15000,00 грн. за послуги адвоката Драчук Т.М. (а.с.29-32). Відповідно до ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. У постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19 (адміністративне провадження № К/9901/27657/20) Верховний Суд звернув увагу судів на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку - (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У даному випадку представник позивача адвокат Драчук Т.М. надала суду договір про надання правничої допомоги, квитанцію про оплату, оскільки розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми та не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). При оцінці реальності витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги, що матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції. Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, а також враховуючи ту обставину, що позовні вимоги задоволено частково дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу необхідно стягнути пропорційно до задоволених вимог позивача, а саме в сумі 11550,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial