Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому прохає визначити місце проживання дитини [PERSON] із батьком [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що він із відповідачем перебував у шлюбі, який розірвано. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO] , яка проживає разом із ним та знаходиться повністю на його утриманні та забезпеченні. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування зазначила, що сімейне життя з позивачем не склалося, у доньки склався емоційний та психологічний зв`язок та гарні стосунки з батькм, тому донька із задоволенням проживає з позивачем, також в заяві відповідач просить суд розглядати справу без її участі. 3-я особа - служба у справах дітей Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, у поданих поясненнях підтримали заявлені вимоги та просили розглядати справу за їх відсутності. Також надали висновок органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору. Суд заслухавши пояснення позивача, представників сторін, думку малолітньої дитини, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити , з наступних підстав. Сторони перебували у шлюбі з 24.01.2017р., який був розірваний рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.09.2022 року. Від спільного подружнього життя сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Слобідському та Основ`янському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Донька [PERSON] проживає разом із батьком, що сторонами не оспорюється. За наданим висновком органу опіки та піклування, щодо розв`язання спору №130 від 04.04.2023 року в інтересах дитини вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Також суд встановив, що відповідач [PERSON] 22.11.2022 року уклала шлюб із [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб,що міститься в матеріалах справи. Відповідно до договору купівлі-продажу позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою-підприємцем. Також позивачем долучено до матеріалів справи виписку за картковим рахунком клієнта за період з 01.01.2022 по 16.05.2023 року, якою підтверджується наявність доходів для утримання та забезпечення потреб дитини. Під час судового розгляду була опитана дитина - [PERSON] , [INFO] , повідомила суду, що проживає разом із татом - [PERSON] , а також іноді відвідує матір [PERSON] . Відповідно до чч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі стст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ст.2 Протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людина і основоположних свобод» передбачено, що кожна, яка законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування та свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст.141 СК мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст.142 СК), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» сказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11.07.2017 Європейський суд з прав людини виніс рішення у справі «М.С. проти України», в якому йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати 2 аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Суд, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин,

Outcome: approved