Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

30 травня 2023 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовувала тим, що 09 червня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Київ, актовий запис № 718. Від шлюбу мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Декілька років тому у них з чоловіком виявилася суттєва розбіжність у поглядах на організацію сімейного побуту, на обов`язки подружжя у сім`ї, на підходи до виховання дітей, що стало причиною сімейних конфліктів. Свідками з`ясування цих протиріч між сторонами є їхні діти, для яких це є джерелом стресу. На жаль, їх спільні з чоловіком намагання зберегти сім`ю позитивних наслідків не мають і стосунки між ними дедалі погіршуються. Вони з чоловіком люблять своїх дітей і не бажають, щоб діти надалі зростали в атмосфері конфліктів, оскільки це буде негативно впливати на їх психологічний стан, формувати неправильні уявлення про відносини у родині, про те, якою має бути сім`я. 01 червня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 11 липня 2023 року. Позивач, будучи належним чином повідомленою в судове засідання не з`явилась, від позивача надійшла заява, в якій вона позов підтримала та просила проводити розгляд справи у їх відсутність. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав, проти його задоволення не заперечував, розгляд справи просив проводити у його відсутність. Суд, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 червня 2000 року між сторонами зареєстровано шлюб Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Київ, актовий запис № 718. Від шлюбу мають дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляєрішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, щодекілька років тому у них з чоловіком виявилася суттєва розбіжність у поглядах на організацію сімейного побуту, на обов`язки подружжя у сім`ї, на підходи до виховання дітей, що стало причиною сімейних конфліктів. Свідками з`ясування цих протиріч між сторонами є їхні діти, для яких це є джерелом стресу. На жаль, їх спільні з чоловіком намагання зберегти сім`ю позитивних наслідків не мають і стосунки між ними дедалі погіршуються. Вони з чоловіком люблять своїх дітей і не бажають, щоб діти надалі зростали в атмосфері конфліктів, оскільки це буде негативно впливати на їх психологічний стан, формувати неправильні уявлення про відносини у родині, про те, якою має бути сім`я. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевогозв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК Україн шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, щомають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. І з цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторонни вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, подавши також заяву про визнання позову, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved