Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс», Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Позовна заява мотивована тим, що 29 червня 2021 року, приблизно о 23 год. 54 хв., в районі перехрестя вул. Отака Яроша та пр-та Науки в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП), внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де [INFO] помер. В ході досудового розслідування було встановлено, що безпосередньо в момент дорожньо - транспортної пригоди [PERSON] контактував своєю головою з автомобілем «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] , від чого отримав тілесні ушкодження. За вищевказаним фактом відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області було розпочато кримінальне провадження № 12021220000000960 від 30 червня 2021 року за частиною другою статті 286 КК України. На стадії досудового розслідування цивільний позов позивачем не пред`являвся, а відтак [PERSON] набуває прав та обов`язків цивільного позивача у відповідності до частини другої статті 61 КПК України з моменту подання позовної заяви до суду. В процесі проходження лікування від наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді значних тілесних ушкоджень, позивачем було понесено витрати на придбання медичних засобів та медичних препаратів, які були необхідні для лікування [PERSON] на загальну суму 43000,00 грн. Окрім цього, у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] позивачем було понесено витрати на його поховання в загальному розмірі 21000,00 грн. На момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований АТ «СК «Інго» згідно поліса № 201476767. Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди, що також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України. Законодавцем передбачено дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Разом із тим, інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням безпосередньо до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. У межах кримінального провадження за статтею 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. В цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування. Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення зі страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого статтею 286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права. Наведене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим. Так, згідно з п. 27.4 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Водночас, позивач зазначає, що автомобіль «Renault Logan», ДНЗ [NUMBER] , як джерело підвищеної небезпеки, яким завдано шкоду позивачу, на час ДТП відповідно до страхового полісу № 201476767 належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс». Тому, на думку позивача, саме власник транспортного засобу в силу статті 1187 ЦК України має відшкодовувати позивачу матеріальну шкоду. Отже, суб`єктами, у яких перед позивачем виникає обов`язок з відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, на думку позивача, в даному випадку є страхова компанія та власник транспортного засобу. На підставі вищевикладеного просить стягнути з АТ «СК «Інго» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс» солідарно на користь [PERSON] , [INFO] , матеріальну шкоду в розмірі 43000,00 грн в рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням (придбанням лікарських засобів) та 21000,00 грн - в рахунок витрат на поховання, а всього 64 000 (шістдесят чотири тисячі) грн 00 коп. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс», Акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання у справі. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог про визначення [PERSON] цивільним позивачем в кримінальному провадженні № 12021220000000960 від 30 червня 2021 року залишено без розгляду. 21 лютого 2023 року суду подано відзив на позовну заяву юрисконсульта Юридичного департаменту Товариства з обмеженою відповідальністю «Улф-Фінанс» Харун Марії, в якому просить врахувати неналежність ТОВ «Улф-Фінінс» як відповідача у справі № 638/5980/22 за позовом [PERSON] до ТОВ «Улф-Фінанс» та АТ «СК «Інго» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину. Відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Улф-Фінанс» про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину в повному обсязі. Відзив мотивовано тим, що ТОВ «Улф-Фінанс» є неналежним відповідачем у справі. Вказує на те, що ТОВ «Улф-Фінанс» є лізинговою компанією, усі транспортні засоби перебувають у її власності, які в подальшому фактично передаються у платне користування іншим фізичним чи юридичним особам до моменту виплати ними повної вартості об`єкта лізингу. Пунктом 1 частини першої статті 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. Відповідно до статті 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Зокрема, 08 травня 2020 року між ТОВ «Улф-Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Індастрі Інкорпорейшн» було укладено Договір фінансового лізингу № 4950/10/19-Г (далі - Договір), згідно з пп. 3.1-3.3 якого, предметом лізингу є автомобіль «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] . 10 жовтня 2019 року за Актом (видаткова накладна) прийому-передачі предмету лізингу до Договору фінансового лізингу № 4950/10/19-Г від 03 жовтня 2019 року, Лізингодавець передав, а Лізингоодержувач прийняв, в якості Предмету лізингу згідно Договору автомобіль «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] (далі - Предмет лізингу, Автомобіль). Відповідно, з 10 жовтня 2019 року зазначений автомобіль перейшов до належного користувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Індастрі Інкорпорейшн». Отже, у зв`язку із повним виконанням Лізингоодержувачем ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» своїх зобов`язань за Договором та припиненням його дії, ТОВ «Улф-Фінанс» передало, а Лізингоодержувач - ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» прийняв у власність транспортний засіб «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується Актом про передачу права власності до Договору від 12 жовтня 2021 року. Також, звертає увагу, що відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова, дорожньо-транспортна пригода, що відбулась 29 червня 2021 року, в результаті якої було завдано шкоду життю і здоров`ю [PERSON] , сталася з вини водія [PERSON] , який на момент вчинення ДТП керував автомобілем. Зауважує, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , як водія транспортного засобу «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] , була застрахована у відповідача 2 - АТ «СК «Інго», згідно полісу № 201476767. Отже, разом із автомобілем, який був переданий у користування ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» на підставі Договору фінансового лізингу № 4950/10/19-Г та Акту (видаткова накладна) прийому-передачі предмету лізингу 4950/10/19-Г від 03 жовтня 2019 року, усі ризики, пов`язані з його користуванням, з 28 травня 2020 року перейшли до Лізингоодержувача. Разом із тим, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову - обов`язком суду (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-нї. Наголошує, що ТОВ «Улф-Фінанс» не є належним відповідачем у даних правовідносинах, які склались у зв`язку з відшкодуванням шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки між діями ТОВ «Улф-Фінанс» та настанням вище зазначеного ДТП, що призвело до матеріальних збитків позивача, не вбачається причинно-наслідкового зв`язку. Отже, автомобіль переданий у користування та усі ризики, які пов`язані з користуванням предмета лізингу перейшли до ТОВ «Індастрі Інкорпорейшн» та осіб, яким в подальшому на законних підставах було передано автомобіль, а саме [PERSON] 23 лютого 2023 року Головою правління ТА «СК «Інго» [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову до відповідача АТ «СК «Інго» повністю. Відзив мотивовано тим, що 23 червня 20219 року по пр. Науки в м. Харкові [PERSON] , керуючи автомобілем «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] , здійснив зіткнення з мотоциклом під керуванням [PERSON] , внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження, від яких помер [INFO] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідачем - АТ «СК «Інго» згідно полісу № 201476767. Вказує на те, що позивач із заявою на виплату страхового відшкодування до відповідача не звертався, документів, передбачених статтею 35 Закону страховику не надав, даний факт свідчить про відсутність порушення прав позивача з боку відповідача 2. Позивач просить стягнути на його користь 43 000,00 гривень витрат, пов`язаних з лікуванням та 2100,00 гривень витрат на поховання. Водночас, щодо витрат на поховання, позивач в позовній заяві в обґрунтуванні позовних вимог зазначає, що поніс 21 000,00 гривень витрат на поховання, але в прохальній частині просить стягнути на його користь 2 100,00 гривень витрат на поховання. Також зазначає, що позивач не надав оригінал свідоцтва про смерть [PERSON] . З доказів понесення витрат на поховання у розмірі 20 026,00 гривень позивачем надано договір - замовлення на організацію та проведення поховання від 06 липня 2021 року, однак не надано жодних документів, які свідчать про оплату послуг у розмірі 20 026,00 гривень, згідно зазначеного договору. З огляду на вищезазначене слідує, що позивач в силу приписів частини четвертої статті 27 Закону не надав документів на підтвердження факту смерті [PERSON] (свідоцтво про смерть) та не надав документів на підтвердження витрат (оплату послуг) згідно договору - замовлення на організацію та проведення поховання від 06 липня 2021 року у розмірі 20 026,00 гривень, дані обставини свідчать про необгрунтованість вимог на поховання [PERSON] . Окрім того, вказує на те, що позивач просить стягнути з відповідачів на свою користь матеріальну шкоду солідарно з відповідачів. Однак, відповідно до статті 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому між позивачем та відповідачами відсутній договір відповідно солідарний обов`язок боржників не може виникнути перед позивачем згідно договору. Законом не передбачено в даних правовідносинах солідарного обов`язку по відшкодуванню шкоди власником автомобіля та страховою компанією. Також, в даному випадку відсутній факт неподільності предмету зобов`язання, так як у відповідача 1 обов`язок з відшкодування шкоди виникає з закону, а саме ЦК України, у відповідача 2 АТ «СК «Інго» обов`язок виникає з договору страхування, а саме з полісу № 201476767 та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, розміри відповідальності цивільних відповідачів є різними, так відповідач 2 АТ «СК «Інго» обмежений лімітами відповідальності встановленими Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому в даному випадку предмет зобов`язання не є неподільним, адже позивач може окремо визначити кожну з вимог окремо та пред`явити окремо до кожного з відповідачів. Вказує на те, що відповідач АТ «СК «Інго» не завдавав шкоди позивачу, АТ «СК «Інго» лише застрахувало цивільно - правову відповідальність [PERSON] . З огляду на вищезазначене, позивач безпідставно звернувся з позовом про солідарне відшкодування шкоди. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав та просив задовольнити повністю. Зазначив, що 29 червня 2021 року сталося ДТП, внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження, несумісні з життям та [INFO] помер. За даним фактом було розпочато кримінальне провадження. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року водій був визнаний винним в порушення ПДР України та засуджений до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. 22 лютого 2022 року вирок набрав законної сили, але у зв`язку із тим, що розпочались бойові дії і позивач знаходився фактично в окупації в Чугуївському районі, зв`язок був порушений і фактично перебував там до середини жовтня 2022 року, коли ЗСУ звільнили територію. І тому лише в жовтні місяці зміг отримати належним чином завірену копію вироку суду і відразу через день звернувся до суду з позовом до страхової компанії та власника транспортного засобу, оскільки даний автомобіль був застрахований за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у відповідній компанії. Просив суд врахувати, що раніше він не зміг звернутися до суду у зв`язку з об`єктивними обставинами, які склалися, що зумовлено дією воєнного стану, і вони знаходились в окупації. Просить стягнути понесені витрати на лікування, які підтверджені наданими чеками, та витрати на поховання, згідно договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Такоє звернув увагу суду, що поховальне бюро чеків та квитанцій не надають, проте у замовленні вказано, що кошти за поховання його сина отримано готівкою, що включає в себе домовину та інші ритуальні належності. Представник відповідача - АТ «СК «Інго» Кравченко Р.Ю. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, в задоволенні просив відмовити. Зазначив, що в порядку статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач до страхової компанії не звертався, відтак про волевиявлення позивача отримати страхове відшкодування страхова компанія дізналась під час отримання позовної заяви і добровільно сплатити страхове відшкодування у відповідності до вимог закону можливості не мала. Що стосується витрат на поховання, звертає увагу, що в описовій частині позовної заяви позивач посилається на те, що поніс 21000,00 грн витрат на поховання, але в прохальній частині позовної заяви позивач просить стягнути 2100, 00 грн. Також просив суд звернути увагу на ту обставину, що позивачем не надано оригіналу свідоцтва про смерть та доказів на підтвердження фактично понесених витрат на поховання. Витрати на лікування повинні бути підтверджені з лікувальної установи про необхідність придбання цих медикаментів. Таким чином, підстави для задоволення позову відсутні. Окрім того, вважає, що немає підстав для солідарного стягнення завданої шкоди, оскільки відсутній факт неподільності предмета зобов`язання. Представник відповідача - ТОВ «Улф-Фінанс» у судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Частиною восьмою, десятою статті 128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення. Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався. Докази того, що відповідачі на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляли суд про зміну адреси місцезнаходження, в матеріалах справи відсутні. Згідно з п. 3 статті 2\~ЦПК основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 129 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Вирішуючи питання щодо розгляду справи по суті, суд приймає до уваги те, що межі перенесення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). За таких обставин, з огляду на вищевикладене, підстави для відкладення судового засідання відсутні. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, вислухавши [PERSON] , представника АТ «СК «ІНГО», всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 червня 2021 року, приблизно о 23 год. 54 хв., в районі перехрестя вул. Отака Яроша та пр-та Науки в м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої [PERSON] отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де [INFO] помер, що підтверджується копію свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 07 липня 2021 року, оригінал якого оглянуто судом у судовому засіданні. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 січня 2022 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі статті 75 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік. Відповідно до п. 1, 2 частини першої, п. 2 частини третьої статті 76 КК України покладено на [PERSON] наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, що підтверджується наданими суду на виконання ухвали суду для огляду матеріалами справи № 638/17009/21. Як вбачається з матеріалів справи № 638/17009/21, цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим [PERSON] не пред`являвся. В процесі проходження лікування наслідків дорожньо-транспортної пригоди у вигляді значних тілесних ушкоджень позивачем було понесено витрати на придбання медичних засобів та медичних препаратів, які були необхідні для лікування його сина - [PERSON] на загальну суму 43000,00 грн, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями чеків (а. с. 5-13). Окрім цього, у зв`язку зі смертю [INFO] [PERSON] позивачем було понесено витрати на його поховання в загальному розмірі 21000,00 грн, що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання (а. с. 18). На момент настання дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Renault Logan», державний номерний знак [NUMBER] , був застрахований АТ «СК «Інго» згідно поліса № 201476767 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Спірні правовідносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV та Цивільним кодексом України(далі -ЦК України). Положеннями ЦК України передбачено загальний порядок відшкодування шкоди безпосередньо особами, що її завдали, тоді як Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає порядок виплати саме страхового відшкодування спеціальним суб`єктом господарювання - страховою компанією та регламентує відносини між ним та особами, які мають право на таке відшкодування. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (пункт 1.1 Закону № 1961-IV). Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування» (пункт 1.2 Закону № 1961-IV). Потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (пункт 1.3 Закону № 1961-IV). Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належить, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Застосування цього способу захисту визначається положенням статті 22 ЦК і проводиться як у договірних зобов`язаннях (стаття 611 ЦК), так і в позадоговірних зобов`язаннях (гл. 82 ЦК), якщо порушенням цивільного права особи їй завдано майнову шкоду, призведено до збитків. Згідно із ч.ч. першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом № 1961-IV, який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 Закону № 1961-ІV передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стосовно доводів представник відповідача АТ «СК «Інго» Кравченка Р.Ю. про те, що позивач в порядку статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до страхової компанії не звертався, суд зазначає наступне. Право на звернення до суду закріплено у Конституції України. Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи . Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Тобто, з набранням чинності змін до Конституції України від 02 червня 2016 року, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий. За змістом статті 979 ЦК України договір страхування є правовідношенням, в якому страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Відтак, таке правовідношення є грошовим зобов`язанням. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом № 1961-IV. Закон № 1961-IVрегулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1). За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика. У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35). Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ),

Outcome: partial