Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одесу перебувала справа за позовом [PERSON] до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Хлєбникова Олександра Володимировича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29.06.2023 року у справі №521/14668/23 позовні вимоги [PERSON] було задоволено . 29 червня 2023 року представник [PERSON] , адвокат Євценко Р.І. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі. В заяві представник позивача [PERSON] , адвокат Євценко Р.І. просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на користь [PERSON] витрати понесені на професійну правову (правничу) допомогу під час розгляду Приморським районним судом м. Одеси справи №521/14668/23 у розмірі 23 250 (двадцять три тисячі двісті п`ятдесят) гривень. Учасники в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно. Матеріали справи містять клопотання ТОВ «ФК Еліт Фінанс» щодо зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, в якій просив врахувати те, що відповідач позов визнає, та не здійснює будь-яких дій, направлених на затягування розгляду справи , чим сприяє пришвидшенню розгляду справи. Суд не вбачав необхідності викликати сторони в судове засідання, враховуючи характер вирішуваного питання, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 270 ЦПК України. У зв`язку з цим, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 29.06.2023 року не вирішено питання щодо розподілу судових витрат. За заявою представника позивача судом вирішується питання про ухвалення додаткового рішення, оскільки при винесенні рішення не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу. Під час розгляду судової справи сторони можуть стати «заручниками» необізнаності в правових питаннях, так як сучасне цивільне судочинство має тенденцію до постійного ускладнення судових процедур. Відтепер не дивно, що для ефективного судового захисту сторони звертаються за кваліфікованою допомогою адвоката. Тому для особи, яка звертається за судовим захистом, дуже важливою є передбачена процесуальним законом можливість компенсації понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в разі задоволення позовних вимог. Водночас потрібно притримуватись закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності. Розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Згідно ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування відповідності заявлених витрат цим критеріям. Суд, дослідивши заяву про розподіл судових витрат, приходить до висновку про часткове задоволення заяви про розподіл судових витрат. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 2, 3, 8 статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові втирати витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані суду: -Ордер адвоката; -Копія свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 967; -Копія Договору № 10/23 про надання правової допомоги від 22.05.2023 року; -Копія Додаткової угоди № 1 до Договору № 10/23 про надання правової допомоги від 22.05.2023 року; -Копія додатку № 1 до Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 10/23 від 22.05.2023 року; -Копія акту приймання-передачі наданих послуг №1 до Договору № 10/23 про надання правової допомоги та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правої допомоги № 10/23 від 22.05.2023 року від 28.06.2023 року; -Копія Рахунку № 28-06/1/2023 від 28 червня 2023 року; Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критеріїв розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно правової позиції, наведеною Великою Палатою Верховного Суду, у постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, згідно з якою склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). З аналізу Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вбачається, що даний Закон не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Дослідивши Акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 10/23 та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 10/23 від 22.05.2023 р. - № 1 від 28.06.2023 року суд встановлює, що такі послуги як : «Усна консультація», «Оцінка судової перспективи справи» та «Складення заяви про стягнення витрат на правову допомогу» є необґрунтованими з точки зору підготовки справи до розгляду з приводу справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, адже дана категорія справи є поширеною та узагальненою, а тому не потребує застосування додаткових чи спеціальних зусиль для адвоката. В той же час, за п. 3, п. 4, п. 5 Акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги № 10/23 та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 10/23 від 22.05.2023 р. - № 1 від 28.06.2023 року вказано суми послуг у 10 000 гривень, 5 000 гривень та 3 000 гривень відповідно. Враховуючи складність справи, суд вбачає, що вказана суми не відповідають принципу співмірності, а тому вбачає за необхідне знизити суму до 3 000 гривень, 1 000 гривень та 1 000 гривень відповідно. Таким чином, врахуючи складність справи, визнання відповідачем позовних вимог, суд вбачає вимоги про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 23 250,00 грн. є завищеними та такими, що не відповідають принципу співмірності, а тому суд вирішує задовольнити частково вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн. Виходячи з вищевикладеного, суд вбачає задовольнити частково заяву про розподіл судових витрат у розмірі 5 000,00 грн.

Outcome: partial