Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

31 травня 2023 року від позивача до суду надійшов позов до Локачинської селищної ради Волинської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла його сестра [PERSON] , і з цього дня відкрилася спадщина на її майно, зокрема, на житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався. 05 вересня 2022 року на підставі заяви позивача про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа № 220/2022 до майна померлої [PERSON] . 19 травня 2023 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, однак у його видачі йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та запропоновано звернутися до суду для встановлення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, що є предметом даного позову. Зазначає, що крім нього спадкоємцями за законом є [PERSON] (рідна сестра, інвалід І групи, не прийняла спадщину) та [PERSON] (рідний брат, не прийняв спадщину). Вважає, що оскільки постановою нотаріуса від 19 травня 2023 року №124/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, то право на реалізацію своїх спадкових прав шляхом визнання права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок за [ADDRESS] , з господарськими будівлями та надвірними спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Коритниця Локачинської ТГ Володимир-Волинського району Волинської області, а також судові витрати залишити за ним. Ухвалою судді від 05 червня 2023 року відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 29 червня 2023 року підготовче судове засідання у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується розпискою про отримання повістки про виклик до суду (а.с. 47). 29 червня 2023 року подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 41). Представник відповідача у судове засідання не з`явився також, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується розпискою про отримання повістки про виклик до суду (а.с. 48). 11 липня 2023 року від нього надійшла заява, у якій просить розгляд справи проводити без участі представника та винести рішення по справі на розсуд суду за наявними у справі матеріалами (а.с. 49). Треті особи у судове засідання також не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 50, 51). Про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань, заяв, від них не надійшло. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, копію матеріалів спадкової справи № 220/2022 до майна померлої [PERSON] , суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] та померла [INFO] в с. Коритниця Локачинського району Волинської області, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 квітня 2022 року Локачинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимир-Волинському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (а.с. 7, 17 на звороті). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено ч.1 ст.1217 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , заповіту складено не було, що підтверджується копією інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №69928653 від 05.09.2022 року (а.с. 21). Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Із довідки Локачинської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області №384 від 22.08.2022 року вбачається, що в с. Коритниця Локачинської селищної ради Володимир-Волинського району Волинської області знаходиться спадкове майно, яке належало [PERSON] , яка на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована і фактично проживала за адресою: [ADDRESS] . Спадкове майно складається із житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є [PERSON] , який на день її смерті не був зареєстрований за однією адресою, але фактично проживав разом із померлою, [PERSON] , яка була зареєстрована і фактично проживала у [ADDRESS] , [PERSON] , який був зареєстрований і фактично проживав у [ADDRESS] . Інших спадкоємців немає, заповіт від імені померлої не посвідчувався (а.с. 8, 18). Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавицею [PERSON] , а саме те, що вони є брат і сестра, підтверджується копіями їхніх Свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 22 квітня 1969 року та серії [NUMBER] від 03 серпня 1966 року (а.с. 18 на звороті). Відповідно до ч.1 ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно частин 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 05 вересня 2022 року [PERSON] подав до приватного нотаріуса Володимир-Волинського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. заяву про прийняття спадщини, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу № 220/2022 до майна померлої [PERSON] (а.с. 17). Таким чином, позивач [PERSON] прийняв спадщину у встановлений ст. 1270 ЦК України строк у шість місяців. Інших спадкоємців за законом чи заповітом, які б прийняли спадщину, не встановлено, із копії матеріалів спадкової справи № 220/2022 до майна померлої [PERSON] їх теж не вбачається. 19 травня 2023 року [PERSON] , з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , щодо житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] , звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Дильного І.Г. (а.с. 22). Проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність відповідних правовстановлюючих документів на житловий будинок, про що винесено постанову від 19.05.2023 (а.с. 15, 24). Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими, а позивач через відсутність правовстановлюючих документів на спірний будинок позбавлений права на нотаріальне оформлення своїх спадкових прав, а тому звернувся до суду. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності вказаним Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність 30 грудня 2004 року) було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, при цьому введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року, не передбачалося. Належним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц. Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно копії технічного паспорта від 06 лютого 2023 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] встановлено, що житловий будинок, був зведений 1976 року (до 05 серпня 1992 року) (а.с. 10-13). Відповідно до виписки з погосподарської книги № 08 за 2023 рік по селі Коритниця, яка видана Локачинською селищною радою Волинської області 30 січня 2023 року, по особовому рахунку № [NUMBER] будинок з надвірними будівлями і спорудами у [ADDRESS] належав [PERSON] , рік побудови будинку 1976 (а.с. 9). Також суд встановив, що згідно копії інформаційної довідки № 332846002 від 19.05.2023 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державному реєстру Іпотек відомості про спірний будинок відсутні (а.с. 23). Враховуючи наведене, та оскільки житловий будинок з господарським будівлями та надвірними спорудами за [ADDRESS] побудований до 05 серпня 1992 року, він не підлягає прийняттю в експлуатацію, то виданий на нього технічний паспорт та відомості з погосподарської книги свідчать про набуття [PERSON] права власності на нього. Проте, як зазначено у п. 3.3. згаданого вище Листа ВССУ, перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, суд дійшов до висновку, що позивач як спадкоємець другої черги майна покійної, підставно просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, так як інший правовий механізм оформлення таких прав відсутній. При цьому сам факт відсутності правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про оформлення права власності, за умов доведення таких обставин як належність спадкодавцю цього майна. Враховуючи зазначені обставини та беручи до уваги, що відповідач при вирішенні справи поклався на розсуд суду, на момент відкриття спадщини вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами належав спадкодавиці [PERSON] , інших спадкоємців, окрім позивача, які у визначений законом термін вчинили будь-які дії, що свідчать про прийняття ними спадщини після смерті [PERSON] , немає, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав. Відтак, позов необхідно задовольнити, визнавши за позивачем, як спадкоємцем за законом другої черги, який прийняв спадщину у встановленому\~законом порядку, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами. Клопотання позивача, заявлене у позовній заяві про залишення судових витрат по справі за ним, підлягає до задоволення.

Outcome: approved