Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

16.05.2023 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором, мотивуючи свій позов тим, що 17.04.2022 року між сторонами було укладено договір про надання інформаційно-консультаційних послуг ( далі\~Договір), відповідно до якого позивач ( виконавець) зобов`язався за завданням відповідача ( замовник) надати інформаційно-консультаційні послуги щодо інформування замовника про наявні, на момент укладення Договору, на ринку праці, у тому числі за кордоном, вакансії працевлаштування, інформацією щодо яких володіє виконавець, а замовник зобов`язався оплатити виконавцеві зазначені послуги. Відповідно до пункту 1.4 Договору зобов`язання виконавця за даним договором вважаються виконаними належним чином з моменту доведення до відома замовника інформації. Згідно пункту 2.3. Договору, сторони посвідчують надання виконавцем послуг замовнику шляхом підписання акту про надання інформаційно-консультаційних послуг. Відповідно до пункту 4.2 Договору факт надання послуг посвідчується Актом про надання інформаційно-консультаційних послуг, який є невід`ємним додатком до даного Договору. 17.04.2022 року сторони склали та підписали Акт про надання інформаційно-консультаційних послуг, яким засвідчили, що виконавець у повному обсязі виконав свої зобов`язання за Договором, а у замовника немає претензій щодо якості та обсягу наданих послуг. ТОВ « ЛАРО ПЕРСОНАЛ» належним чином та у повному обсязі виконало свої зобов`язання за Договором. Згідно з пунктами 3.1., 3.2. Договору замовник зобов`язалася сплатити виконавцеві за даним договором 11 500 гривень 00 копійок з моменту підписання акту про надання інформаційно-консультаційних послуг до 1 липня 2022 року, але зобов`язання за договором не виконала, внаслідок чого, з урахуванням прострочення [PERSON] зобов`язання з оплати послуг за договором, у позивача виникло право вимоги сплати суми боргу у розмірі 11 500 грн, а також 3% річних у розмірі 293, 96 грн та інфляційних втрат у сумі 1275, 90 гривень. Крім того, сторонами у Договорі була передбачена неустойка у вигляді штрафу у відповідності до частини 2\~статті 549 ЦК України, сума якої складає 4 600 грн. Ухвалою судді від 17 травня 2023 року відкрито провадження у справі призначено розгляд у порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомлені сторони. Беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлена про строк подання відзиву та не подала відзив, суд\~ ухвалює заочне рішення по справі. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З досліджених доказів суд встановив наступні фактичні обставини: Між ТОВ « ЛАРО ПЕРСОНАЛ» та [PERSON] був укладений Договір № б/н від 17 квітня 2022 року, згідно умов якого ТОВ « ЛАРО ПЕРСОНАЛ» зобов`язалося за завданням [PERSON] надати інформаційно-консультаційні послуги щодо інформування замовника про наявні, на момент укладення договору, на ринку праці, у тому числі за кордоном, вакансії працевлаштування, інформацією щодо яких володіє виконавець, а замовник зобов`язався оплатити виконавцеві зазначені послуги. Загальна вартість наданих послуг становить 11 500 гривень. Позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, має право на здійснення таких видів економічної діяльності, як, зокрема, 78.10\~«діяльність агентств працевлаштування»; 78.20\~« діяльність агентств тимчасового працевлаштування»; 78.30\~« інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами». На час укладення Договору сторонами була досягнута у письмовій формі згода за всіма істотними умовами договору, вказано розміри штрафів у разі прострочення замовником виконання зобов`язань щодо оплати послуг та досягнута домовленість щодо їх виконання, про що свідчить підпис відповідачки із зазначенням про ознайомлення та згоду останньої з умовами договору. З Акту про надання інформаційно-консультаційних послуг від 17.04.2022 року встановлено, що виконавець передав, а замовник прийняв послуги, що були надані виконавцем. Цим актом сторони засвідчують, що виконавець у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг № б/н від 17 квітня 2022 року, а у замовника немає претензій щодо якості та обсягу наданих послуг. Встановлені обставини підтверджуються: Договором б/н про надання інформаційно-консультаційних послуг від 17.04.2022 року, Актом про надання інформаційно-консультаційних послуг від 17.04.2022 року, Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. При розгляді справи встановлено, що відповідачем не виконані зобов`язання за Договором б/н про надання інформаційно-консультаційних послуг від 17.04.2022 року щодо погашення суми заборгованості та не надано суду доказів її погашення, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 17669, 86 грн., в тому числі: 11500 грн. основна заборгованість за Договором; неустойка у вигляді штрафу\~4 600 грн; 3% річних від простроченої суми\~293, 96 грн; інфляційні втрати\~1275, 90 грн. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Згідно частини 2\~статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно частини 1\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони,\~або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до частини 1\~статті 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона ( виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони ( замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно\~статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Частина 1\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 526,530,610, частиною першою статті 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання). Згідно частини 1\~статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Проаналізувавши зібрані і досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, ураховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку, що, не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним Договором, відповідачка порушила зазначені вище норми законодавства та умови Договору. Частиною 1\~статті 625 ЦК України\~передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що зобов`язання за Договором про надання інформаційно-консультаційних послуг відповідач не виконала, доказів погашення заборгованості суду не надала. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідачки 11500 грн. основної суми боргу ґрунтується на законі та підлягає до задоволення. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне. У відповідності до частини 2\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виконаний позивачем розрахунок 3% річних в сумі 293, 96 грн. та інфляційних втрат в сумі 1275, 90 грн, проведений у відповідності до частини 2\~статті 625 ЦК України. У відповідності до частини 1\~статті 549 ЦК України\~неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( частина 2\~статті 549 ЦК України). Згідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2020 року у справі № N 591/3176/17, провадження N 61-47158св18,неустойка\~це конструкція, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення ( мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та в § 2 глави 49\~ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка ( штраф чи пеня) може бути передбачена для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням зобов`язання. В пункті 3.4. Договору № б/н від 17.04.2022 року зазначено, що у випадку прострочення замовником виконання зобов`язання щодо оплати послуг більш як на 15 днів, замовник зобов`язаний сплатити виконавцеві штраф у розмірі 10% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. В пункті 3.4.1. Договору № б/н від 17.04.2022 року зазначено, що у випадку прострочення замовником виконання зобов`язання щодо оплати послуг більш як на 30 днів, замовник зобов`язаний сплатити виконавцеві штраф в розмірі 40% від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Оскільки відповідачкою прострочено виконання зобов`язання щодо оплати послуг більше як на 30 днів, відтак позивачем нараховано 4 600,00 грн штрафу. Крім того,суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»\~доповнено, серед іншого,\~розділ "\~Прикінцеві та\~перехідні положення" Цивільного кодексу\~України пунктом 18, згідно якого\~у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит ( позику) банком або іншим кредитодавцем ( позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця ( позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка ( штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем ( позикодавцем). Системний аналіз вищенаведеної норми\~ЦК України\~( пункт 18\~розділу " Прикінцеві та перехідні положення")\~дає підстави для висновку, що звільнення від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки ( штрафу, пені) за таке прострочення, відповідно до вимог\~Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», поширюється лише на договори позики (кредиту). Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача нараховані ним: 3% річних у розмірі 293, 96 грн., інфляційні втрати у сумі 1275, 90 грн., штрафу у сумі 4600 гривень, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Відповідно до статті 141\~ЦПК України судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору, слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved