Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] (далі - заявник) звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності диплома, посилаючись на те, що вона з квітня 2021 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В травні 2023 року при звірці даних пенсійної справи заявника з даними системи персоніфікованого обліку індивідуальних відомостей застрахованої особи заявнику стало відомо, що при призначені їй пенсії до страхового стажу не було враховано період навчання у технікумі. Спеціаліст відділу обслуговування громадян № 15 Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області пояснила заявнику, що в поданих нею документах для призначення пенсії, а саме: дипломі [NUMBER] , свідоцтві про укладення шлюбу, паспорті громадянина України наявні розбіжності. Для вирішення даного питання заявнику було рекомендовано звернутись до суду. У 1978 році заявник « [PERSON] вступила на навчання до Житомирського технікуму радянської торгівлі. 06 червня 1980 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». У червні 1980 році заявник закінчила навчання у Житомирському технікумі радянської торгівлі та 28 червня 1980 року отримала диплом [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . 14 жовтня 1997 року Попільнянським РВ УМВС України в Житомирській області заявнику було видано паспорт громадянина України в якому прізвище заявника вказане як « [PERSON] ». В довідці про присвоєння ідентифікаційного номеру прізвище заявника також вказане « [PERSON] ». Через розбіжності у написанні прізвища заявника у свідоцтві про шлюб (прізвище вказане « [PERSON] ») та паспорті громадянина України (прізвище вказане « [PERSON] »), ГУ ПФУ в Житомирській області не визнає, що диплом [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] належить заявнику [PERSON] . Заявник вважає, що помилка у написані прізвища допущена посадовими особами Попільнянського РВ УМВС України в Житомирській області при видачі їй паспорта громадянина України є наслідком довільного перекладу з російської мови прізвища « [PERSON] », яку використовували при заповнені документів за часів УРСР, на українську мову. У зв`язку з цим до страхового стажу заявника не зараховано два роки навчання у технікумі. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить їй отримувати пенсію у належному розмірі відповідно до наявного страхового стажу. Заявник просить встановити факт, що диплом [NUMBER] , виданий [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер 2556, належить [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] . Заявник в судове засідання не з`явилась, в заяві просила справу розглядати без її участі. Частина 3 статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно роздруківки відстеження поштового відправлення, з якої вбачається, що поштове відправлення вручено за довіреністю 06.07.2023 року, про причини неявки суд не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті відповідно ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 14 жовтня 1997 року Попільнянським РВ УМВС України, заявник зазначена як [PERSON] , [INFO] /а.с. 2/. Відповідно до довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, виданої 28 січня 2000 року Попільнянською міжрайонною державною податковою інспекцією, ідентифікаційний номер одержала [PERSON] /а.с. 3/. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 18 квітня 1961 року Попільнянською сільською радою Житомирської області, [PERSON] народилась [INFO] , запис за № 10 /а.с. 4/. Як вбачається з свідоцтва по укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 06 червня 1980 року Попільнянською сільською радою Попільнянського району, [PERSON] 06 червня 1980 року уклала шлюб з [PERSON] , прізвище дружини після укладення шлюбу « [PERSON] », запис за № 12 /а.с. 5/. Відповідно до Диплома серії [NUMBER] , виданого 28 червня 1980 року, реєстраційний № [NUMBER] , [PERSON] в 1978 році вступила до Житомирського технікуму радянської торгівлі і в 1980 році закінчила повний курс названого технікуму по спеціальності товарознавство та організація торгівлі промисловими товарами. Рішення Державної кваліфікаційної комісії від 28 червня 1980 року [PERSON] присвоєно кваліфікацію товарознавця /а.с. 6/. Згідно Трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 23 лютого 1981 року, видана на ім`я [PERSON] , [INFO] , освіта середня спеціальна, професія товарознавство /а.с. 7-10/. У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення. Так, відповідно до вимог глави 6 розділу ІV ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядає суд за місцем проживання заявника. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, передбачає, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. Вимога пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 273 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до норм статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Таким чином, дослідивши матеріали справи та наданні докази, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту належності диплома, підлягає задоволенню.

Outcome: approved