Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

У березні 2023 року ТОВ «Кредитсервіс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 75 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 03.02.2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 210203-003, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 30 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності і платності строком до 03.02.2022 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та комісії. Також умовами договору було визначено, що погашення тіла кредиту та нарахованих відсотків за його користування буде здійснюватися щомісячними платежами у порядку відповідно до умов договору. Взяті на себе зобов`язання кредитодавець виконав, надавши відповідачеві кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених договором. Відповідач належним чином умови договору припинив виконувати, заборгованість за кредитом та нараховані відсотки за користування кредитними коштами у встановленому договором порядку не погашає. Станом на 14.12.2022 року непогашена заборгованість відповідача за кредитним договором № 210203-003 від 03.02.2021 року становить 75 000,00 гривень, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 27500,00 гривень, прострочена заборгованість за процентами - 45250,00 гривень, строкова заборгованість за процентами - 2250,00 гривень. За таких обставин позивач просить суд стягнути з відповідача на користь кредитодавця заборгованість за кредитними договором у загальному розмірі 75 000,00 гривень а також, понесені банком судові витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 2 684,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 7000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Згідно ч.2 ст.281 розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 03.02.2021 року між ТОВ «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 210203-003, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н82927 (а.с.7). Відповідно до положень Договору кредитодавець надав позичальнику кредит у сумі 30000,00 гривень. Договором погоджено, що погашення кредитної заборгованості здійснюється щомісячними платежами до 10 числа кожного місяця включно. Плата за користування кредитом складає 7,5 % в місяць від початкової суми кредиту, а реальна річна процента ставка становить 97,5 %. Крім щомісячних процентів, стягується разовий процент у розмірі 7,5 % від початкової суми кредиту. Разовий процент стягується із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок відповідача. Відповідач, в свою чергу, зобов`язаний повернути кредит та здійснити плату за його користування до 03.02.2022 року, але, в будь-якому разі, договір діє до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 27750,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 292 від 03.02.2021 року про перерахунок суми кредиту на визначений в кредитному договорі рахунок, з вирахуванням комісії 7,5 % за оформлення кредиту у розмірі 2250,00 грн. (а.с.22). Проте, відповідач не виконує належним чином свої зобов`язання та не дотримується терміну повернення наданого йому кредиту. З метою досудового врегулювання спору позивачем було направлено на адресу місця реєстрації відповідача досудову вимогу № 2022/1061 від 27.12.2022 року, що підтверджується описом вкладення у лист та витягом із сайту Укрпошти за номерами відправлення, однак заборгованість не була сплачена (а.с.18, 19, 20-21). Згідно з наданим розрахунком, у відповідача за вказаним кредитним договором станом на 14.12.2022 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 75 000,00 грн., з яких: - 27500,00 грн. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; - 45 250,00 грн. - прострочена заборгованість за процентами; - 2250,00 грн. - строкова заборгованість за процентами. Зобов`язання, згідно ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509,526,1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надав суду жодного доказу належного та допустимого у відповідності до ст.ст.77,78 ЦПК України, що підтверджують обставини на яких ґрунтуються заперечення проти позову. За таких обставин, суд вважає можливим позов задовольнити та стягнути з відповідача борг за кредитним договором №210203-003 від 03.02.2021 року за період з 03.02.2021 року по 14.12.2022 року, який згідно розрахунку заборгованості станом на 14.12.2022 року становить суму у розмірі у розмірі 75 000,00 грн., з яких: -27500,00 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; -45 250,00 грн. прострочена заборгованість за процентами; -2250,00 грн. строкова заборгованість за процентами. Окрім того, у своїй позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати, які складаються із суми судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Згідно положень ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, а також витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, представником позивача надано до суду копію договору про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 року, копію акту приймання-передачі справ на надання правової допомоги від 25.01.2023 року, копію акту №5 приймання-передачі наданої правової допомоги із описом наданих послуг за Договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25.01.2023 року, платіжне доручення №4210 від 10.02.2023 року про оплату вартості наданих послуг за даним актом у розмірі 7000,00 грн. Судом встановлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок таких витрат поданий представником відповідача вчасно, їх розмір належним чином підтверджено відповідними документами, а тому, витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 2684,00 грн., сплата якого підтверджується проведеною банком платіжною інструкцією № 1314 від 19.01.2023 року (а.с.6).

Outcome: approved