Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

ДКП «Луцьктепло» звернулося в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року №577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку. Відповідачі, які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] є споживачами послуг по теплопостачанню, що надаються ДКП «Луцьктепло» у вказану квартиру. Свого обов`язку по оплаті житлово-комунальних послуг відповідачі належним чином не виконували, а тому станом на 01.02.2023 за їхнім особовим рахунком утворилась заборгованість по теплопостачанню за період з жовтня 2015 року по грудень 2022 року в розмірі 15 459,33 грн. На підставі ст. 625 ЦК України відповідачам за несвоєчасне внесення плати за отримані послуги, на всю суму заборгованості нараховано інфляційні та три відсотки річних, що враховані у вищевказану суму. З врахуванням наведеного позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь суму заборгованості за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 15 459,33 грн. та судові витрати в справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20.03.2023 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. 22.05.2023 на адресу суду представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути солідарно з відповідачів борг на надані послуги по теплопостачанню в розмірі 12 807,27 грн за період з жовтня 2016 року по грудень 2022 року включно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказав на невірні розрахунки та на неналежне надання послуг, просив застосувати строки позовної давності та з цих підстав відмовити в позові. Представник позивача Нечай Б.Б. в судове засідання не з`явився, подав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, по невідомій суду причині, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляд у справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а укладання договору про надання послуг є обов`язком обох сторін. Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо) (п. 1 ч. 1ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Статтею 68 ЖК України передбачено обов`язок наймача своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги, які, відповідно до вимог ст. 67 ЖК України, включають послуги по наданню теплової енергії. Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Суд встановив, що відповідачі мають зареєстроване місце проживання в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується що підтверджується відомостями підрозділу УДМС України у Волинській області (а.с.13-15). Позивач у вказану квартиру надає послуги по теплопостачанню, що стверджується уточненим розрахунком нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання. З даного уточненого розрахунку також вбачається, що за період з жовтня 2016 року по грудень 2022 року у відповідачів виникла заборгованість перед ДКП «Луцьктепло» за теплопостачання в розмірі 12 807,27 грн (а.с.37-41). За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до положень ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні відповідач [PERSON] просив застосувати строки позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 257ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Частини третя та четверта статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Вказаний висновок щодо строку позовної давності наведено в постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження № 61-21807св19. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд задовольняє клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено Таким чином згідно із розрахунками представника позивача, перевірених судом, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів: заборгованість починаючи з березня 2020 року в розмірі 2 486,47 грн, оскільки вони пред`явлені в межах строку позовної давності. Обраховуючи заборгованість за цей період, суд виходить з розрахунків наданих представником позивача та представником відповідача. Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підлягає до частково задоволення, з відповідачів слід стягнути солідарно в користь позивача встановлену суму заборгованості за надані комунальні послуги по теплопостачанню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 2 684 грн. підтверджується платіжним дорученням. Враховуючи те, що задоволено позов частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача суму понесених судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 521,09 грн. по 173,70 грн. з кожного пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 12,77,81,141,247,259,263-268, 280,354 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 509 ЦК України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», суд,-

Outcome: partial