Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

В листопаді 2021 р. позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати майнові права та обов`язки забудовника за [PERSON] \-вичем у порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , визнати майнові права та обов`язки забудовника за [PERSON] у порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , припинити право власності [PERSON] на житловий будинок літ.А, який розташований за адресою: [ADDRESS] та скасувати запис про державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок літ.А, який розташований за адресою: [ADDRESS] , вчиненого держа\-вним реєстратором Ільющенковим Сергієм Олександровичем, Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області 18.11.2019, номер запису про право власності 34240391, визнати недійсним Іпотечний договір від 26.01.2021, укладений між [PERSON] у якості Іпотекодавця та [PERSON] у якос\-ті Іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріаль\-ного округу Едемською-Фастовець О.О., зареєстрований у реєстрі за № 143 та запису про державну реєстрацію обтяження житлового будинку літ.А, який розташований за адре\-сою: [ADDRESS] , вчиненого приватним нотаріусом Едемською-Фастовець О.О. Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області 26.01.2021, номер запису про обтяження 40270722, суб`єкт обтяження [PERSON] \-рівна, стягнути з [PERSON] на користь Позивачів судовий збір у розмірі 13 039,54 (тринадцять тисяч тридцять дев`ять гривень) грн. 54 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп., стягнути з [PERSON] на користь Позивачів судовий збір у 13 039,54 (тринадцять тисяч тридцять дев`ять гривень) грн. 54 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. В позові зазначили, що [INFO] помер батько позивачів, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 07.02.2016 Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області. Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 12.03.1992 № 65/23, батьку позивачів, [PERSON] , була виділена у користування земельна ділянка площею 800 кв. м. по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудував житловий будинок літ. А-2, а також господарські будівлі та споруди. Згідно технічного паспорту, складеного ОП «ЗМБТІ» 17.09.2009 року, користувачем будинку є [PERSON] , житловий будинок літ. А-2 по [ADDRESS] побудовано у 1993 році та він позначений як недобудований. В експлуатацію даний будинок не приймався, право власності на нього на момент відкриття спадщини не було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. За приписами ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, до складу спадщини після [PERSON] увійшли майнові права забудовника на житловий будинок літ. А-2 та господарські будівлі і споруди по [ADDRESS] . Нормами ст.1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] заповіт не складав. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців по-передньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадко-давця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з под-ружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки за життя батько позивачів заповіт не складав, після його смерті, спадкоємцями першої черги за законом є: діти - [PERSON] та [PERSON] , дружина (мачуха позивачів) - [PERSON] , батько (дід позивачів) - [PERSON] . Заявою від 01.09.2016 дід позивачів, [PERSON] , відмовився від спадщини після померлого [INFO] сина [PERSON] на користь сина спадкодавця [PERSON] 29 липня 2016 року, мачуха позивачів [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Едемської-Фастовець О.О. для оформлення спадкових прав щодо майна [PERSON] , за її заявою було заведено спадкову справу № 43/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44623449 від 29.07.2016. 19.08.2016, [PERSON] та [PERSON] також подали приватному нотаріусу Едемській-Фастовець О.О. заяви про прийняття спадщини за законом після [PERSON] 11 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Єдемської-Фастовець О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] . Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 677/02-31 від 19.10.2016 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують склад спадкового майна. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно,3/4 житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] змушена була звернутись до суду із позовом про визнання прав забудовника житлового будинку літ. А-2 та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . За позовною заявою [PERSON] було відкрито провадження у цивільній справі № 334/8649/16-ц. Мачуха позивачів, [PERSON] також звернулась до Ленін-ського районного суду м. Запоріжжя із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом. У зустрічному позові [PERSON] визнала ту обставину, що їй відомо та вона не заперечує того факту, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після батька [PERSON] , що 19.08.2016 [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. У зустрічному позові [PERSON] вказувала, що оскільки будинок не введений в експлуатацію то за нею може бути визнано право власності на 1/4 частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] . У процесі розгляду справи № 334/8649/16-ц позивачі, [PERSON] та [PERSON] намагались досягти згоди з [PERSON] щодо мирного вирішення спору та поділу спадкового майна. Неодноразово вони намагались погодити текст мирової угоди, згідно якої [PERSON] набуває права забудовника в цілому на житловий будинок [ADDRESS] , а вона у свою чергу сплачує [PERSON] грошову компенсацію за його права на частку будинку у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США, а [PERSON] сплачує компенсацію за її права на частку будинку у сумі, еквівалентній 5 000 доларів США. Проте, позивачі з [PERSON] так і не досягай згоди щодо мирного вирішення спору. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2021 по справі № 334/8649/16-ц первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. Наприкінці весни 2021 року [PERSON] та [PERSON] стало відомо, що в той час, коли вони узгоджували текст мирової угоди у справі № 334/8649/16-ц, їхня мачуха [PERSON] отримала новий технічний паспорт та акт № 2019-267 від 18.11.2019, на підставі якого державним реєстратором Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області було проведено за нею реєстрацію права власності в цілому на житловий будинок літ. А по [ADDRESS] . Також до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено інформацію про отримання [PERSON] . Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ЗП № 101201223199 від 23.12.2020 та технічного паспорту від 14.12.2020. Тобто, [PERSON] набула та зареєструвала за собою право власності на житловий будинок по [ADDRESS] як на новостворене нерухоме майно, в порядку ст. 331 ЦК України. Також, [PERSON] та [PERSON] , виявили, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис про обтяження житлового будинку по [ADDRESS] на підставі договору іпотеки № 143 від 26.01.2021, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Едемською-Фастовець О.О., обтяжувач - [PERSON] . Після виявлення вказаної інформації, [PERSON] та [PERSON] , звернулись до Запорізького районного управління ГУНП в Запорізькій області із заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, кваліфікованого за ст. 190 КК України як шахрайство. На підставі їх заяви до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено інформацію про вчинене кримінальне правопорушення, номер кримінального провадження 12021087050001130 від 22.10.2021. Відповідно до розрахунку, здійсненого за допомогою калькулятора вартості об`єкта нерухомості, ринкова вартість житлового будинку [ADDRESS] становить 169 937 доларів США, відповідно ринкова вартість належних позивачам 3/4 частин даного будинку становить 127 452 доларів США. У [PERSON] відсутні правові підстави набуття права власності на житловий будинок по [ADDRESS] як на новостворене нерухоме майно, оскільки вона не виготовляла (не створювала) дане майно. Житловий будинок був побудований батьком позивачів, [PERSON] на відведеній йому земельній ділянці у 1993 році, в той час як їх батько та [PERSON] одружились та стали вести спільне господарство лише у 2012 році. Єдиною підставою для набуття [PERSON] прав на житловий будинок могло бути спадкування, проте вона свідоцтво про право власності в порядку спадкування не отримувала, так само відсутнє рішення суду про визнання за нею майнових прав забудовника на житловий будинок літ. А-2 по [ADDRESS] , який на час відкриття спадщини був недобудованим. Оскільки [PERSON] неправомірно набула право власності на житловий будинок літ. А-2 по [ADDRESS] , її право власності має бути припинено із скасуванням державної реєстрації права власності, відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не мала правомочностей з передачі даного майна в іпотеку, з метою забезпечення виконання зобов`язань. З цих підстав Іпотечний договір від 26.01.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Едемською-Фастовець О.О., зареєстрований у реєстрі за № 143 має бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, як такий, що суперечить нормам ст.583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Як наслідок визнання недійсним договору іпотеки має бути припинено обтяження житлового будинку та скасована державна реєстрація обтяження, відповідно до ч. З ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідач [PERSON] надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що 26.01.2021 року вона уклала з [PERSON] в простій письмовій формі Договір позики у сумі 1 360 000 (один мільйон триста шістдесят тисяч) гривень, шляхом особистої передачі коштів до 26.02.2022 року, включно. 26.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Єдемською-Фастовець О.О., за реєстровим № 143. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, літ. А. загальною площею 284,8 кв.м., житловою площею 121,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ), Вказане нерухоме майно є власністю Іпотекодавця і належить їй на праві приватної власності на підставі Акту, № 2019-267 від 16.11.2019 року виданого ТОВ «АМД БУДПРОЕКТ» та декларацією про готовність об`єкта до експлуатації№ ЗП 101201223199, виданої Департаментом Державної архітектурнобудівельної інспекції у Запорізькій області від 23.12.2020 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2019 року, номер запису про право власності 34240391 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1976204623101; земельна ділянка, кадастровий номер 2310100000:04:027:0581, площею 0,095 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), Вказане нерухоме майно є власністю Іпотекодавця і належить їй на праві приватної власності на підставі Рішення Запорізької міської ради від 26.08.20220 року, номер запису про право власності 38359678, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2177537323101 За домовленістю сторін предмет іпотеки оцінюється у сумі 1 360 000,00 (один мільйон триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. У відповідача [PERSON] виникло право власності на підставі правовстановлюючих документів, які пройшли державну реєстрацію у встановлений законами України спосіб і підтверджують законність його набуття. Крім того права забудовника реалізуються саме до введення об`єкта нерухомості в експлуатацію та його державної реєстрації, а до цього часу не існує самого об`єкта нерухомості. Підтвердженням цього є те, що при відкритті спадщини після смерті спадкодавця нотаріусом Єдемською-Фастовець О.О., не було видано Свідоцтво на спадщину спадкоємцям у зв`язку з відсутністю самого майна. [PERSON] , з 15.06.2012 року знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] [INFO] до його смерті [INFO] . Вже після смерті свого чоловіка [PERSON] , за власні кошти добудувала житловий будинок літ. А. загальною площею 284,8 кв.м., житловою площею 121,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] та набула на нього право приватної власності на підставі Акту, № 2019-267 від 16.11.2019 року виданого ТОВ «АМД БУДПРОЕКТ» та декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП 101201223199, виданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області від 23.12.2020 року. На момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] у 2016 році в Державному реєстрі нерухомого майна та їх обтяжень не було в наявності зареєстрованого права власності на житловий будинок [ADDRESS] за покійним спадкодавцем. Тобто відсутність спадкового майна в даному випадку житлового будинку [ADDRESS] взагалі виключає його спадкування. Крім того, з моменту смерті [PERSON] 02.03.2016 року до подання позовної заяви в Ленінський районний суд м. Запоріжжя 25.11.2021 року минуло 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців 22 (двадцять два) дні. Просить суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, застосувати строк позовної давності. Представник позивачів надала суду відповідь на відзив, в якому вказала, що у [PERSON] відсутні правові підстави набуття права власності на житловий будинок по [ADDRESS] як на новостворене нерухоме майно, оскільки вона не виготовляла (не створювала) дане майно. Житловий будинок був побудований батьком позивачів, [PERSON] на відведеній йому земельній ділянці у 1993 році, в той час як їх батько та [PERSON] одружились та стали вести спільне господарство лише у 2012 році. Єдиною підставою для набуття [PERSON] прав на житловий будинок могло бути спадкування, проте вона свідоцтво про право власності у порядку спадкування не отримувала, так само відсутнє рішення суду про визнання за нею майнових прав забудовника на житловий будинок літ. А-2 по [ADDRESS] , який на час відкриття спадщини був недобудованим, то вона не мала правомочностей з передачі даного майна в іпотеку, з метою забезпечення виконання зобов`язань. З цих підстав Іпотечний договір від 26.01.2021, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Едемською-Фастовець О.О., зареєстрований у реєстрі за № 143 має бути визнаний недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, як такий, що суперечить нормам ст.583 ЦК України та ст. 5 Закону України «Про іпотеку». На думку позивачів, на користь недобросовісності Відповідача 2 свідчить занижена оцінка предмету іпотеки (1 360 000, 00 грн. - на 26.01.2021 еквівалент 48 000 доларів США) та занижена експертна грошова оцінка житлового будинку (1 599 178, 00 грн. - на 26.01.2021 еквівалент 56 700 доларів США). Вважають, що строк позовної давності ними пропущений не був, оскільки майнові права та обов`язки забудовника на 3/4 житлового будинку по [ADDRESS] належать Позивачам з моменту відкриття спадщини, а необхідність їх судового захисту зумовлена протиправними діями з боку Відповідачів, крім того, в процесі розгляду справи № 334/8649/16-ц позивачі, [PERSON] та [PERSON] намагались досягти згоди з [PERSON] щодо мирного вирішення спору та поділу спадкового майна і тільки 26.04.2021 року ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя по справі № 334/8649/16- ц первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2021 року відкрито загальне позовне провадження в справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 18 липня 2022 року витребувано у приватного нотаріуса ЗМНО Едемської-Фастовець О.О. копію спадкової справи, закрито підготовче провадження. На виконання ухвали суду від 18.07.2022 року, 01.08.2022 року приватний нотаріус ЗМНО Едемська-Фастовець О.О. надіслала копію спадкової справи №43 за 2016 рік після померлого [INFO] [PERSON] . В судове засідання позивачі не прибули, представник позивачів адвокат Саланська І.Л. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Гончаренко П.П. у задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат Білицький Є.М. надав письмовий відзив на позовну заяву та пояснення, з яких вбачається, що відповідач заявлені позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Третя особа\~в судове\~засідання не\~прибула, приватний нотаріус ЗМНО Едемська-Фастовець О.О. надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.\~9\~Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть серія [NUMBER] від 07 липня 2016 року, виданим Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (т.1 а.с.17). Рішенням Виконавчого комітету Ленінської районної Ради народних депутатів від 12.03.1992 № 65/23, батьку позивачів, [PERSON] , була виділена у користування земельна ділянка площею 800 кв. м. по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку (т.1 а.с.23). [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудував житловий будинок літ. А-2, а також господарські будівлі та споруди. Згідно технічного паспорту, складеного ОП «ЗМБТІ» 17.09.2009 року, користувачем будинку є [PERSON] , житловий будинок літ. А-2 по [ADDRESS] побудовано у 1993 році та він позначений як недобудований (а.с.21-22). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки за життя батько позивачів заповіт не складав, після його смерті, спадкоємцями першої черги за законом є: діти - [PERSON] та [PERSON] , дружина (мачуха позивачів) - [PERSON] , батько (дід позивачів) - [PERSON] . Заявою від 01.09.2016 дід позивачів, [PERSON] , відмовився від спадщини після померлого [INFO] сина [PERSON] на користь сина спадкодавця [PERSON] 29 липня 2016 року, мачуха позивачів [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Едемської-Фастовець О.О. для оформлення спадкових прав щодо майна [PERSON] , за її заявою було заведено спадкову справу № 43/2016, що підтверджується копією спадкової справи № 43/2016 від 29.07.2016 року. 19.08.2016, [PERSON] та [PERSON] також подали приватному нотаріусу Едемській-Фастовець О.О. заяви про прийняття спадщини за законом після [PERSON] (т.1 а.с.77-117). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до роз`яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Оскільки земельна ділянка була виділена Спадкодавцеві саме для індивідуального будівництва житлового будинку, даний житловий будинок не може вважатися самочинним. Для оформлення права власності на цей об`єкт, позивачу необхідно використати надані спадкодавцеві права забудовника. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права і обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Як роз`яснено в листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. 11 жовтня 2016 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Єдемсь- кої-Фастовець О.О. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після [PERSON] - житловий будинок [ADDRESS] . Проте постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 677/02-31 від 19.10.2016 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують склад спадкового майна. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, 3/4 житлового будинку [ADDRESS] , [PERSON] змушена була звернутись до суду із позовом про визнання прав забудовника житлового буди-нку літ. А-2 та господарських будівель і споруд по [ADDRESS] . За позовною заявою [PERSON] було відкрито провадження у цивільній справі № 334/8649/16-ц. Відповідач [PERSON] також звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали в порядку спадкування за законом. У зустрічному позові [PERSON] визнала ту обставину, що їй відомо та вона не заперечує того факту, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями після батька [PERSON] , що 19.08.2016 [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. У зустрічному позові [PERSON] вказувала, що оскільки будинок не введений в експлуатацію то за нею може бути визнано право власності на 1/4 частку будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.26-27). Як пояснив, у судовому засіданні, представник позивачів, у процесі розгляду справи № 334/8649/16-ц позивачі, [PERSON] та [PERSON] намагались досягти згоди з [PERSON] щодо мирного вирішення спору та поділу спадкового майна. Неодноразово вони намагались погодити текст мирової угоди, згідно якої [PERSON] набуває права забудовника в цілому на житловий будинок [ADDRESS] , а вона у свою чергу сплачує [PERSON] грошову компенсацію за його права на частку будинку у сумі, еквівалентній 10 000 доларів США, а [PERSON] сплачує компенсацію за її права на частку будинку у сумі, еквівалентній 5 000 доларів США. Проте, позивачі з [PERSON] так і не досягай згоди щодо мирного вирішення спору. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26.04.2021 по справі № 334/8649/16-ц первісний позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] залишено без розгляду. В період перебування вказаної справи в провадженні Ленінського районного суду м.Запоріжжя, 28.11.2019 року [PERSON] зареєструвала право власності на житловий будинок літ.А, по [ADDRESS] загальною площею 284,8 кв.м., житловою 121,2 кв.м (житловий будинок лі.А-2, сарай літ.В; фундамент під теплицю літ.Г, Хвіртку № 1; паркани № 2, 7, 8, 10, 11; ворота № 3, водопровід № 5; басейн № 6; підпірні стінки № 9, 12 на підставі Акту, № 2019-267 від 16.11.2019 року виданого ТОВ «АМД БУДПРОЕКТ» та декларацією про готовність об`єкта до експлуатації № ЗП 101201223199, виданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області від 23.12.2020 року, зареєстроване державним реєстратором виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенковим Сергієм Олександровичем. Також, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень було внесено інформацію про отримання [PERSON] . Декларації про готовність об`єкта до експлуатації серії ЗП № 101201223199 від 23.12.2020 та технічного паспорту від 14.12.2020. Тобто, [PERSON] набула та зареєструвала за собою право власності на житловий будинок по [ADDRESS] як на новостворене нерухоме майно, в порядку ст. 331 ЦК України. Нормами ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. За приписами ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Житловий будинок літ.А-2 по [ADDRESS] був побудований батьком позивачів, [PERSON] на відведеній йому земельній ділянці у 1993 році, що підтверджується копією технічного паспорту від 17.09.2009 року (т.1 а.с.21-22). [PERSON] та [PERSON] одружились та стали вести спільне господарство з 15 червня 2012 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 15 червня 2012 року, виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції (т.1 а.с.20). Єдиною підставою для набуття [PERSON] прав на житловий будинок могло бути спадкування, проте вона свідоцтво про право власності у порядку спадкування не отримувала, так само відсутнє рішення суду про визнання за нею майнових прав забудовника на житловий будинок літ. А-2 по [ADDRESS] , який на час відкриття спадщини був недобудованим. Вказані вище факти підтверджуються доказами, які наявні в матеріалах справи, а саме: копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] , копією технічного паспорту на недобудований будинок літ. А-2 по [ADDRESS] , копією рішення Ленінської районної ради народних депутатів від 12.03.1992 №65/23, копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №44623449 від 29.07.2016, копією постанови про відмову в нотаріальній дії №673/02-31 від 11.10.2016, копією зустрічної позовної заяви по справі №334/8649/16-ц та матеріалами спадкової справи, заведеної після [PERSON] . 26.01.2021 року [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі уклали Договір позики у сумі 1 360 000,00 (один мільйон триста шістдесят тисяч гривень 00 копійок), шляхом особистої передачі коштів до 26.02.2022 року, включно. 26.01.2021 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений нотаріусом Єдемською-Фастовець О.О., за реєстровим № 143. Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, літ. А. загальною площею 284,8 кв.м., житловою площею 121,2 кв.м., що розташований за адресою: [ADDRESS] ), Вказане нерухоме майно є власністю Іпотекодавця і належить їй на праві приватної власності на підставі Акту, № 2019-267 від 16.11.2019 року виданого ТОВ «АМД БУДПРОЕКТ» та декларацією про готовність об`єкта до експлуатації№ ЗП 101201223199, виданої Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області від 23.12.2020 року. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.11.2019 року, номер запису про право власності 34240391 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1976204623101; земельна ділянка, кадастровий номер 2310100000:04:027:0581, площею 0,095 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ), Вказане нерухоме майно є власністю Іпотекодавця і належить їй на праві приватної власності на підставі Рішення Запорізької міської ради від 26.08.2020 року, номер запису про право власності 38359678, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2177537323101. За домовленістю сторін предмет іпотеки оцінюється у сумі 1 360 000,00 (один мільйон триста шістдесят тисяч) гривень 00 копійок. Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Позов пред`явлений заінтересованими особами [PERSON] та [PERSON] , який не визнається сторонами правочину [PERSON] та [PERSON] . Відповідачами не надано суду доказів укладення письмового договору позики, який підписаний сторонами. Доказів того, що правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені частиною п`ятою статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, матеріали справи не містять. Нормами ч. 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. За змістом статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у фо-рмі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до норм ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). На а.с.224-230 міститься вимога [PERSON] до [PERSON] відповідно до ст.35 Закону України «Про іпотеку», яка отримана відповідачем [PERSON] та її відповідь на вимогу, в якій вона підтвердила факт отримання коштів та їх неповернення, у зв`язку із чим, вона баче єдину можливість виконати свої зобов`язання за договором позики тільки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за [PERSON] (а.с.231). Звідси можна зробити висновок, що відповідач [PERSON] позику не повернула, а [PERSON] не вжила заходів щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - то це є доказом недобросовісності відповідачів та укладенням Договору іпотеки без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, а лише з метою уникнення відповідачем [PERSON] негативних наслідків у вигляді позбавлення права власності на спірний житловий будинок. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувалодо порушення, шляхом застосування певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Судувід 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18),від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18). Отже, застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача. У частині першій та другій статті 2 ЦПК України визначено завданням цивільного судочинства справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Щодо пропуску позивачами строку позовної давності, то відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно віж часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За приписами ч.3 ст.1269 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи наведене, майнові права та обов`язки забудовника на 3/4 житлового будинку по [ADDRESS] належать Позивачам з моменту відкриття спадщини. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 по справі № 653/1096/16-ц дійшла правового висновку про те, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у Постанові від 06.08.2021 по справі № 910/20607/17 дійшов правового висновку про те, що оскільки наявність обтяження спірних квартир іпотекою передбачає заборону або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вважає, що позов ТОВ «КУА «Будівельні проекти» про визнання недійсним договору іпотеки та зняття заборони відчуження з виключенням відповідних записів з Державного реєстру іпотек є негаторним, оскільки спрямований на усунення перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Так, позовна давність не може поширюватися на вимоги про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України), оскільки в такому разі йдеться про так зване триваюче правопорушення. Отже, власник може пред`явити такий позов у будь-який час незалежно від того, коли почалося порушення його прав. Перша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Справедливого балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 23 січня 2014 року у справі EAST WEST ALLIA№CE LIMITED v. UKRAI№E, заява № 19336/04). Тобто у своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі. Такий висновок враховує інтереси позивачів як співвласників спірного нерухомого майна та баланс з правами й інтересами добросовісного набувача, оскільки за обставин, коли позивачі втратили майно на підставі недійсного правочину, законні права та інтереси позивачів як власників спадкового майна, переважають інтереси добросовісного набувача, який набуває право власності на майно лише у випадку, якщо згідно зі статтею 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього. Крім того, представником відповідача [PERSON] ,, адвокатом Гончаренко П.В., 05.07.2023 року до суду надані письмові пояснення разом з додатками (копія технічного паспорту). Відповідно до ст. 83 ч.3 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Оскільки відповідач [PERSON] та її представник адвокат Гончаренко П.В. у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не надали, надані у подальшому докази судом до уваги не приймаються. Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд доходить висновку про необхідність задоволення позову. Щодо стягнення з відповідача судових витрат судом встановлено. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що [PERSON] та [PERSON] дійсно понесли витрати на правничу допомогу, матеріали заяви не містять. Надані представником позивачів договори не є належним доказом таких витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі заявляють вимоги про стягнення з відповідачів судовий збір на загальну суму 26\~079,08 гривень, по 13\~039,54 з кожного. Проте, відповідно до банківських квитанцій №35757184, 35757377, 35757377, 35757280 від 24 листопада 2021 року, при звернені з позовом до суду, позивачами було сплачено судовий збір на загальну суму у розмірі 24\~233,08 гривень. Відтак у суду відсутні підтвердження щодо сплати позивачами суми судового збору у розмірі 26\~079,08 гривень, а тому такі вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі по 11\~662,54 з кожного.

Outcome: approved