Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача фінансових послуг за договором банківського рахунку та просить розірвати договір банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] та [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] , укладений між позивачем та відповідачем, розірвати кредитну угоду б/н від 19.12.2014р., укладену між позивачем та відповідачем. В обгрунтування позову зазначає про те, що 19.12.2014р. ним була подана заява про відкриття рахунку у відповідача, згідно якої отримав кредит у розмірі 13 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.11.2020р. №643/19422/19 стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість у розмірі 9 555,47 грн. згідно анкети-заяви від 19.12.2014р. Позивач [PERSON] виконав перед відповідачем обов`язок по сплаті коштів за рішенням суду та звернувся до банку із заявою про закриття банківського рахунку, однак відповідач відмовив у закритті, що, на думку позивача, є незаконним. Як зазначає позивач, відкритий клієнтом картковий рахунок повинен бути закритий за заявою клієнта в будь-який час в порядку, передбаченому нормами ст. 1075 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженій постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003р. №492. З огляду на вказані обставини просить розірвати договір банківського рахунку та кредитну угоду від 19.12.2014р. Відповідач надав письмові пояснення по суті спору та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку б/н від 30.02.2012р. У відповідності до вказаної Анкети-заяви позивач отримав кредитну картку № [NUMBER] та скористався кредитним лімітом у сумі 13 000,00 грн. Строк дії картки з травня 2017 року по травень 2021р. Свої грошові зобов`язання [PERSON] не виконав. Рішенням суду від 23.11.2020р. встановлено факт порушення умов Договору [PERSON] . У вказаній справі судовим рішенням лише частково стягнуто з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 555,47 грн., яка сплачена позивачем 02.06.2021р. При цьому, як вказує відповідач, наявність судового рішення про часткове задоволення вимог кредитора за певний період не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. На момент подачі даного позову в позивача існують невиконані грошові зобов`язання перед банком та нараховані відсотки в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України. Також, як зазначає відповідач, укладений з позивачем договір є змішаним договором і застосування до правовідносин лише ст. 1075 Цивільного кодексу України для розірвання договору в цілому є помилковим. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.04.2022р. відкрито провадження в даній справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості в їх сукупності, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. [PERSON] підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку в розмірі 13 000,00 грн. Дата підписання анкети-заяви проставлена ним як 30.02.2012р. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що такого дня як 30 лютого в календарі не існує. Зі сторони відповідача біля підпису проставлена дата підписання як 30.01.2012р. З огляду на встановлене, суд приходить до висновку, що, імовірно, при проставленні дати підписання зі сторони позивача ним була допущена технічна помилка. Вказанаанкета-заява містить анкетні дані відповідача, його контактну інформацію. Також в ній зазначено, що відповідач приєднується до Умов і правил надання банківських послуг Приватбанку, які разом з пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір про надання банківських послуг. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Частиною першою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями статті 638 Цивільного Кодексу України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У відповідності до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, за укладеним між позивачем та відповідачем Договором про надання банківських послуг, оформленим Анкетою-заявою, позивачу була видана картка за номером [NUMBER] . Доказів того, що позивачу була надана картка за номером [NUMBER] матеріали справи не містять. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.11.2020р. у справі №643/19422/19 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] позовні вимоги задоволені частково та стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 9 555,47 грн. згідно Анкети-заяви від 19.12.2014р. Позивач просить, зокрема, розірвати договір банківського рахунку [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] та [NUMBER] по банківській картці № [NUMBER] , укладений між позивачем та відповідачем, вказуючи про те, що він у повному обсязі сплатив заборгованість за рішенням суду, та надає до позову квитанцію №36 від 02.06.2021р. на суму 12 337,10 грн. та №37 від 02.06.2021р. на суму 1 311,90 грн. Відповідач при цьому заперечує факт виконання позивачем у повному обсязі грошових зобов`язань за укладеним з відповідачем договором про надання банківських послуг від 30.01.2012р. На підтвердження наявності заборгованості надає виписку за договором б/н за період 01.01.1999 - 24.05.2023р., дата складання 25.05.2023р., яка відображає наявність заборгованості в розмірі 71 796,64 грн. Разом з тим, із даної виписки не зрозуміло, за яким договором та яким рахунком відображені в ній обороти грошових коштів. Крім того, позивач просить розірвати укладену з відповідачем угоду б/н від 19.12.2014р., щодо чого суд відмічає про те, що за відсутності доказів укладення вказаної угоди, немає можливості розглянути вимоги про її розірвання. У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed