Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому вказала, що [INFO] у віці 78 років померла її тітка [PERSON] , яка мешкала у с. Ярешки Ярешківського старостинського округу Березанської міської ради Київської області. Вона є єдиною рідною племінницею померлої, і вказаний факт встановлений рішенням Баришівського районного суду від 25. 08. 2021 року. У встановлений законом термін вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] , але від нотаріуса дізналася про те, що померла заповідала усе своє майно [PERSON] . Заповіт було складено 06 листопада 2017 року і посвідчено секретарем виконавчого комітету Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області Бідюк В. В. Вважає, що вказаний заповіт є недійсним, оскільки на момент його складання та посвідчення [PERSON] не мала повний обсяг дієздатності внаслідок того, що мала захворювання, які заважали у повній мірі розуміти значення своїх дій, керувати ними, її волевиявлення не було вільним. [PERSON] хворіла на цукровий діабет, постійно вживала пігулки, мала слабке здоров`я. Крім того, заповіт підписаний не тіткою, а іншою особою. [PERSON] не є близькою особою померлої, а є її однофамільцем, ніколи тітку не доглядав, не допомагав їй по господарству, впливав на її психіку, не купував їй пігулки, маніпулював її діями у своїх інтересах, вимагав скласти на нього заповіт. Вказаний заповіт складений і посвідчений під впливом насильства з боку відповідача. Крім того, з тексту заповіту не вбачається, що він був підписаний саме [PERSON] , а не [PERSON] . Окрім того, вважає, що спірний заповіт посвідчений не вповноваженою на вчинення даної нотаріальної дії особою з тих підстав, що повноваження секретаря Ярешківської сільської ради Бідюк В. В. закінчилися за чотири роки до складання і посвідчення заповіту, і не були поновлені. Таким чином просить визнати недійсним заповіт, складений [PERSON] 06 листопада 2017 року, на ім`я [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 225, ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України. В судовому засіданні підтримала свої вимоги і пояснила, що відповідач [PERSON] насправді є родичем померлої, це її племінник, але він не доглядав тітку, тривалий час мешкав у м. Києві, займався своїми справами. Коли переїхав у с. Ярешки він маніпулював [PERSON] , забрав у неї телефон, виганяв з будинку, не пускав її відвідати тітку, вона навіть не знала, що та померла. Підтримує свої вимоги щодо визнання заповіту недійсним, оскільки тітка не розуміла значення свої дій внаслідок своєї хвороби. Відповідач надав відзив на позов, у якому вказав, що [PERSON] - це його двоюрідна тітка, яка проживала одна у с. Ярешки. У серпні 2015 року він переїхав у с. Ярешки, і на прохання [PERSON] допомагав їй по господарству, надавав посильну допомогу у всіх питаннях, пов`язаних з побутом, здійснив її поховання. Незадовго до своєї смерті вона йому повідомила, що склала на нього заповіт. Він ніколи не впливав на тітку для отримання спадщини, посилання позивачки на це є неправдивми та бездоказовим. В судових засіданнях позов не визнавав, пояснив, що у [PERSON] були погані відносини з [PERSON] , тітка казала, що боїться її, вони часто сварилися, і з 2016 року він почав доглядати за [PERSON] , допомагати їй по господарству. У 2017 році тітка була у нормальному стані, могла ще сама себе обслуговувати, тому вважає, що під час складання заповіту вона розуміла значення своїх дій. За півроку до смерті вона була лежача, він сказав [PERSON] , що тітка була в лікарні, але та її не відвідувала взагалі. Тітка вживала пігулки, але вони не впливали на її здатність розуміти значення своїх дій. Просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі. Представник відповідача - Березанської міської ради Броварського району Київської області до суду не з`явився, надав заяву, у якій просить розглядати справу за його відсутності. Представник 3-ї особи Ярешківського старостинського округу- за посвідченням староста Т. Г. Дика в судовому засіданні позов [PERSON] не визнала і пояснила, що як староста знає про те, що на момент складання 06 листопада 2017 року заповіту [PERSON] секретар Ярешківської сільської ради Бідюк В. В. мала необхідний об`єм повноважень для посвідчення вказаного заповіту, про що свідчать рішення сесії виконавчого комітету Ярешківської сільської ради, починаючи з 1996 року по 2022 рік. Зокрема, рішенням першої сесії сільської ради сьомого скликання від 11. 11. 2015 року по Ярешківській сільській раді Бідюк Валентну Василівну обрано секретарем Ярешківської сільської ради з наданням їй повноважень секретаря виконавчого комітету строком на 5 років, тобто на час посвідчення спірного заповіту вона мала повноваження на ці дії. Крім того, вказала, що вона була сусідкою [PERSON] і бачила, що [PERSON] приходила до тітки, коли та була здорова. А коли їй була потрібна допомога, то їй завжди допомагав [PERSON] , який доглянув [PERSON] до смерті, здійснив її поховання. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог [PERSON] , виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] у с. Ярешки Баришівського району Київської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Як вбачається з копії заповіту, 06 листопада 2017 року [PERSON] склала заповіт, згідно якому усе своє майно, де б воно не було, з чого б не складалося і все те, на що вона на момент смерті буде мати право, заповіла [PERSON] , [INFO] . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області Бідюк В. В., реєстр № 62. З копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що до нотаріуса 16. 12. 2020 року звернулася [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON] . Після того, як їй було повідомлено про наявність заповіту на ім`я [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. При цьому послалася на декілька обставин, які на її думку, підтверджують недійсність заповіту, а саме - на ч. 1 ст. 225 ЦК України, який передбачає недійсність правочину, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними. Крім того, зазначила, що частиною першою ст. 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі. Частина перша ст. 2 ЦПК України визначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 цього ж Кодексу кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що [PERSON] звернулася до суду з позовом про порушення своїх прав як спадкоємиці після смерті тітки [PERSON] , в обгрунтування своїх вимог вказала на порушення, які були здійснені у момент посвідчення заповіту, а саме - [PERSON] не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними внаслідок захворювання на цукровий діабет і вживання ліків, а секретар Ярешківської сільської ради Баришівського району Київської області Бідюк В. В. на той час не мала повноважень на посвідчення цього заповіту. Частини 3 і 4 ст. 12 ЦПК України передбачають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 1 ст. 81 цього ж Кодексу встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частини 5 і 6 цієї статті передбачають, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як встановлено судом при поданні позову на та впродовж розгляду справи позивачка не скористалася своїм правом на надання доказу на підтвердження недійсності заповітом внаслідок того, що заповідач [PERSON] не розуміла значення своїх дій і керувала ними, [PERSON] не заявила клопотання про призначення психіатричної експертизи для визнання цієї обставини, адже необхідність проведення такої експертизи прямо передбачена вимогами закону - п. 2 ч. 1 ст. 105 ЦПК України, який передбачає, що призначення судом експертизи є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у с справі необхідно встановити психічний стан особи. Ніяких доказів стану здоров`я [PERSON] на день складання заповіту не надала взагалі, клопотань про витребування певних доказів не заявляла. Крім того, докази про відсутність повноважень секретаря Ярешківської сільської ради Бідюк В. В. на день посвідчення заповіту спростовуються копією рішення першої сесії сільської ради сьомого скликання від 11. 11. 2015 року по Ярешківській сільській раді, яким [PERSON] обрано секретарем Ярешківської сільської ради з наданням їй повноважень секретаря виконавчого комітету строком, а згідно п. 1 ст. 50 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» - строком на 5 років. Частина 1 ст. 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд зважає на те, що суд може перевіряти обставини справи на факт порушення права особи, яка звернулася за судовим захистом, а в даному випадку - підставу недійсності правочину лише за однією правовою підставою, якої буде достатньо для визначення наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, чи відмови у його задоволенні, але ж позивачка обгрутовує свої вимоги як мінімум двома підставами, які є різними за своєю правовою природою. Враховуючи вищевикладене, той факт, що позов не доведений, не обгрунтований, не підтверджений належними і допустимими доказами, він задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed