Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] в січні 2023 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про визначення місця проживання дітей з батьком. Позов мотивовано тим, що 12.09.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2019 року. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] зазначає, що після розірвання шлюбу діти залишились проживати із [PERSON] , позивач постійно навідувався до дітей, надавав матеріальну допомогу. Miж сторонами був укладений усний договір щодо розміру аліментів, які позивач регулярно сплачував, шляхом передачі коштів відповідачу. Перед початком збройної агресії росії проти України, а саме в 20-х числах лютого 2022 року відповідач разом із своїм співмешканцем поїхала на відпочинок, до якої країни вона позивачу не повідомила. На даний час, зі слів відповідача, вона перебуває в Іспанії. Неповнолітні діти проживають разом із батьком, який повністю ними опікується, займається їх навчанням та розвитком. Позивач [PERSON] зазначає, що він проживає та зареєстрований за адресою [ADDRESS] , також разом з ним зареєстровані та проживають батьки позивача, в будинку для дітей позивача є все необхідне для комфортного проживання. У зв`язку з вищенаведеним позивач [PERSON] звернувся до суду та просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . До початку розгляду справи по суті [PERSON] у березні 2023 року подала зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення місця проживання дитини, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон України. Позов мотивований тим, що після розірвання шлюбу з [PERSON] діти залишились проживати з матір`ю. Відповідач в свою чергу періодично навідував дітей. Після розірвання шлюбу [PERSON] разом із дітьми переїхала на проживання до м. Києва. В 2021 році син [PERSON] висловив бажання проживати разом із батьком в м. Вінниці, у зв`язку з чим згідно досягнутої між ними домовленості син [PERSON] переїхав проживати до батька. Перед початком збройної агресії росії проти України, а саме в 20 числах лютого 2022 року [PERSON] разом із своїм цивільним чоловіком поїхали на відпочинок за межі України. На період тимчасової відсутності [PERSON] донька [PERSON] залишилась у бабусі [PERSON] в м. Вінниці. Початок воєнних дій на території України застав [PERSON] в Іспанії. Весь цей час позивач постійно підтримувала зв`язок як зі своєю матір`ю так і з відповідачем. З огляду на те, що донька перебувала у бабусі, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про те, що відповідач як батько та відповідно як чоловік забере доньку проживати до себе. Весь час позивач телефонувала та писала відповідачу та дітям, цікавилась їхнім станом, обставинами в країні та регіоні, обговорювала можливі варіанти виїзду дітей за межі України до неї. В той період відповідач запевним позивача, що діти в безпеці та необхідності у виїзді за корон немає. Враховуючи ситуацію на кордоні з Україною та постійну збройну агресію росії, позивач не мала можливості на той момент повернутись до України. 3 огляду на те, що відповідач запевнив позивача, що діти в безпеці, позивач розпочала навчання та оформлення всіх необхідних документів для офіційного проживання та в подальшому для працевлаштування на території Іспанії, з метою створення належних умов для проживання позивача та дітей. Станом на сьогоднішній день позивач отримала дозвіл на проживання на території Іспанії, що підтверджується відповідним посвідченням [NUMBER] . Позивач зазначає, що вона офіційно працевлаштована, проживає у просторій орендованій квартирі, де є окрема кімната для проживання дітей та наявна можливість для створення всіх необхідних умов для всебічного розвитку дітей. У зв`язку з вищенаведеним позивач за зустрічним позовом звернулася до суду та просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] ; надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України дитини [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] без нотаріально засвідченої згоди та супроводу батька дитини на багаторазовий виїзд за кордон України до усіх країн світу в будь - який час до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до [INFO] . Первісний позивач та його представник в судовому засіданні первісний позов підтримали, водночас не заперечили щодо визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Представник відповідач за первісним та позивача за зустрічним позовами в судовому засідання просила задовольнити зустрічний позов, не заперечила щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] . Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради просила справу розглядати за її відсутності, підтримала висновок виконавчого комітету Вінницької міської ради. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що первісний позов, а також і зустрічний позов слід залишити без задоволення. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження, які містяться в матеріалах справи. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18.06.2019 року (справа № 127/11832/19) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2010 року відділом РАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області, актовий запис № 2173. Відповідно до довідки Асоціації органів самоорганізації населення м. Вінниці квартальний комітет/комітет мікрорайону «Димитрівський» [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 15.10.2021 року. [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] з 01.03.2022 року. Дочка [PERSON] навчається у 2-Б класі КЗ «Вінницький ліцей № 22». Навчанням, вихованням дитини, відвідуванням батьківських зборів займається батько [PERSON] , що підтверджується КЗ «Вінницький ліцей № 22» від 22.11.2022 року № 287. Син [PERSON] навчається у 4-Б класі КЗ «Вінницький ліцей № 22». Навчанням, вихованням дитини, відвідуванням батьківських зборів займається батько [PERSON] , що підтверджується КЗ «Вінницький ліцей № 22» від 22.11.2022 року № 288. Як зазначалось вище позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно технічного паспорту власниками будинковолодіння є [PERSON] - 47/100, [PERSON] - 53/100. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] має дозвіл на проживання на території Іспанії, що підтверджується відповідним посвідченням [NUMBER] . Остання проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором оренди житла від 28.02.2023 року. [PERSON] офіційно працевлаштована. Дане підтверджується копією безстрокового трудового договору, вид господарської діяльності: оптова торгівля парфумерно - косметичними товарами. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/26784 від 11.05.2023 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає: недоцільним визначення місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; недоцільним визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ; недоцільним надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , за межі України у супроводі матері без нотаріально засвідченої згоди та супроводу батька дитини на багаторазовий виїзд за кордон України до усіх країн світу в будь-який час, до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до [INFO] так, як орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто немає самостійного доходу. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частинами 6, 8 ст. 7 СК України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу. Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, з аналізу вищевказаних норм СК України можна дійти висновку про те, що в разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дітей визначається за згодою батьків, тобто в договірному порядку, а судом - лише за наявності між батьками спору з цього приводу. З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, суд приходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки [PERSON] та [PERSON] не надали належних та допустимих доказів того, що між сторонами виник спір з приводу місця проживання дитини. Матеріали справи не містять відомостей, які б вказували на наявність спору з цього питання, натомість із них чітко вбачається, що дитина [PERSON] постійно проживає разом із батьком, а [PERSON] проживає з матір`ю і це питання врегульовано самими батьками за їх згодою, що підтверджено фактично визнанням позовів в суді та подачею мирової угоди, в затвердженні якої судом було відмовлено. Суд враховує, що в судовому засіданні позивач [PERSON] повідомив, що спору між сторонами немає, однак не виключає його в майбутньому. Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 369/1587/19 дійшов висновку, що судове рішення про визначення місця проживання дитини з одним із батьків, може бути ухвалено лише якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між ними такого спору. З огляду на наведене, відсутні підстави вважати порушеним, невизнаним чи оспорюваним право [PERSON] та [PERSON] , яке підлягає судовому захисту. Вказане узгоджується із завданням та основними засадами цивільного судочинства, відповідно до яких здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором і кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. ст. 5, 4 ЦПК України). Тобто, захист прав особи судом здійснюється лише у разі їх порушення. Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/26784 від 11.05.2023 року, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає: недоцільним визначення місця проживання малолітніх дітей, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] ; недоцільним визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] ; недоцільним надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини [PERSON] , [INFO] , за межі України у супроводі матері без нотаріально засвідченої згоди та супроводу батька дитини на багаторазовий виїзд за кордон України до усіх країн світу в будь-який час, до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до [INFO] так, як орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто немає самостійного доходу. За ч. 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Разом із тим, суду не надано доказів того, що батько дитини та його мати окремо зможуть забезпечувати належне утримання своїх дітей. Зокрема, як убачається із висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради № 01/00/011/26784 від 11.05.2023 року про недоцільність визначення місця проживання малолітніх дітей та про недоцільність надання дозволу на виїзд дитини за кордон України [PERSON] не надав документи, які б підтверджували наявність у нього самостійного доходу. Також мати [PERSON] не надала документи, підтверджуючи наявність у неї у даний час самостійного доходу, а відтак, враховуючи те, що сторони особистих доходів не мають, у суду виникають сумніви щодо їх можливості забезпечувати своїх дітей та утримувати їх, що може призвести до порушення прав малолітніх дітей. Щодо позовної вимоги [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України дитини [PERSON] , [INFO] у супроводі матері [PERSON] без нотаріально засвідченої згоди та супроводу батька дитини на багаторазовий виїзд за кордон України до усіх країн світу в будь - який час до досягнення дитиною 16-річного віку, тобто до [INFO] , суд зазначає наступне. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом (частина третя статті 313 ЦК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 липня 2019 року у справі № 643/1090/17 (провадження № 61-28548св18), зазначено, що: «Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди». Тимчасовий виїзд дитини за кордон на підставі рішення суду передбачений законодавством та має відповідати найкращим інтересам дитини. Відповідний дозвіл за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення. Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). […] змінюючи рішення суду першої інстанції, визначаючи тривалість періоду перебування дітей за кордоном, апеляційний суд вирішив надати дозвіл для тимчасового виїзду дітей за кордон без згоди батька строком в один рік. У такому вирішенні апеляційним судом питання визначення періоду перебування дітей за кордоном Верховний Суд встановив їх невідповідність правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18), зокрема щодо обов`язковості визначення судом початку і закінчення періоду, протягом якого діти перебуватимуть за кордоном. В оцінці доводів касаційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 643/1090/17 (провадження № 61-28548св18), щодо необхідності надання доказів на підтвердження повернення дітей на територію України, Верховний Суд врахував, що судовим рішенням визначено конкретний термін перебування дітей за кордоном, що свідчить про прогнозованість настання строку його завершення. Позивач надала до суду докази на підтвердження місця проживання дітей разом з нею за кордоном, відомості про своє працевлаштування та матеріальне забезпечення, що свідчить про забезпечення умов для тимчасового проживання дітей разом з матір`ю за кордоном (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2021 року у справі № 303/2476/20 (провадження № 61-6430св21)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 487/5423/19 (провадження № 61-4788св20) зазначено, що: «У цій справі суди врахували думку дитини, визначили початок та закінчення перебування дитини за кордоном, країну та місце проживання, де буде знаходитися дитина, мету цієї поїздки (навчання) та зробили обґрунтований висновок, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до Швейцарії (Швейцарської Конфедерації) без згоди другого з батьків відповідатиме інтересам дитини». Дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди та супроводу батька, на підставі наведених нормативних актів, не передбачає можливості його видачі на майбутні, постійні поїздки, є разовим, тобто таким, що надається судом на конкретно визначену поїздку із конкретно визначеним періодом перебування за кордоном. Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 викладено правовий висновок про те, що дозвіл на виїзд за кордон дітей у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, із визначенням його початку й закінчення. Суди, на підставі належно оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька без визначення відповідного часового проміжку перебування дитини в іншій державі, строку та мети виїзду, не свідчить про одноразовий виїзд, що призведе до порушення прав дитини, а також батьківських прав відповідача, оскільки вони тривалий час будуть позбавлені права на особисті зустрічі, на піклування батька про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення таких позовних вимог [PERSON] (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 235/139/16-ц (провадження № 61-36629св18). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2021 у справі № 359/1506/21 (провадження № 61-17756св21) зазначено, що: «Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові з огляду на те, що неповнолітня [PERSON] як на момент звернення до суду із цим позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Словацькій Республіці, де проживає разом із матір`ю. Оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України». Як вбачається з пояснень представника [PERSON] в судовому засіданні, остання перебувала на момента подачі позовної заяви та перебуває на даний час за кордоном разом із дочкою [PERSON] , що і підтвердилось із пояснень [PERSON] , тому суд встановив, що як на момент звернення до суду із цим позовом, так і на час розгляду судом справи дитина сторін [PERSON] фактично постійно перебуває за кордоном, а саме в Іспанії, де проживає з матір`ю, а тому суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України. Крім цього, суд звертає увагу , що 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, дія якого продовжена і дотепер. Згідно із чинним правовим регулюванням, а саме положеннями абзацу тринадцятого пункту 23 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 (зі змінами та доповненнями) виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. У зв`язку з вищенаведеним суд вважає відмовити в задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Outcome: dismissed