Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Заявник [PERSON] 05.04.2023 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, що 18.08.2009 року між ним та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2019 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу спільна донька проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] , проте з листопада 2022 року після повномасштабного вторгнення російської федерації [PERSON] покинула територію України та на даний час проживає у Республіці Болгарія та не має намір повертатись в Україну. Зазначив, що донька з листопада 2022 року проживає разом з батьком та знаходиться на його утриманні та вихованні. В обґрунтування причин неможливості одержати документи на посвідчення факту самостійного виховання дитини одним із батьків,. заявник зазначає, що в чинному законодавстві відсутня адміністративна послуга з отримання документу, який би підтверджував факт самостійного виховання своєї дитини. Оскільки даний факт, може бути встановлений виключно рішенням суду, заявник просить встановити факт самостійного виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 07 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання заявник та його представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника заявника до суду надійшло клопотання, яким заявлені вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести без його участі та участі заявника. [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила до суду письмові пояснення, якими заяву визнає, не заперечує проти встановлення факту самостійного виховання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , розгляд справи просить провести за її відсутності. Служба у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, явку свого представника в судове засідання не забезпечило, направило до суду заяву, якою просять розгляд справи провести за відсутності представника служби та ухвалити рішення в інтересах та на користь дитини. Дослідивши письмові докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2009 року, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.05.2019 року було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] . Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] з 25.11.2022 року фактично проживає в Республіці Болгарія, а неповнолітня донька [PERSON] [INFO] залишилась проживати з батьком, який займається її утриманням та вихованням. У дитини з батьком склались сталі родинні стосунки, дитина відвідує навчальний заклад, соціально адаптована до умов проживання, є прихильною до батька. Як встановлено судом [PERSON] виявила бажання проживати разом із батьком. При цьому, проживаючи спільно зі своєю донькою, [PERSON] забезпечує її усім необхідним для належного фізичного, ментального та розумового розвитку. [PERSON] самостійно та в повному розмірі оплачує навчання доньки у ПВНЗ «Європейський університет». Відповідач [PERSON] з 25.11.2022 року проживає за межами України в Республіці Болгарія та має намір там залишитись. Будь-яких доказів, що мати [PERSON] приймає активну участь у вихованні, утриманні неповнолітньої дитини матеріали справи не містять. Натомість, у своїй заяві про розгляд справи у відсутність заінтересованої особи [PERSON] а проти задоволення заяви не заперечувала. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року визначено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Таким чином для набуття статусу «одинокий батько», необхідні дві умови: не перебування у шлюбі; виховання та утримання дитини самим батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. В обґрунтування мети встановлення факту самостійного виховання доньки [PERSON] зазначає, що це є необхідним для захисту та реалізації законних прав та інтересів його доньки та прав заявника як батька та уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших фізичних та юридичних осіб. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оцінюючи досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає доведеним в ході судового розгляду факт самостійного виховання заявником своєї доньки [PERSON] , а отже заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved