Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

24.02.2023 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулася представник ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Грибанов Д.В. з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №3014211629/692713 в розмірі 20 000,00 грн, №05849-06/2021 в розмірі 22 542,00 грн, №3014211629/441269 в розмірі 15 940,00 грн. та судового збору в сумі 2684,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 05.06.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3014211629/692713. 24.12.2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №24122021 у відповідності до умов якого ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідач не виконала свого зобов`язання, існуючу заборгованість не сплатила. 09.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 05849-06/2021. 18.01.2022 року між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №18012022 у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідач не виконала свого зобов`язання, існуючу заборгованість не сплатила. 26.06.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3014211629/441269. 19.04.2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №19042022-Г у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідач не виконала свого зобов`язання, існуючу заборгованість не сплатила. У зв`язку з тим, що [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за вищезазначеними кредитними договорами, позивач змушений звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.03.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Від учасників справи не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 27.04.2023 року від представника відповідача - адвоката Калініна С.К. надійшов на Електронний суд відзив в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не визнає з огляду на наступне. Позивач будь-яких відомостей, які підтверджують укладення електронних договорів суду не надав. Також, відсутня публічна пропозиція кредитних компаній на укладання договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів та Правила надання грошових коштів у позику товариств. Не долучено також доказів перерахування коштів відповідачу кредитними установами, платіжних доручень або інших документів, що могли б підтвердити існування заборгованості відповідача. Витяг з реєстру боржників не містить підпису сторін. Проведений позивачем розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та долученим позивачем договорам. Також, представник відповідача просить суд стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по оплаті послуг адвокату Калініну С.К. за надання професійної правничої допомоги. 11.05.2023 року від представника позивача - Чечельницької А.С. надійшла відповідь на відзив у якому зазначено, що при укладанні договорів [PERSON] було власноруч зазначено рахунок позичальника на яку і було перераховано кредитні кошти. У відповідності до умов кожного з кредитних договорів, їх підписання здійснювалось електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надісланий на номер мобільного телефону вказаний позичальником при укладені договорів. Наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа в якому втілюється воля останніх. Щодо доказів, які підтверджують надання коштів та первинних бухгалтерських документів, ТОВ «ФК «ЄАПБ» повідомило, що не володіє та не може володіти оригіналами первинних документів, оскільки не є первісним кредитором, а дані документи формуються, складаються, зберігаються в установі банку який видавав кредит. Щодо розміру судових витрат понесених стороною відповідача - 7000,00 грн, позивач заперечує щодо задоволення таких, оскільки вони є не співмірними зі складністю цієї справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. 23.05.2023 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що докази, долучені представником позивача до матеріалів відповіді на відзив не є розрахунковими документами та не підтверджують переказ коштів, операції по банківському рахунку. 30.05.2023 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, де зазначено, що позивачем було надано до суду всі наявні документи по кредитним справам, які були передані позивачу ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «ЄКГ». Правила надання коштів у позику містяться на сайтах первісних кредиторів і є у вільному доступі. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що кредитні кошти не були зараховані на її картковий рахунок. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача, просив відмовити у задоволені позовних вимог та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 05.06.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3014211629/692713, що підтверджується копією індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту. 09.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] було укладено кредитний договір №05849-06/2021, що підтверджується копією договору про надання фінансового кредиту. 26.06.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено кредитний договір №3014211629/441269, що підтверджується копією індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту. Відповідно до ст. 214 ЦК України - до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 24.12.2021 року між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №24122021 у відповідності до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, що підтверджується копією договору факторингу. 18.01.2022 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №18012022 у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, що підтверджується копією договору факторингу. 19.04.2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №19042022-Г у відповідності до умов якого ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права вимоги до боржників, вказаними в реєстрі боржників, що підтверджується копією договору факторингу. З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій, проте умови договору своєчасно [PERSON] не виконувались (інших відомостей до матеріалів справи не надано), у зв`язку з чим, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитними договорами №3014211629/692713 в розмірі 20 000,00 грн, №05849-06/2021 в розмірі 22 542,00 грн, №3014211629/441269 в розмірі 15 940,00 грн. Зі змісту Кредитного договору №05849-06/2021 від 09.06.2021 року, який було підписано електронним підписом відповідача, вбачається, що під час його укладання було вказано рахунок позичальника № [NUMBER] . Згідно інформаційної довідки № 178/05 від 10.05.2023 року, наданої ТОВ «Платежі Онлайн», на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція за наступними реквізитами: - номер транзакції 32325-71251-25433; - сума транзакції 6500 грн; - дата проведення транзакції 09.06.2021 року о 19:45 год.; - номер картки [NUMBER]; Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Інвеструм» виконала умови кредитного договору №05849-06/2021 від 09.06.2021 року та перерахувала позичальнику грошові кошти в розмірі 6500 грн. Зі змісту Кредитного договору №3014211629/692713 від 05.06.2021 року, який було підписано електронним підписом відповідача, вбачається, що під час його укладання було вказано рахунок позичальника № [NUMBER]. Згідно інформаційної довідки № 546/05 від 16.05.2023 року, наданої ТОВ «Платежі Онлайн», на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція за наступними реквізитами: - номер транзакції 32291-69014-71063; - сума транзакції 5000 грн; - дата проведення транзакції 05.06.2021 року о 21:15 год.; - номер картки [NUMBER]; Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» виконала умови кредитного договору №3014211629/692713 від 05.06.2021 року та перерахувала позичальнику грошові кошти в розмірі 5000 грн. Зі змісту Кредитного договору №2014211629/441269 від 26.06.2021 року, який було підписано електронним підписом відповідача, вбачається, що під час його укладання було вказано рахунок позичальника № [NUMBER]. Згідно інформаційної довідки № 408/05 від 16.05.2023 року, наданої ТОВ «Платежі Онлайн», на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція за наступними реквізитами: - номер транзакції 32471-72076-62814; - сума транзакції 4000 грн; - дата проведення транзакції 26.06.2021 року о 17:20 год.; - номер картки [NUMBER]; Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що ТОВ «Гоуфінгоу» виконала умови кредитного договору №2014211629/441269 від 26.06.2021 та перерахувала позичальнику грошові кошти в розмірі 4000 грн. За таких обставин, посилання представника відповідача на те, що відсутні докази перерахування коштів та існування заборгованості взагалі,- не заслуговують на увагу і не приймаються до уваги судом, оскільки як вбачається із вищезазначених інформаційних довідок, на номер рахунку вказаний [PERSON] позивачем були перераховані кошти на виконання умов кредитних договорів. На спростування вищезазначеного представником відповідача доказів не надано. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У визначені статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У відповідності до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду у справі № 561/77/19 від 16.12.2020р. Отже, зі змісту кредитних договорів №3014211629/692713, №05849-06/2021, №3014211629/441269 долучений представником позивача до матеріалів справи вбачається, що вони містять електронний підпис [PERSON] . При цьому, будь - яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначений кредитний договір був підписаний не відповідачем, без його відома або іншою особою з використанням його електронного підпису, представником відповідача надано не було та в матеріалах справи не міститься. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що між відповідачем та ТОВ «ФК «Інвеструм», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «КУ «ЄКГ» були укладені вищезазначені кредитні договори. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Згідно з положенням частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Суд зауважує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому, суд звертає увагу, що доказів того, що відповідач повністю сплатив грошові кошти за укладеним договором суду не надано, як і відповідачем доказів про повернення наданих грошових коштів за даним кредитним договором теж не надано. З урахуванням вищевикладеного, слід зробити висновок, що проценти в нарахованому позивачем розміру по укладеним договорам з [PERSON] в повному обсязі стягненню не підлягають виходячи з вищенаведених обґрунтувань, оскільки нарахування встановлених в договорі відсотків після закінчення строків, на які останні укладалися повинно бути припинене, так як у первісного кредитора, а в подальшому у позивача після закінчення строку, на який укладався договір позики виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. Іншими словами, порушення відповідачем строків повернення кредиту за укладеним договором, не має наслідком нарахування та стягнення з відповідача відсотків, визначених за цим договором, оскільки вони нараховуються в межах строку дії договору про надання фінансового кредиту. Проте, має наслідком виникнення у первісного кредитора та у позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. Але вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних позивачем не заявляються. Тому, щодо укладання Кредитного договору №3014211629/692713 від 05.06.2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Згідно п.1.1 кредитного договору (позики) №3014211629/692713, сума тіла кредиту, яка була надана [PERSON] становила - 5000 грн., строк кредитування становив 30 днів, а відсоткова ставка нарахування відсотків у день становила 2,5% згідно умов погоджених та прописаних сторонами у п.1.2-1.3 кредитного договору. Отже, сторонами кредитного договору були погоджені наступні умови: 5000(тіло кредиту)*2,5% (відсоткова ставка) = 125 грн. - відсотки за один день; 30 днів (строк кредитування)* 125 грн. (відсотки за один день) = 3750 грн. - борг за відсотками; 5000 (тіло кредиту) + 3750 (борг за відсотками) = 8750 грн. - борг за кредитом, згідно договору позики №3014211629/692713. Щодо укладання Кредитного договору №05849-06/2021 від 09.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» та [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Згідно п.1.1 кредитного договору (позики) №05849-06/2021, сума тіла кредиту, яка була надана [PERSON] становила - 6500 грн., строк кредитування становив 30 днів, а відсоткова ставка нарахування відсотків у день становила 1,80% згідно умов погоджених та прописаних сторонами у п.1.2-1.3 кредитного договору. При цьому, кредитний ліміт за кредитним договором не збільшувався, інші додаткові угоди, сторонами кредитного договору не укладалися, інші розрахунки боргу, який підлягає поверненню та інший розмір витрат за кредитом сторонами - не погоджувався. Отже, сторонами кредитного договору були погоджені наступні умови: 6500(тіло кредиту)*1,80% (відсоткова ставка) = 117 грн. - відсотки за один день; 30 днів (строк кредитування)* 117 грн. (відсотки за один день) = 3510 грн. - борг за відсотками; 6500 (тіло кредиту) + 3510 (борг за відсотками) = 6500 грн. - борг за кредитом, згідно договору позики №05849-06/2021. Щодо укладання Кредитного договору №3014211629/441269 від 26.06.2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] суд дійшов наступного висновку. Згідно п.1.1 кредитного договору (позики) №3014211629/441269, сума тіла кредиту, яка була надана [PERSON] становила - 4000 грн., строк кредитування становив 30 днів, а відсоткова ставка нарахування відсотків у день становила 2,45% згідно умов погоджених та прописаних сторонами у п.1.2-1.3 кредитного договору. При цьому, кредитний ліміт за кредитним договором не збільшувався, інші додаткові угоди, сторонами кредитного договору не укладалися, інші розрахунки боргу, який підлягає поверненню та інший розмір витрат за кредитом сторонами - не погоджувався. Отже, сторонами кредитного договору були погоджені наступні умови: 4000(тіло кредиту)*2,45% (відсоткова ставка) = 98 грн. - відсотки за один день; 30 днів (строк кредитування)* 98 грн. (відсотки за один день) = 2940 грн. - борг за відсотками; 4000 (тіло кредиту) + 2940 (борг за відсотками) = 6940 грн. - борг за кредитом, згідно договору позики №3014211629/441269. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає повне задоволення позовних вимог безпідставне в тому числі тому, що нарахування відсотків кредитором проводилося поза погодженого сторонами строку кредитування та розмір вимог не відповідає умовам кредитного договору та додатків до нього. Таким чином, позовні вимоги доведені та обґрунтовані позивачем лише частково, тому суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в загальній сумі, яка підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] в розмірі 22 190 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції про сплату судового збору № 33582 від 14.12.2023 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2 684,00 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, які в даному випадку складають (22 190,00 / 58 482,00 *100)= 37,94 %, отже 1018,30 грн. Щодо судових витрат, які просить стягнути представник відповідача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Представником відповідача понесені витрати на правничу (правову) допомогу в загальному розмірі 7000 грн. Матеріалами справи підтверджується, що позивачу надавалась адвокатом правнича допомога. На підтвердження цього позивачем було надано: договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 14.04.2023 року, додаток №1 до зазначеного договору, Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 27.04.2023 року, платіжну інструкцію №@2PL883405 на суму 3000 грн, платіжну інструкцію №@2PL759390 на суму 4000 грн, Повноваження адвоката підтверджені ордером ВІ № 1136508 від 27.04.2023 року. Надані докази є допустимими та підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч. 3 ст. 137 ЦПК України та, врахувавши те, що позовні вимоги задоволено частково, а також характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на складання процесуальних документів, з урахуванням вимог розумності та справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 2655,80 гривень (37,94 х 7000/100), понесених витрат на професійну правничу допомогу - пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial