Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

В березні 2023 року представник позивача АТ "Юнекс Банк" звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 29.218.0919.ФО_К від 11.09.2019 року в розмірі 74926,58 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 11.09.2019 року між АТ "Юнекс Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 29.218.0919.ФО_К, на умовах, що зазначені в ньому, та відповідно до публічної пропозиції "Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ "Юнекс Банк", що оприлюднені на офіційному сайті банку. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору, відповідач отримала грошові кошти у сумі 50000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Позичальник зобов`язалась в порядку і на умовах п. п. 2.3, 2.4 кредитного договору та пунктів 3.3., 3.4., 3.5., 3.6., 3.8., 3.9. Правил повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом та комісію за обслуговування кредиту щомісячно, шляхом сплати чергових платежів зі строком погашення кредиту - не пізніше 11.09.2022 року. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника. Позивач вказує, що відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом, інші платежі, допускаючи порушення умов кредитного договору та правил. У зв`язку з цим, станом на 01.06.2022 року сума загальної заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним кредитним договором становить суму в розмірі 74926,58 грн., з яких: 32597,76 грн. - сума заборгованості за кредитом, 42328,82 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями. Посилаючись на викладене, а також з огляду на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду із даним позовом та просить стягнути із відповідача на користь позивача вказану заборгованість за кредитним договором в примусовому порядку. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.04.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.05.2023 року, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін було відкладено. В червні 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого сторона відповідача просила в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що банком не було направлено відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту та не було дотримано обов`язкового досудового врегулювання спору. За таких обставин звернення із даним позовом є передчасним. Крім того, позивачем не доведено достатніми доказами факт видачі відповідачу кредитних коштів, а також не надано доказів його часткового погашення відповідачем, що свідчить про спірність пред`явленої до стягнення суми боргу. Крім того, відповідач вказує, що умови укладеного між сторонами договору, які встановлюють відповідальність за невиконання умов договору є несправедливими та суперечать принципам розумності і добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін, оскільки, такі умови договору встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації. Посилаючись на викладене, а також з огляду на недоведеність пред`явленої до стягнення суми боргу, відповідач вказує на відсутність підстав для стягнення боргу на користь банку в примусовому порядку. Крім того, представник відповідача подала до суду заяву, в якій просила застосувати спеціальну позовну давність до позовних вимог банку в частині стягнення боргу, яка є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог, оскільки, відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась повернути кошти до 11.09.2022 року, та нарахування відсотків після вказаної дати є неправомірним. Крім того, позивач набув право вимоги 12.09.2022 року, а до суду із позовом звернувся 29.03.2023 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2023 року, було вирішено перейти до розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В червні 2023 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача наполягала на задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що відповідач була належним чином обізнана про умови кредитування та проти цих умов не заперечувала при укладенні договору. Відповідач прийняла повний зміст правил та обов`язків за кредитним договором, та була належним чином повідомлена про усі можливі наслідки до підписання цього договору. Банком достатніми доказами підтверджено як видачу коштів відповідачу, так і часткове здійснення відповідачем сплати коштів за договором. Остання, в повному обсязі своїх зобов`язань за договором не виконала, кошти за встановленим графіком відповідачем належним чином не вносились, а тому заперечення на позов є безпідставними та свідчать про намагання відповідача уникнути від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов`язань. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. В позові просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в їх задоволенні відмовити, посилаючись на підстави, які викладені у відзиві на позов. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за наведеної явки сторін. Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встанови наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 11.09.2019 року між АТ "Юнекс Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 29.218.0919.ФО_К на умовах, що зазначені у ньому та відповідно до публічної пропозиції "Правила (договірні умови) надання споживчих кредитів АТ "Юнекс Банк", що оприлюднені на офіційному банку за електронною адресою: www.unexbank.ua. Акцептування позичальником даної публічної пропозиції здійснюється шляхом укладання кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому правилами, за адресами місцезнаходження підрозділів клієнтського обслуговування банку, перелік яких оприлюднений на офіційному сайті банку. Приймання позичальником цієї публічної пропозиції відбувається виключно в цілому, без можливості запропонувати банку свої умови кредитного договору, який є договором приєднання відповідно до ст. 634 ЦК України. Преамбулою Правил передбачено, що Правила та всі додатки до них, кредитний договір та всі додатки до нього, вважаються його невід`ємною частиною та разом складають кредитний договір як єдиний документ. Таким чином, відповідно до підписаного кредитного договору відповідач приєдналась до публічної пропозиції позивача на укладення даного договору на умовах та в порядку, передбаченому правилами, що оприлюднені на офіційній інтернет сторінці банку. Відповідно до п.п. 1.1, 1.4 кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 50000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному кредитним договором. В порядку і на умовах відповідно до п.2.3, 2.4 кредитного договору та п.п.3.3, 3.4, 3.5, 3.6, 3.8, 3.9 Правил, позичальник зобов`язався повертати кредит частинами та сплачувати проценти за користування кредитом, та комісію за обслуговування кредиту, щомісячно, шляхом сплати чергових платежів, зі строком погашення кредиту не пізніше 11.09.2022 р. У відповідності до копії паспорту споживчого кредиту, відповідачці надана інформація про умови отримання та користування кредитними коштами, про що свідчить особистий підпис відповідача. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується випискою за особовим рахунком позичальника, а також платіжною інструкцією від 11.09.2019 року № 23101. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом складаються з витрат споживача, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі та супровідні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на супровідні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). Положеннями п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що під час першої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит на які надали згоду на таку взаємодію, у рамках врегулювання простроченої заборгованості кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія зобов`язані повідомити, у тому числі і розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту). Пунктом 3.14 Правил передбачено, що відповідачка доручила позивачу самостійно здійснювати договірне списання грошових коштів з поточного рахунку на умовах, визначених кредитним договором та Правилами. Відповідно до п .4.2.2 Правил, відповідач взяла на себе зобов`язання щомісяця сплачувати платежі по кредиту, комісії за обслуговування та проценти за користування кредитом у строки встановлені кредитним договором та Правилами. В ході розгляду справи суду не було надано достатніх доказів визнання недійсним у встановленому законом порядку укладеного між сторонами кредитного договору, як і не було надано доказів звернення відповідача до банку щодо внесення змін та/або роз`яснень положень договору. Позивач вказує, що відповідач не виконує свої зобов`язання належним чином, не сплачує щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим порушує умови договору та правил. На підтвердження неналежного виконання зобов`язань, стороною позивача, серед іншого, було надано суду розрахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 01.06.2022 року загальна заборгованість відповідача перед банком складає суму в розмірі 74926,58 грн., з яких: 32597,76 грн. - сума заборгованості за кредитом, 42328,82 грн. - сума заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами та комісіями. Зазначений розрахунок заборгованості стороною відповідача належними доказами спростовано не було, як і не було надано суду контррозрахунку. Посилання сторони відповідача про неправомірне нарахування процентів після сплину строку погашення кредиту, тобто після 11.09.2022 року, та спірність пред`явленої до стягнення суми боргу, суд до уваги не приймає, оскільки, ці твердження спростовуються наявними у справі доказами, та із розрахунку заборгованості вбачається, що борг було розраховано станом на 01.06.2022 року, тобто до закінчення строку погашення кредиту, визначених в договорі. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Положеннями частини 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги, що у даній справі стороною позивача дотримано, та доводи сторони відповідача про відсутність достатніх доказів на підтвердження суми заборгованості є хибними, та такими, що спростовуються матеріалами справи. В ході розгляду справи відповідачем не надано суду доказів в підтвердження того, що нею належним чином та в повному обсязі виконувалися умови кредитного договору, а обставини, на які посилається відповідач у відзиві спростовуються наявними у справі доказами. Заперечення сторони відповідача не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, відповідачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б вказували на відсутність підстав для стягнення із відповідача на користь банку заборгованості в примусовому порядку. Відповідачем в ході розгляду справи було заявлено про застосування до позовних вимог строків позовної давності, оскільки, відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась повернути кошти до 11.09.2022 року, та нарахування відсотків після вказаної дати є неправомірним. Крім того, позивач набув право вимоги 12.09.2022 року, а до суду із позовом звернувся 29.03.2023 року, тобто із пропуском строку позовної давності, що, на переконання відповідача, є підставою для відмови в частині позовних вимог. Перевіряючи обґрунтованість вимог відповідача в частині клопотання про застосування строків позовної давності, варто вказати, що заборгованість банком була нарахована станом на 01.06.2022 року, тобто до сплину строку дії договору та строку погашення кредиту за умовами договору (11.09.2022 року). Наведене свідчить, що пред`явивши в березні 2023 року до суду позов про стягнення заборгованості, яка станом на 01.06.2022 року за кредитним договором від 11.09.2019 року становить суму в розмірі 74926,58 грн., - банком було дотримано визначені законом як основного строку, так і спеціального строку позовної давності, а тому клопотання сторони відповідача є безпідставним та задоволенню не підлягає. Суд відмічає, що інші наведені відповідачем доводи в обґрунтування заперечень на позов не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що на підставі наданих стороною позивача доказів встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним із банком кредитним договором щодо повернення отриманих коштів належним чином не виконала, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, відповідачем обґрунтування позову спростовано не було, та підстав для застосування до позовних вимог строків позовної давності відсутні, а відтак суд вважає позов обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684,00 грн. Крім того, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а відтак судові витрати понесені відповідачем, в зв`язку із отриманням правової допомоги, слід залишити за відповідачем по фактично понесеним. На підставі ст.12, 13, 81, 133, 141, 247, 263-265, 268, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved