Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

21 квітня 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком [ADDRESS] . В обґрунтування вимог зазначає, що позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 24.03.1993 року та договору дарування від 01.06.1993 року. Крім позивача, в даному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] з 2002 року. Починаючи з 2002 року відповідач не мешкає у вказаному житловому будинку, оскільки, ніяких її особистих речей, документів, предметів побуту в будинку не залишилося, крім того комунальні платежів вона також не сплачує. Фактичне місце проживання відповідача, позивачеві наразі невідоме, однак сам\~факт реєстрації\~відповідачки у\~будинку,\~без фактичного\~проживання у\~ньому,\~враховуючи намір\~позивача,\~як власника,\~вільно володіти,\~користуватися,\~а також\~розпорядитися таким\~житлом,\~перешкоджає у\~повноцінній реалізації\~права власності. Тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, але від неї до суду надійшла заява з проханням розглядати справу без її участі, вимоги повністю підтримує, проти заочного рішення суду не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 386 ЦК України,\~встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог\~ст. 391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на\~підставі свідоцтва\~про право\~власності від\~24.03.1993\~року та\~договору дарування\~від 01.06.1993\~року (а.с. 9-12). Згідно з довідкою про склад сім`ї № 7368 від 11.11.2022 року, у будинку [ADDRESS] , зареєстровані: (власник) [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , (а.с. 8). У зазначеному житловому будинку відповідач не мешкає без поважних причин, особистих речей в будинку не має, оплату комунальних послуг не здійснює. Разом з тим регулювання житлових відносин здійснюється спеціальним законом яким є\~Житловий Кодекс Української РСР. Як зазначено у\~ст. 150 ЖК УРСР,\~громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. ч. 1, 4\~ст. 156 Житлового кодексу\~УРСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2\~ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до\~ст. 158 ЖК УРСР,\~наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Як встановлено\~ст. 163 ЖК УРСР,\~у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою\~статті 71 цього Кодексу. Згідно ч. 1\~ст. 71 ЖК УРСР,\~при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ж\~ст. 72 цього ж Кодексу,\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що [PERSON] ,\~не проживає\~більше одного\~року у будинку [ADDRESS] без поважних причин, а тому її необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 8 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а позовну заяву задоволено, то з відповідачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 1073 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved