Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] а з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 21 червня 2013 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Позивачка повідомила, що під час подружнього життя виявилось, що вони перестали розуміти та любити один одного, проживати однією сім`єю, вести домашнє господарство, а також з`явилися розбіжності в поглядах на сімейне життя, сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, ведення спільного побуту. Позивачка зазначила, що всі зусилля щодо знаходження компромісу шляхом усних перемовин не дали бажаних результатів. Повідомила, що на даний час шлюб носить формальний характер та без фактичних сімейних відносин, а тому подальше сумісне життя, примирення, збереження сім`ї вважає неможливим та таким, що суперечить інтересам подружжя та інтересам дитини. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Після розірвання шлюбу позивачка просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою суду від 27.04.2023 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що ухвалу суду від 27.04.2023 та копію позовної заяви із доданими до неї документами було отримано відповідачем особисто 04.05.2023, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 28) Отже, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, вважається, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи. У строк, визначений судом ухвалою від 27.04.2023, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання від відповідача, також, на адресу суду не надійшли. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 21.06.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Погребищенського районного управління юстиції у Вінницькій області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 21.06.2013, актовий запис № 24. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] . (а.с. 10) Також судом встановлено, що подружжя від шлюбу має неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 11) Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. При цьому судом враховано, що вчинення та/або не вчинення таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. Наразі ні позивачкою, ні відповідачем суду не повідомлено про те, що обставини у справі змінились, наявна можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 073, 60 гривень, що підтверджується квитанцією від 19.04.2023. (а.с. 19) Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 073, 60 гривень. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що 18.04.2023 між [PERSON] та Адвокатським бюро «Піпко і партнери» було укладено договір про надання правової допомоги № 1, на підставі якого було видано ордер адвокату Піпку А.М. (а.с. 13-15, 18) Згідно Єдиного реєстру адвокатів України, Піпко А.М. є адвокатом, здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 789, виданого 10.12.2012. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження виконання Адвокатським бюро умов вищевказаного договору суду надано акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 19.04.2023 та розрахунок часу, витраченого на надання правничої допомоги. (а.с. 16-17) Судом прийнято до уваги, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу клієнта, складення процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення, який визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги № 1 від 18.04.2023, сторони даного правочину досягли домовленості про те, що клієнтка зобов`язується сплатити гонорар за надані їй послуги у розмірі не менше 40 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлений на 01 січня календарного року, за одну годину наданих послуг (п. 3.1. договору). Згідно акта приймання-передачі наданих послуг № 1 від 19.04.2023 по договору про надання правової допомоги № 1 від 18.04.2023, Адвокатським бюро витрачено на «надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань» - 15 хвилин; на підготовку позовної заяви - 1 годину 45 хвилин, тобто разом - 2 години, визначивши загальну вартість наданих послуг в сумі 2 147, 20 гривень. За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Судом прийнято до уваги, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved