Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

У березні 2023 року до суду надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. У період з 01.12.2015 по 31.10.2021 позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання у житлове приміщення, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 65\~517,03 грн. Разом з цим відповідачі оплату за надані послуги здійснювали у не повному обсязі, у зв`язку з чим, виникла заборгованість на загальну суму 57\~566,67 грн. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь Концерну «МТМ» вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. Ухвалою суду від 13.03.2023 відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог до [PERSON] , прийнято до розгляду позовну заяву Концерну «МТМ» до [PERSON] , [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 18 квітня 2023 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог оскільки за заявою відповідача [PERSON] було здійснено перерахунок заборгованості з урахуванням показів лічильника ГВП. Після здійснення перерахунку розмір заборгованості відповідачів за послуги з центрального опалення та постачання гарячої води за період з 01.12.2015 по 31.10.2021 становить 53\~202, 56 грн. 29 травня 2023 року відповідачем [PERSON] подано заяву про визнання позовних вимог з урахуванням перерахунку позивача заборгованості за гаряче водопостачання. 05 червня 2023 року представником позивача подано до суду додаткові пояснення у яких зазначено, що у квартирі відповідачів встановлено і опломбовано квартирний прилад обліку води, з періодичністю повірки 4 роки. Відповідно до інформації яка обліковується в Концерні «Міські теплові мережі» відсутні данні про повірку лічильника у встановлений строк. Так покази в березні 2017 року становили 108 м3 і до листопада 2018 року вони змінилися до 109 м3. З грудня\~2018\~року і\~до 25 березня 2021 року нарахування відбувалось не за показами лічильника, а по кількості зареєстрованих осіб. З лютого 2019 року позивачем було знято прилад обліку відповідача з абонентського обліку у зв`язку із відсутністю державної повірки квартирного приладу обліку (тип КВ-1,5, зав.№ 023968), встановленого за адресою: [ADDRESS] . З лютого 2019 року нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № [NUMBER] проводилось згідно встановлених норм споживання (0,14 м3 на 2 зареєстровані особи), з урахуванням фактичних годин та аварійних відключень. Позивач будучі належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим у позовній заяві просив суд розглянути справу за його відсутності. Відповідачі про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встаовленому законом порядку, проте у судове засідання не з`явилися, разом з тим відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності у якій зазначив про те, просить заяву від 29.05.2023 про визнання позовних вимог не брати до уваги, оскільки ним було помилково розраховано заборгованість за гаряче водопостачання. Зазначив, що заборгованість за гаряче водопостачання не визнає, оскільки гарячою водою не користується взагалі вже протягом 10 років, що підтверджується показами приладу обліку гарячої води. При цьому зазначив, що заборгованість за централізоване опалення визнає в повному обсязі, оскільки через скрутний матеріальний стан не мав можливості вчасно сплачувати надані позивачем послуги. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які є в матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ст.223 та ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі статутом концерну «МТМ», основною метою діяльності концерну є здійснення виробничо - технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально - економічних інтересів трудового колективу концерну. Концерн «МТМ» є власником виробленої теплової енергії. Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (надалі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем гарячого водопостачання. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами регулюються\~Законом України від 24.06.2004 «Про житлово-комунальні послуги». Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 02.07.1998 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-46/1991 від 14.03.2023. Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 16.03.2004 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-46/1990 від 14.03.2023. Позивачем\~у період з 01.12.2015 року по 31.10.2021 були надані послуги з централізованого опалення житлового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 37\~116,95 грн. Крім того позивачем зазначено про те, що відповідачам у період з 01.12.2015 року по 31.10.2021 були надані послуги з централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 20\~449,72 грн. На ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Концерну «Міські теплові мережі». 15.03.2011 між позивачем та [PERSON] укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Згідно витягу з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 13.03.2023 судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . Після цього Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року) передбачено надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року), з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Враховуючи зміни, внесені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства віх 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року № 4» «Про затверджена порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення те постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання», відключенню від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі житлові будинки. Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним. Згідно уточненого розрахунку наданого позивачем\~ у період з 01.12.2015 року по 31.10.2021 були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 53 202 грн. 56 коп. (опалення 37\~116,95 грн. + гаряче водопостачання 16\~085,61 грн.). Заперечуючи щодо позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води відповідач [PERSON] зазначив, що розрахунок заборгованості позивача проведено без урахування показів обліку гарячого водопостачання типу КВ-1.5 встановленого у квартирі. Разом з цим, прилад обліку є справним, опломбованим і його показання фактично не змінювалися з листопада 2018 року, а тому вважає нарахуванням позивачем заборгованості без врахування показів лічильника незаконним та безпідставним. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам. Відповідно до ч. 2\~ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що підлягають періодичній повірці, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки за категоріями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері метрології та метрологічної діяльності. Порядок встановлення міжповірочних інтервалів визначається Кабінетом Міністрів України. Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», для лічильників води встановлено міжповірочний інтервал - 4 роки. Відповідно до абзацу першого підпункту 1 пункту 3 розділу IV Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого\~наказом Мінекономрозвитку від 08 лютого 2016 року № 193, результати вимірювання та інші дані, отримані під час проведення повірки, повинні бути задокументовані відповідно до методики повірки. Відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про комерційний облік»\~визначений порядок обслуговування, заміни та абонентський облік вузлів обліку. Дійсно, п.1\~ст. 6 Закону України «Про комерційний облік»\~передбачено, що обслуговування та заміна комерційного обліку здійснюється оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього\~Закону\~з урахуванням вимог\~Закону «Про метрологію та метрологічну діяльність». Відповідно п.2\~ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»\~обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку (квартирних/автономних приладів обліку) - розподілювачів теплової енергії здійснюється за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором. Лічильник є власністю Позивача, він несе повну відповідальність за його утримання та експлуатацію. Відповідно\~ст.17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»\~законодавчо регульовані засоби вимірювання техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту один раз на 4 роки. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частини зазначає, що з 29 листопада 2017 року повірка та ремонт засобів квартирних приладів обліку води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів. Оскільки відповідачем не здійснено у встановлені строки повірку з лютого 2019 року прилад обліку, розташований у квартирі за адресою: [ADDRESS] , було знято з абонентського обліку. З 01 лютого 2019 року нарахування за послуги з постачання гарячої води по особовому рахунку № [NUMBER] проводились згідно встановлених норм споживання (0,14 м3 на 2 зареєстровані особи з урахуванням фактичних годин та аварійних відключень). Разом з цим, суд зазначає про те, що за заявою відповідача [PERSON] представником Філії Концерну «МТМ» Яковенко В.П. 11 квітня 2023 року було знято покази лічильника ГВП за адресою надання послуг: [ADDRESS] та складено Акт контрольного зняття показань квартирного приладу обліку гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] . Згідно вказаного Акту на момент повірки прилад обліку без видимих механічних ушкоджень, справний і опломбований, показання на момент перевірки складають 00109,270 м3. Таким чином, відповідачами за період з березня 2017 року по листопад 2018 року було спожито 1 м3 гарячої води (109 м3 - 108 м3). З листопада 2018 року по квітень 2023 року покази квартирного приладу обліку, розташованого у квартирі за адресою: [ADDRESS] залишилися незмінними та становлять 109 м3. Відповідно до абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка була чинної на час виникнення спірних правовідносин, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до абз. 5 п. 15 Правил лише у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Матеріали справи містять докази проведення повірки лічильника гарячої води 11 квітня 2023 року, що не заперечується позивачем, а отже відсутні дані, які свідчили б, що засіб обліку перебував у несправному стані, що є єдиною підставою, визначеною Правилами, нарахування плати за послуги за нормами споживання. Тому, твердження позивача, що за умов несвоєчасної повірки лічильника води показники приладу обліку вважаються недостовірними, лічильник мав бути знятий з комерційного обліку, а плата за послугу централізованого гарячого водопостачання повинна нараховуватися за нормативами споживання не ґрунтується на приведених вище положеннях нормативно-правових актів, якими регулюється правовідносини між постачальником комунальних послуг та споживачами. Крім того, суд додатково враховує, що позивачем на надано доказів того, що споживачам надсилалося повідомлення про необхідність проведення повірки лічильника води. Відтак, якщо виконавець послуг не попередив завчасно про необхідність проведення повірки лічильника, споживачі [PERSON] та [PERSON] могли не знати про таку необхідність. Разом з цим, суд враховує про те, що згідно показань приладу обліку гарячої води за період з березня 2017 року по листопад 2018 року було спожито 1 м3 гарячої води. Доказів на підтвердження проведення оплати за спожитий об`єм наданих послуг з постачання гарячої води відповідачами надано не було. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» щодо стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання. Відповідно до Постанови «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» затвердженої Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №879 від 21.08.2018 станом на листопад 2018 року встановлено тариф для абонентів житлових будинків з централізованого постачання гарячої води за відсутності рушникосушильників становить 68,90 грн. за 1 куб.м., з урахуванням податку на додану вартість. Тобто, з урахуванням встановлених тарифів на послуги з постачання гарячої води станом на листопад 2018 року, суд вважає, що з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 68,90 грн. (з розрахунку: 1 м3 ? 68,90 грн.). З приводу заборгованості за централізоване опалення суд зазначає наступне. Під час судового розгляду вказаної справи від [PERSON] надійшла заява у якій відповідач позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення визнає у повному обсязі, доказів сплати наявної заборгованості за централізоване опалення відповідача на час розгляду справи не надано, тому суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову Концерну «Концерн міські теплові мережі» та вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість на послуги з постачання гарячої води за період з 01.12.2015 по 31.10.2021 у розмірі 68,90 грн. та заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.12.2015 по 31.10.2021 у розмірі 37\~116 грн.96 коп. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з такого. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2 684,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1\~717,76 грн. (з розрахунку: 37\~116,95 грн. х 100% / 53\~202,56 грн. = 64%; 64% х 2 684,00 грн. = 1\~717,76 грн.), на підставі ст.540 ЦК України, у рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: partial