Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

10.03.2023 року позивач звернулась до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] , третя особа: Малинський відділ державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з нерухомого майна. 17.04.2023 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] .Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно, в тому числі будинок [ADDRESS] . Маючи намір отримати спадок, який залишився після смерті матері, а також здійснити реєстрацію права власності на житло, позивач разом зі своїм рідним братом [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом, звернулися до приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу Житомирської області Тимошенко Н.С. Між позивачем та її братом [PERSON] було укладено договір поділу спадкового майна, згідно якого, житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , переходить позивачу, а брату позивачем сплачено грошову компенсацію за 1/2 частку вищевказаного будинку. В ході оформлення договору поділу спадкового майна, позивачу стало відомо, що на будинок по [ADDRESS] , накладено арешт. У зв`язку з цим, для з`ясування причини накладення арешту на будинок, який належав матері позивача та переходить їй у спадок, позивач звернулася до архіву Малинського районного суду Житомирської області. Було встановлено, що в 2001 році в Малинському районному суді Житомирської області розглядалась цивільна справа № 2-513 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу. Даний позов було задоволено та присуджено до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 700 гривень боргу за договором позики. Ймовірно після звернення [PERSON] до відділу державної виконавчої державної служби про примусове виконання рішення суду був накладений арешт на майно відповідача - батька позивача [PERSON] , а саме на будинок по [ADDRESS] . На той час будинок не був приватизований ні батьком, ні матір`ю позивача. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , мати позивача [PERSON] звернулася в нотаріальну контору для оформлення спадщини, а саме вищевказаного будинку, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу. Мати позивача змушена була звернутись до Малинського районного суду Житомирської області з позовом про визнання права власності на будинок [ADDRESS] . 24.10.2011 позов задоволено повністю. 20.02.2023 року позивач звернулася до Малинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) із заявою про зняття арешту з будинку [ADDRESS] у зв`язку зі смертю батька [PERSON] , але отримала відмову з підстав того, що арешт може бути знятий лише за рішенням суду та виконавчі провадження завершені відповідно до чинного законодавства. Накладення арешту на будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , унеможливлює прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , що призводить до порушення конституційних прав позивача як громадянина. Всі виконавчі провадження по відношенню до майна [PERSON] були завершені, а також з урахуванням того, що [PERSON] помер [INFO] і арешт з майна не знято, позивач змушена звертатись за захистом своїх прав та законних інтересів до суду.Просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 15.03.2023 року, позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків. 17.04.2023 року позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 20.04.2023 року уточнену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, 26.04.2023 року від позивача надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, 28.04.2023 року подала до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, визнала позовні вимоги повністю та просить суд задовольнити позов. Представник третьої особи Малинського відділу ДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, 03.05.2023 року до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Суд, відповідно до ст. 247 ЦПК України розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності позивача і відповідача без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що відповідач заявою від 28.04.2023 року визнала позовні вимоги. Судом встановлено, що свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане відділом реєстрації актів цивільного стану Малинського районного управління юстиції Житомирської області, засвідчується, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.7). Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, засвідчується, що [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 24.10.2011 року по справі №2/0614/565/11 визнано за [PERSON] , 1953 року народження, право власності на домоволодіння [ADDRESS] , як спадкоємця після смерті її чоловіка [PERSON] (а.с.10). Згідно витягу № 32179431 від 24.11.2011 року, про державну реєстрацію прав, [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] (а.с.13). Згідно договору поділу спадкового майна від 30.08.2022 року, до [PERSON] переходить житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, щодо об`єкта нерухомого майна від 05.09.2022 року: тип обтяження «арешт (архівний запис)», реєстраційний номер обтяження: 3058679, зареєстровано: 04.04.2006 реєстратором: Малинська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: повідомлення відділу державної виконавчої служби №566 від 05.04.2001, об`єкт обтяження: будинок [ADDRESS] (а.с.18). Постановою Малинського районного суду Житомирської області від 12.04.2001 року по справі № 2-513 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто 700 гривень боргу за договором позики ( а.с.19). Згідно відповіді Малинського відділу Державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області від 02.03.2023 року № 5745/23.16, відкритих виконавчих проваджень по боржнику [PERSON] не виявлено (а.с.20). Згідно частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною другою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач має намір прийняти спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] , однак через наявність арешту на будинок, позбавлена можливості це зробити. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення [PERSON] з даною заявою до суду, за наявності арешту (обтяжень) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги реалізувати свої спадкові права після смерті матері [PERSON] шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом та в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, оскільки на примусовому виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження, відкриті щодо боргів спадкодавця, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на будинок [ADDRESS] накладено арешт. Згідно частин першої та другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 59 Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна(коштів) боржника або його частини є: 1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII"Прикінцеві та перехідні положення"цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченом у статтею 11 Закону України" Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Згідно частиною першою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 2 постанови № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Встановлено, що позивач [PERSON] зверталась до третьої особи із заявою про зняття арешту на дане нерухоме майно, однак їй відмовлено у знятті обтяження. Аналізуючи вищенаведене, зокрема те, що судом не встановлено наявності правових підстав для збереження арешту вищевказаного нерухомого майна, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту майна та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту, свідчить про наявність невиправданого втручання у право на вільне володіння, користування і розпорядження даним нерухомим майном. Суд також звертає увагу, що позивач позбавлена можливості іншого способу захисту своїх прав, аніж скасування арешту з даного майна в судовому порядку. Суд наголошує, що визнання відповідачем позову є її диспозитивним правом, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи, інтереси інших осіб відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, а тому, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення поданого позову. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом скасування арешту з будинку [ADDRESS] . Судовий збір, сплачений позивачем при зверненні з даним позовом до суду, не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позивач згодна нести судові витрати самостійно. Таким чином судові витрати по справі слід вважати фактично понесеними.

Outcome: approved