Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

31 травня 2023 року через підсистему «Електронний суд» надійшла позовна заява [PERSON] , підписана її представником- адвокатом Кебкало Тетяною Михайлівною, в якій позивачка, посилаючись на статті 110, 112 СК України, просила розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 24 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 191. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 24 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 191. За час шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] . Підставами для розірвання шлюбу є те, що в позивачки та відповідача відсутні спільні інтереси, кожен з них має різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони не ведуть спільне господарство, шлюб між ними фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивачки. Ухвалою судді від 08 червня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 04 липня 2023 року. Ухвалою суду від 04 липня 2023 року судове засідання було відкладено на 17 липня 2023 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України. Позивачка [PERSON] у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України позивачка [PERSON] вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Через підсистему «Електронний суд» від представника позивачки адвоката Кебкало Т.М., яка була повідомлена про дату, час і місце судового засідання належним чином шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді на її офіційну електронну адресу, надійшла заява, в якій вона просила розглядати справу за відсутності позивачки та її представника, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання повторно не прибув без повідомлення причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою зареєстрованого місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з поштовою відміткою причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач [PERSON] вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Клопотання про відкладення розгляду справи та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, відзив на позов не подав. За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 17 липня 2023 року суд ухвалив заочне рішення у справі. З огляду на положення частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки в судове засідання не прибули всі учасники справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 13 жовтня 2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, копія якого долучена до матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24 листопада 2012 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмільнику реєстраційної служби Хмільницького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про що 24 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис за № 191. Після державної реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с. 6 зв.ст.). Під час шлюбу [INFO] в них народився син [PERSON] , батьком якого є відповідач, матір`ю - позивачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01 серпня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с.7). Згідно з витягами з реєстру Славутицької територіальної громади від 08.05.2023 позивачка [PERSON] та спільний син сторін [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8- а.с.8 зв.ст.). Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставами для звернення позивачки з позовом про розірвання шлюбу є те, що у сторін відсутні спільні інтереси, кожен з них має різні погляди на життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони не ведуть спільне господарство, шлюб між ними фактично припинив своє існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивачки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Зі статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.) вбачається, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з частиною другою статті 18, статтею 51, частиною третьою статті 56, частиною першою статті 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним з подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання. Примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе. За таких обставин суд дійшов до висновку, що сім`я розпалася остаточно, а шлюб існує формально, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. У поданій до суду в інтересах позивачки заяві її представник - адвокат Кебкало Т.М. зазначила, що майновий спір між сторонами відсутній, за спільною домовленістю між сторонами дитина залишається проживати разом з батьком ( а.с. 36-37). Ураховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною другою статті 110 СК України, суд вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що не суперечать закону та не порушують права інших осіб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З матеріалів справи встановлено, що позивачка в зв`язку з реєстрацією шлюбу своє дошлюбне прізвище не змінювала. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачка при поданні позову сплатила судовий збір в сумі 1073 гривень 60 копійок, який зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1,2). За таких обставин за правилами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 гривні 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved