Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

В серпні 2022 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 185 555,80 грн матеріальної шкоди, 120 000,00 грн моральної шкоди, які заподіяні йому внаслідок пошкодження автомобіля під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та вирішити питання про судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 27 листопада 2020 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем BMW 320, д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві по бульв. Лесі Українки, 28, не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем BMW 745, д.н.з. [NUMBER] , який на праві власності належить позивачу, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Позивач переконує, що ДТП сталась з вини водія [PERSON] . Позивач стверджує, що згідно з висновком про оцінку майна №09/15.12.20 від 03 грудня 2020 року сума відшкодування, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача, за наслідками вищезазначеної ДТП, складає 183 055,80 грн. Щодо моральної шкоди зазначає, що протягом тривалого часу у зв`язку з тотальним пошкодженням автомобіля позивачеві довелося шукати місце стоянки розбитого автомобіля, а також шукати нову роботу, через ці обставини виник пригнічений стан, внаслідок чого позивач почав до всього нервово відноситись, погано спати (а.с.5-11). 31.08.2022 ухвалою суду у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а.с.20). 16.09.2022 до суду надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначає, що заперечує проти задоволення позову і стягнення шкоди з власника автомобіля БМВ320і, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Акцентує увагу на тому, що відповідно до постанови Київського апеляційного суду у справі про притягнення особи до адміністративної відповідальності від 22 липня 2022 року водій автомобіля Мазда3, д.н.з. [NUMBER] номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , порушивши правила дорожнього руху, створив аварійну обстановку, яка потягла за собою вчинення дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля БМВ320і, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Вищезазначеною постановою Київського апеляційного суду встановлено, що обставини подій, які відбулися 27 листопада 2020 року, в результаті яких працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 Л005292 відносно [PERSON] тісно пов`язані із подіями, які мали місце того ж дня під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, після вчинення якої відносно [PERSON] було складено протокол серії ДПР 18 № 005291 та могли мати причинно-наслідковий зв`язок. Водія автомобіля Мазда 3, д.н.з. [NUMBER] номерний знак [NUMBER] , [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП. Відтак зазначив, що до участі в справі слід залучити співвідповідачем водія [PERSON] та/чи в/ч [NUMBER] , яка згідно зі складеним протоколом про адміністративне правопорушення від 27 листопада 2020 року серії ДПР 18 № 005292 відносно водія автомобіля Мазда 3 номерний знак [NUMBER] [PERSON] , - є власником даного транспортного засобу. Представник також зазначив, що після залучення до участі в справі всіх осіб, які мають відповідати за спричинену шкоду, ним буде заявлено клопотання про призначення у справі відповідних експертиз, і як щодо розміру заявленої позивачем шкоди, який відповідач оспорює, так і щодо самого механізму завдання такої шкоди і ступеня вини кожного із винуватців. Звертає увагу, що враховуючи, що під час розгляду справ про адміністративні правопорушення судами не було встановлено ступінь вини кожного з водіїв, чиї взаємопов`язані дії у причинно-наслідковому зв`язку призвели до скоєння ДТП та завдання шкоди позивачеві, а позивачем у даній справі також, за переконанням відповідача, не доведено, що відповідати повністю за шкоду, завдану позивачу пошкодженням його автомобіля, повинен тільки він. Також з підстав недоведення розміру спричиненої шкоди належними та допустимими доказами, а саме через недоведення своїх позовних вимог , просить відмовити позивачу в позові. Окремо, представник відповідача просив здійснити перехід в розгляд справи з викликом сторін для вирішення питання щодо складу осіб, виклику свідків та призначення у справі вищенаведених експертиз (а.с.23-32). 20.10.2022 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій [PERSON] зазначає, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення 15 грудня 2020 року Печерський районний суд м. Києва постановив провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.4 ст.122 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Категорично не погодився із рішенням апеляційного суду по цій справі, про яке писав представник відповідача у відзиві, яке скасовано наведеною постановою Київського апеляційного суду. Вважав, що таке рішення апеляційний суд постановив внаслідок недобросовісних дій представника відповідача [PERSON] . Щодо доведення визначеного ним розміру майнової шкоди наголосив, що оцінка вартості матеріального збитку ним виконана у ФОП [PERSON] (а.с.52-59). 24.01.2023 ухвалою суду здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін - в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.71). 21.02.2023, 10.04.2023, 18.05.2023 судовий розгляд справи не відбувся через направлені на адресу суду клопотання відповідача про відкладення розгляду справи без підтвердження в подальшому поважності пропуску таких судових засідань (а.с.75, 82, 89). В той же час, 18 травня 2023 року в судове засідання з розгляду даної справи з`явився позивач. Судом було поставлено на обговорення питання про залучення співвідповідача [PERSON] та/ або в/ч [NUMBER] , з урахуванням зазначених відповідачем у відзиві клопотань, проте позивач відмовився. Позивач зазначив, що вважає, що належним і єдиним відповідачем у справі є саме [PERSON] , оскільки вина іншого водія, зокрема, [PERSON] не доведена "в його справі" (в справі, де, на думку позивача, він був потерпілим). Постанова апеляційного суду по [PERSON] , за його твердженням, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки представник відповідача [PERSON] подавав таку апеляційну скаргу, на думку позивача, із порушеннями, відтак рішення першої інстанції скасовано неправомірно, завершив позивач (а.с.91). З урахуванням положень ч.1 ст.51 ЦПК України, згідно із якими суд першої інстанції має право за клопотанням саме позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача, зважаючи, що таке клопотання позивачем не заявлено, підстав за клопотанням відповідача залучати до участі в справі або [PERSON] , або військову частину у суду немає. 05.07.2023 відповідач знову, будучи належним чином повідомленим, в судове засідання не прибув. Поважні причини пропуску не надав. На питання, чи має позивач клопотання про призначення у справі відповідних експертиз, як і щодо механізму ДТП, визначення ступеню вини винуватців ДТП, так і на підтвердження/визначення спричиненої йому шкоди, відповів, що не має (а.с.98). Стаття 105 ЦПК України передбачає випадки обов`язкового призначення експертизи судом. Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати. Оскільки обставини даної справи не підпадають під норми ст.105 ЦПК України, відтак суд позбавлений можливості з власної ініціативи призначити експертизу. Також необхідно врахувати фактичне не підтримання поданого клопотання відповідачем та відмову позивача від проведення судової експертизи. Відтак, суд за відсутності відповідача чи його представника, а також без відповідного клопотання як про проведення експертизи, так і про розгляд такого клопотання за відсутності відповідача, позбавлений можливості вирішити клопотання про призначення у справі будь-яких експертиз тільки на підставі згадки про таку можливість у відзиві. Так, суд, заслухавши позивача та дослідивши наявні матеріали справи, приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Відповідно до положень ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] є власником автомобіля BMW 745І, д.н.з. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.18). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч.6 ст.82 ЦПК України). 03.05.2022 постановою Київського апеляційного суду залишено без змін постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2021 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.12-13). Відповідно до змісту зазначеної постанови Київського апеляційного суду, 27 листопада 2020 року о 22 год. 05 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом BMW 320I, д.н.з. [NUMBER] , в м. Києві на бул. Лесі Українки, 28, не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого здійснив зіткнення з припаркованими транспортним засобом BMW 745I, д.н.з. [NUMBER] , в салоні якого знаходився водій [PERSON] , та транспортним засобом Volkswagen Passat, д.н.з. [NUMBER] , в салоні якого знаходився водій [PERSON] , чим порушив вимоги п. 2.3 (б), 12.1 ПДР України. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження» (а.с.12-13). 22.07.2022 постановою Київського апеляційного суду скасовано за апеляційною скаргою [PERSON] постанову Печерського районного суду міста Києва від 15 грудня 2020 року, якою провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч.4 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Прийнято нову постанову, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч.4 ст.122 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення останнього до відповідальності (а.с.35-44). Відповідно до змісту даної постанови Київського апеляційного суду водій автомобіля Мазда3, д.н.з. [NUMBER] номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , порушивши правила дорожнього руху, створив аварійну обстановку, яка потягла за собою вчинення дорожньо-транспортної пригоди водієм автомобіля БМВ320і, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Вищезазначеною постановою Київського апеляційного суду встановлено, що обставини подій, які відбулися 27 листопада 2020 року, в результаті яких працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 Л005292 відносно [PERSON] тісно пов`язані із подіями, які мали місце того ж дня під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, після вчинення якої відносно [PERSON] було складено протокол серії ДПР 18 № 005291 та могли мати причинно-наслідковий зв`язок. Апеляційний суд прийшов до висновку, що чіткими та послідовними поясненнями учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 листопада 2020 року, а також іншими доказами наданими під час апеляційного перегляду цієї справи, підтверджується, як сам факт самої пригоди, так і те, що [PERSON] перед початком руху та виконуваним маневром із розвороту та перестроювання не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, які рухались в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися, чим спричинив створення аварійної обстановки та примусив інших водії різко змінити швидкість та напрям руху, що є порушенням п.10.1 Правил дорожнього руху (а.с.35-44). Відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. З огляду на це, припис ч.2 ст.1188 ЦК України застосовується тоді, коли поведінка кожного із власників транспортних засобів була неправомірною, зокрема, якщо кожен із них порушував ПДР. Встановлення неправомірності діяння кожного з цих власників достатньо для покладення на них солідарного обов`язку з відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки. Викладене узгоджується із постановою ВП ВС від 29.06.2022 у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини (ст.1190 ЦК України). Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до роз`яснень п. 2 Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. В п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» також роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно із абз.3 п.4 зазначеної постанови Пленуму з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, фактів, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Ці дані встановлюються такими засобами, 1)письмовими, речовими, електронними доказами, 2)висновками експертів, 3)показаннями свідків (ч.2 ст.76 ЦПК України). Письмовими доказами є документи (крім електронних доказів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.95 ЦПК України). Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено ЦПК України. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається витяг з нього (ч.2 ст.95 ЦПК України). Позивачем надані докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, а саме копія постанови Київського апеляційного суду, про яку зазначено вище. Зазначені обставини не оспорюються і відповідачем, хоча останній і веде мову про цивільну відповідальність за завдану позивачу шкоду також і іншою особою, яка була визнана винною у порушенні Правил дорожнього руху України, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із завданням шкоди позивачу відповідачем. В той же час, позивачем не доведений розмір завданої шкоди. Як вбачається з матеріалів справи клопотань про призначення у справі експертиз заявлено не було. Натомість позивачем разом з позовною заявою подано перший аркуш копії документа під назвою «Звіт №09/15.12.20 від 03 грудня 2020 року про оцінку вартості матеріального збитку», КТЗ BMW 7415, р.н. [NUMBER] , власник [PERSON] , перелік результатів оцінки: -ринкова вартість КТЗ до пошкодження - 214104,47 грн, -значення коефіцієнту фізичного зносу 0,7000, -вартість відновлювального ремонту КТЗ 450623,59 грн, -ринкова вартість КТЗ після пошкодження 31048,59 грн, -вартість матеріального збитку - 214104,47 грн (а.с.14). На аркуші справи 15 міститься долучений до позовної заяви позивачем висновок, оцінювач [PERSON] , відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові BMW 7415, р.н. [NUMBER] , в результаті його пошкодження станом на дату оцінку КТЗ складає 214104,47 грн. Ринкова вартість пошкодженого автомобіля на дату оцінки складає 31048,59 грн Чи взаємопов`язані ці два аркуші, чи є вони одним документом, наприклад, звітом, незрозуміло. Так само незрозуміле відношення до цих аркушів копії документа з підписами, який долучений позивачем і міститься на аркуші справи 16. Більше того, з цих документів незрозуміло, коли мало місце пошкодження автомобіля позивача і яке саме це пошкодження, чи має воно (вони) відношення до ДТП за участю відповідача. Які пошкодження зазнав автомобіль позивача взагалі під час вищезазначеної ДТП і чи щодо таких пошкоджень проводилось дослідження позивачем на предмет визначення розміру заподіяної шкоди. Крім того, в копії документа (першому аркуші) вказана сума пошкодження 214104,47 грн, однак позивач заявляє вимогу про відшкодування 185555,80 грн, не надаючи при цьому власний письмовий розрахунок та обґрунтування саме останньої суми. Відповідно до ч.6 ст.95 ЦПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу , такий доказ не береться судом до уваги. З урахуванням заперечень відповідача щодо суми заявленого позивачем матеріального збитку, вимоги не приймати як доказ долучений «скорочений» звіт про оцінку через його недопустимість та недостовірність, сумніви щодо справжності самого звіту і належності такого доказу до даної справи, позивачем всупереч положенням ч.5 ст.81 ЦПК України такий доказ в оригіналі і в повному обсязі суду під час розгляду справи так і не поданий. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України). Не є допустимими докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування (ч.ч.1, 2 ст.78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст.79 ЦПК України) Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено належними, допустимими та достовірними доказами розмір спричиненої йому шкоди пошкодженням автомобіля, який йому належить на праві власності. Відтак в задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми моральної шкоди, суд виходить з наступного. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст.23 ЦК України). Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23 ЦК України). Проте, незважаючи на останнє також повинна бути доведена належними, допустимими та достовірними доказами. Відповідно до ст.23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як роз`яснено в п.3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. Так, позивач хоча і зазначає, що мала місце ДТП, внаслідок якої через винні дії відповідача йому була спричинена моральна шкода знищенням його автомобіля, проте, як наведено судом вище, долучений позивачем перший аркуш звіту про оцінку вартості матеріального збитку як доказ у справі судом не взято до уваги з підстав, викладених вище. Зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, окрім також наведених вище постанов Київського апеляційного суду, які б підтверджували, що автомобіль позивача було пошкоджено під час конкретної ДТП, які саме пошкодження автомобіль отримав, чи знищений автомобіль повністю саме під час даної ДТП, оскільки саме останнім обґрунтовує спричинення йому моральної шкоди на визначену в позові суму, суд підстав для задоволення даної вимоги також не знаходить саме з підстав недоведення позовних вимог.

Outcome: dismissed