Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

12 червня 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв батько позивача [PERSON] . Спадкових прав останній не оформив та [INFO] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, на 1/2 частку житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складав. Вказуючи, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті останнього, яка звернулася у встановленому законом порядку до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просила визнати за нею право власності на 1/2 частку спадкового будинку із господарськими спорудами в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У підготовче засідання позивач не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена (а. с. 41), 03 липня 2023 року позивач подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує з викладених у ньому підстав, просить розглядати справу її відсутності (а. с. 67). Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені (а. с. 35-40, 42), 03 липня 2023 року подали до суду, кожен зокрема, письмові заяви, в яких вказали, що позов визнають повністю, не заперечують проти його задоволення та просять справу розглядати за їхньої відсутності (а. с. 68-72). Враховуючи, що в підготовче засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом статей 524, 548 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 11) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшла 1/2 частки житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Належність 1/2 частки вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ) підтверджується витягом з погосподарської книги села Селець Селецької сільської ради Турійського району Волинської області (а. с. 12). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1», загальною площею 70.6 кв. м, житловою площею 42.7 кв. м, хлів «Б-1» (а. с. 19-22). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстроване. Заповіту за життя [PERSON] не складала, свідоцтво про право на спадщину на спадковий будинок після її смерті не видавалося (а. с. 60). Відповідно до довідки Селецької сільської ради Турійського району Волинської області від 03 вересня 2019 року № 323 в управління та володіння спадковим майном [PERSON] з дня її смерті вступив її син [PERSON] (а. с. 12), який в контексті положень статті 549 Цивільного кодексу УРСР є таким, що прийняв спадщину. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , як дочки спадкодавця, жодних дій для прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] не вчиняли і відповідно до частини другої статті 553 Цивільного кодексу УРСР вважаються такими, що відмовилися від спадщини. [PERSON] помер [INFO] (а. с. 14). Відповідно до положень статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 Цивільного кодексу України). Частиною третьою статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини першої статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. За змістом частини першої статті 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач є дочкою спадкодавця [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження та одруження (а. с. 16, 17). [PERSON] на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та постійно проживав один в селі Селець Ковельського району Волинської області (а. с. 53 на звороті). Позивач 10 листопада 2018 року подала приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] (а. с. 45 на звороті). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк подали нотаріусу заяви про відмову від прийняття спадщини (а. с. 46), що відповідає вимогам частини першої\~статті 1273 Цивільного кодексу України. Заповіту за життя [PERSON] не складав, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частку спадкового будинку після його смерті не видавалося (а. с. 54). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як дочка спадкодавця, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка в контексті положень статей 1269, 1270 Цивільного кодексу України у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 03 червня 2023 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на вищевказане спадкове нерухоме майно, який підтверджує його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 18). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 189/2018 до майна померлого [PERSON] (а. с. 45-66), з яких також видно, що ніхто, окрім позивача, із заявою про прийняття спадщини після смерті останнього до нотаріуса не звертався, свідоцтва про право на спадщину на інше належне спадкодавцю майно видані також позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та правових підстав для визнання за нею права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України\~у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 536 гривень 80 копійок; стягнути з відповідачів в користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - по 107 гривень 36 копійок з кожного. На підставі викладеного, статей 524, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, статей 1216,\~1217,\~1261,\~1268,\~1269,\~1270\~Цивільного кодексу\~України та

Outcome: approved