Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позивач, відповідно до змісту позовної заяви просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 12.06.2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Службу у справах дітей Рахівської міської ради Рахівського району Закарпатської області (ЄДРПОУ: 44264769). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.06.2012 року між донькою позивачки [PERSON] та [PERSON] (далі - відповідач) було укладено шлюб. Від цього шлюбу народився онук Позивачки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження № 517 від 15.08.2017 року Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації позивачку [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування - [PERSON] . Згідно з зазначеним розпорядженням всі обов`язки по захисту прав та майнових інтересів малолітнього підопічного (онука) [PERSON] , покладено на Позивачку та зобов`язано її постійно дбати про його матеріальне забезпечення, виховання та фізичний розвиток. [PERSON] перебуває на первинному обліку Служби у справах дітей, у зв`язку із тим, що мати дитини [PERSON] [INFO] померла. Відомо, що 08.08.2019 року до України з Росії, де відбував покарання за вчинення злочину (копія виписки з вироку додається), повернувся відповідач. На даний момент відповідач не має можливості піклуватися про малолітню дитину, оскільки не має постійного офіційного доходу. Враховуючи, що відповідач довгий час перебував в місцях позбавлення волі, то син [PERSON] практично не знає свого батька. Ніякої участі у вихованні сина батько не бере. Дитина постійно проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем своїх обов`язків як батька дитини, позивач не чинила. Натомість, вищезазначені обставини справи вказують на те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач ніколи не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти та свідомо ухилявся від виконання його батьківських обов`язків, а також головного морального обов`язку - бути батьком своєї дитини не тільки юридично, а й фактично. Вважає, що з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, відповідача доцільно позбавити батьківських прав, з цією метою позивач звернулась до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Відповідач, шляхом направлення листа на електронну адресу суду, подав заяву в якій зазначив, що не відмовляється від батьківства та любить сина, робить усе необхідне для його виховання та утримання. Виїхав до рф для оформлення необхідних документів. Спілкується із сином по інтернет зв`язку. В судовому засіданні, яке відбулось 10.07.2023 року, позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. В судове засідання, яке відбулось 10.07.2023 року, відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. В судове засідання, яке відбулось 10.07.2023 року, третя особа-1 не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. В судове засідання, яке відбулось 10.07.2023 року, третя особа-2 не з`явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши учасників судового провадження, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується повторно виданим Свідоцтвом № [NUMBER] , яке видане відділом запису актів цивільного стану Адміністрації міста Твері, Тверської області, Російської Федерації, 17 липня 2015 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.11.2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 16.05.2017 року Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у м.Києві, [INFO] померла [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження № 517 від 15.08.2017 року Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації позивачку [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною, позбавленої батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] . Згідно з розпорядженням всі обов`язки по захисту прав та майнових інтересів малолітнього підопічного (онука) [PERSON] , покладено на [PERSON] та зобов`язано її постійно дбати про його матеріальне забезпечення, виховання та фізичний розвиток. [PERSON] , [INFO] , є громадянином України, постійно проживає на території України в м. Києві, має статус дитини, яка позбавлена батьківського піклування, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із копії виписки з вироку від 29.02.2016 року справа №1-7/16, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.228.1 УК рф та призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки та чотири місяця з відбуванням покарання у виправній колонії загального режиму. 16 грудня 2019 року Шевченківським районним судом міста Києва винесено судовий наказ у справі № 761/45291/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи з 21 листопада 2019 р. до досягнення дитиною повноліття. Як вбачається із висновку Органу опіки та піклування Шевечнківської районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] №109/04/40-8947 від 24.12.2020 року, Орган опіки та піклування Шевечнківської районної в м.Києві державної адміністрації вважає за недоцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] . Як вбачається із висновку Виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] №02-36/674 від 26.05.2023 року, служба у справах дітей Рахівської міської ради Закарпатської області вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] . Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 Сімейного кодексу України, законодавчо визначає, що підставою позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Бездіяльність батьків повністю співпадає з ознаками, викладеними у положеннях ст. 164 СК України та п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», оскільки вона не бере участі у вихованні своєї дитини, не виявляє турботи щодо дитини, не підтримує її матеріально, нехтує обов`язком батьків утримувати дитину. Частина четверта статті 5 Сімейного кодексу України закріплює, що держава бере під свою охорону кожну дитину-сироту і дитину, позбавлену батьківського піклування. Згідно з статтею 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що у порядку, встановленому законодавством, держава гарантує всім дітям рівний доступ до безоплатної юридичної допомоги, необхідної для забезпечення захисту їх прав. Згідно пункту 5 абзацу 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», однією з основних засад державної політики щодо соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування є захист особистих прав та інтересів таких дітей. Згідно статті 165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має орган опіки та піклування. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Оцінюючи висновок Органу опіки та піклування Шевечнківської районної в м.Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] №109/04/40-8947 від 24.12.2020, суд звертає увагу, що обставини викладені у даному висновку не підтвердились під час розгляд справи, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав його для врахування під час прийняття рішення у справі. В той же час, суд погоджується з висновком Виконавчого комітету Рахівської міської ради Закарпатської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] №02-36/674 від 26.05.2023 року, оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків, відсутність прояву інтересу до здоров`я, навчання, виховання, розвитку сина [PERSON] , що свідчить про ухилення батька від виконання батьківських обов`язків. Також, суд приймає до уваги, що відповідач, не довів належними, допустимими та достатніми доказами факт неналежного виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] . Крім того, суд відхиляє доводи відповідача щодо його фінансової участі в утриманні малолітнього сина [PERSON] , з огляду на те, що аліменти на утримання останнього стягуються на підставі судового наказу. Також, суд звертає увагу на те, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення батьківських прав. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved