Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Заявниця звернулася до суду з заявою про визнання фізичної особи недієздатною, зазначивши на обґрунтування заяви, що її син [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею, страждає на психіатричне захворювання, являється інвалідом другої групи з діагнозом «Шизофренія». Внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу син не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому потребує опіки та нагляду інших осіб. У зв`язку з чим просила визнати сина недієздатним та за поданням органу опіки та піклування призначити її опікуном. Ухвалою від 21 липня 2022 року провадження по справі було відкрито, а ухвалою суду від 06 вересня 2022 року судом було призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої відповідно до вимог ст. 105 ЦПК України є обов`язковою. Згідно зі ст. ст. 252, 253 ЦПК України на час проведення експертизи, провадження у справі було зупинено. Ухвалою суду від 05 липня 2023 року провадження у справі було поновлено. У судовому засіданні заявниця свою заяву підтримала пояснивши, що син не з`явився на експертизу у зв`язку з тим, що з нею не було узгоджено час її проведення. [PERSON] пояснив, що на даний час приймає ліки, проте не відчуває покращення свого стану здоров`я. Представник органу опіки та піклування заявив, що подання про признання заявниці опікуном було підготоване з урахуванням результатів проведення експертизи. Оскільки експертиза проведена не була, тому вважав, що підстави для призначення заявниці [PERSON] опікуном відсутні. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи вважає, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, матір`ю\~ [PERSON] , [INFO] \~є заявниця [PERSON] (а.с.13), яка згідно довідки від 23 вересня 2021 року № 6038 (а.с.12) та акту підтвердження фактичного місця проживання від 12 липня 2022 року постійно проживає з сином, опікується ним та може здійснювати догляд за ним (а.с.19). З наданих заявницею письмових доказів встановлено, що [PERSON] є інвалідом 2-ї групи по психіатричному захворюванню та перебуває на обліку у лікаря психіатра (а.с.14,15). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією [PERSON] строково встановлена друга група інвалідності з дитинства (а.с.14). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно до ч.1 ст.41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка, а відповідно до ст.58 цього Кодексу опіка встановлюється над малолітніми особами, які позбавлені батьківського піклування, або над фізичними особами, які визнані недієздатними. Положеннями ч.1 ст.60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно зі\~ст. 55 ЦК України\~опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Суд зазначає, що ч. 1\~ст. 298 ЦПК України\~передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними. Разом з тим, п. 2 ч. 1\~ст. 105 ЦПК України\~передбачено, що призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: психічний стан особи. Відповідно до\~ст. 21 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~судово-психіатрична експертиза з цивільних справ призначається і проводиться на підставах та в порядку, передбачених законом. Кількість і зміст питань, за якими має бути проведена експертиза, має бути визначено судом у судовому засіданні, як це передбачено ст.\~ст. 103-105 ЦПК України. Як зазначається в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», судово-психіатрична експертиза призначається у справах про визнання громадянина недієздатним. В ухвалі про призначення експертизи на вирішення експертів мають бути поставлені такі питання: чи хворіє даний громадянин на психічну хворобу; чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати ними. З аналізу наведених норм вбачається, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності за умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Отже, при проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи,зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. З урахуваннями того, що матеріали справи не містять достатніх даних про психічний розлад здоров`я [PERSON] , ухвалою від 06 вересня 2022 року у справі було призначено проведення судово-психіатричної експертизи. . Згідно листа Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» за вих. № 370 від 30 грудня 2022 року заявниця разом з сином для проведення експертизи не з`явилася. У судовому засіданні 24 січня 2023 року заявниця була повідомлена про можливість узгодити дату та час проведення експертизи та надано контактні номери телефонів експертної установи. Однак, 15 травня 2023 року до суду надійшов лист з Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про повернення матеріалів справи без виконання саме через неявку заявниці для проведення експертизи (а.с.45). Європейський суд з прав людини визначив вимоги, яких необхідно дотримуватися під час розгляду такої категорії справ, вказавши, що сама сутність того, в чому слід переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, що вимагає об`єктивної медичної експертизи (пункт 39 рішення у справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року). Європейський суд з прав людини також вказав, що ця процедура повинна мати судовий характер (пункт 40 рішення у справі "Горшков проти України" від 8 листопада 2005 року). У той же час, звертаючись до суду з даною заявою, заявниця стверджувала у заяві, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу [PERSON] не здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними, що буде підтверджено висновком судово-психіатричної експертизи, а тому може бути визнаний судом недієздатним. Разом з тим, ухвалою суду від 06 вересня 2022 року у справі було призначено судово-психіатричну експертизу. Однак матеріали цивільної справи разом з медичною картою амбулаторного хворого на [PERSON] повернуто без виконання ухвали суду від 06 вересня 2022 року про призначення судово-психіатричної експертизи у зв`язку з неявкою особи щодо якої призначено експертизу. Відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи є обов`язком для встановлення психічного стану особи. Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних даних про психічний розлад здоров`я [PERSON] , хоча він лікарем-психіатром і оглядався, проте надані епікризи про загальне захворювання не містять відомостей про психічний стан пацієнта. Проте інші наявні докази, які б вказували на психічні розлади [PERSON] заявницею не надано. За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні підстави для ухвалення рішення про визнання недієздатним [PERSON] . Відповідно до\~ст. 300 ЦПК України\~суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. З огляду на те, що вимоги про встановлення опіки є похідними від вимог про визнання особи недієздатною, тому суд також відмовляє в їх задоволенні через безпідставність та необґрунтованість. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 299 ЦПК України, судові витрати по провадженню справи про визнання громадянина недієздатним відносяться за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 299 ЦПК України, суд, установивши, що заявник діяв недобросовісно без достатньої для цього підстави, стягує із заявника всі судові витрати. Оскільки експертиза не була проведена саме через бездіяльність заявниці, яка не з`явилася на експертизу, тому суд вважає, що понесені нею витрати у вигляді сплаченого судового збору слід покласти на заявницю.

Outcome: dismissed