Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

На підставі постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року в провадження Святошинського районного суду м.Києва на новий судовий розгляд надійшла дана справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, стягнення подвійної вартості автомобіля та відшкодування моральної шкоди. Звертаючись до суду у жовтні 2017 року з даним позовом до [PERSON] , позивач [PERSON] посилався на те, що 15 травня 2014 року між ним та [PERSON] було досягнуто домовленість про купівлю-продаж за 35 000 доларів США належного відповідачу автомобіля марки Toyota Highlander, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , ідентифікаційний номер двигуна [NUMBER] . У позовній заяві [PERSON] вказував, що на виконання вказаного правочину, вчинення якого відбувалося у Центрі ДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області шляхом оформлення довідки-рахунку від 15 травня 2014 року № ВІА469185, він передав відповідачу [PERSON] кошти у зазначеному розмірі та отримав від [PERSON] придбаний автомобіль. Цього ж дня 15 травня 2014 року працівниками зазначеного Центру ДАІ ГУМВС України у Дніпропетровській області позивачу було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а також було замінено державний номерний знак автомобіля на [NUMBER] . Позивач [PERSON] посилався на те, що на момент придбання, автомобіль мав незначні технічні несправності, що підтверджується відомостями з офіційного сервісного центру «Тойота» у м. Дніпропетровську. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] зазначав, що з метою продажу вказаного автомобіля 25 квітня 2017 року він замовив у НДЕКЦ експертизу транспортного засобу, якою було встановлено факти заміни ідентифікаційного номеру кузову транспортного засобу шляхом перебивання символів у незаводських умовах, нанесення маркування «[NUMBER]» та нанесення (перебиття) номеру двигуна «[NUMBER]». На підставі зазначеного висновку експерта, 08 червня 2017 року територіальним сервісним центром № 5142 Регіонального сервісного центру в Одеській області скасована державна реєстрація автомобіля за [PERSON] . За вказаними фактами підробки номерів агрегатів слідчим слідчого відділу Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №12017160470001707 від 26.04.2017 про вчинене кримінальне правопорушення за статтею 290 КК України (знищення, підробка або заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу) та розпочато досудове розслідування. В межах кримінального провадження ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року було накладено арешт на транспортний засіб Toyota Highlander, д.н.з. [NUMBER] , заборонено ним розпоряджатися та повернуто на зберігання [PERSON] .. У позовній заяві [PERSON] зазначав, що йому стало відомо про 3 власників автомобіля Toyota Highlander, 2011 року випуску, у період з 2011 до 2017 року - [PERSON] , [PERSON] та власне самого позивача [PERSON] .. Від першого власника автомобіля - [PERSON] , стало відомо, що в серпні 2013 року [PERSON] відчужував [PERSON] транспортний засіб після серйозного ДТП у непридатному для експлуатації стані, тоді як на момент продажу цього автомобіля [PERSON] , даний автомобіль був у відновленому стані та мав лише незначні несправності. Посилаючись на те, що протиправні дії щодо заміни ідентифікаційного номеру кузова автомобіля, нанесення маркування на кузов та заміни номера двигуна відбувалися у період перебування автомобіля у власності саме відповідача [PERSON] , позивач [PERSON] обґрунтовував, що укладений між ним та [PERSON] договір купівлі-продажу автомобіля слід визнати недійсним на підставі положень статей 229, 230 ЦК України, адже відповідач, укладаючи правочин та будучи достеменно обізнаним про підробку агрегатів автомобіля, свідомо ввів [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення, з метою незаконного отримання коштів. Обґрунтовуючи розмір збитків, завданих йому внаслідок введення в оману та продажу автомобіля з перебитим номером двигуна та ідентифікаційним номером, позивач посилався на те, що оскільки він прийняв публічну оферту [PERSON] про продаж транспортного засобу за 35 000 доларів США, які в подальшому були передані відповідачу, останній, враховуючи вимоги частини другої статті 230 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати збитки у подвійному розмірі, а саме - 70 000 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду з даним позовом становить 1 956 500,00 грн. Також, позивач [PERSON] у позовній заяві вказував на те, що внаслідок дій відповідача йому було заподіяну моральну шкоду, яка полягає у душевних переживаннях та сильному стресі, спричинених порушенням звичного режиму життя, неможливістю розпоряджатися та користуватися власним автомобілем. З урахуванням глибини душевних страждань, погіршення здоров`я та часу, який необхідно витратити для відновлення своїх порушених прав, позивач оцінив завдану йому моральну шкоди в розмірі 100 000,00 грн. Відтак, позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки Toyota Highlander, номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , укладений 15 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] за довідкою-рахунком №BIA469185; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збитки в розмірі 1 956 500 грн. як подвійну вартість автомобіля, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. (т.1, а.с. 3-41). Позовні вимоги [PERSON] були предметом розгляду та перевірки судів трьох інстанцій. Зокрема, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року, позов [PERSON] було задоволено частково; визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , номер двигуна [NUMBER] , укладений 15 травня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] за довідкою-рахунком № [NUMBER] ; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] майнову шкоду в розмірі 1498872 грн. та моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. В решті вимог - позивачу відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 10 вересня 2019 року були скасовані, а справа передана на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (т. 7, а.с. 64-70). Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 22 червня 2020 справу було прийнято до провадження суду під головуванням судді Шум Л.М. та призначено до розгляду у загальному позовному провадженні (т.7, а.с.75-76). 15 липня 2020 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву (т.7, а.с.137-145). У відзиві відповідач [PERSON] вказував на те, що ніколи не був власником автомобіля Toyota Highlander, а відтак і не міг відчужувати автомобіль [PERSON] . Відповідач посилався на те, що першим власником автомобіля був [PERSON] , який 24.10.2011 придбав новий автомобіль Toyota Highlander, 2011 р.в., номер кузова [NUMBER] , та 25.10.2011 здійснив його реєстрацію на своє ім`я, отримав номерний знак автомобіля [NUMBER] та Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25.10.2011. 16 травня 2013 року автомобіль Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , був учасником ДТП під керуванням [PERSON] , в результаті якої водій автомобіля загинув, а автомобіль прийшов у стан, непридатний для експлуатації. 13 серпня 2013 року пошкоджений автомобіль Toyota Highlander, д.н.з. [NUMBER] , був знятий власником [PERSON] з реєстрації, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25.10.2011 було обрізане працівниками ВРЕР ДАІ, а [PERSON] видані транзитні номери [NUMBER] строком на 60 діб. У відзиві [PERSON] посилався на те, що в 2013 році він придбав у [PERSON] пошкоджені в результаті ДТП залишки автомобіля та отримав обрізане свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25.10.2011 на ім`я [PERSON] , довідку про ДТП, облікову картку про зняття автомобіля з реєстрації від 13.08.2013 та транзитні номери. Відповідач [PERSON] не відновлював автомобіль та орієнтовно в лютому 2014 року запропонував його залишки та документи на продаж. Покупець [PERSON] повідомив, що власне залишки автомобіля його не цікавить, йому потрібні лише ідентифікуючий елемент кузова та документи. [PERSON] передав [PERSON] документи на автомобіль та транзитні номери, які отримав від [PERSON] , а [PERSON] забрав необхідний йому елемент кузова автомобіля, документи та транзитні номери. Ще через деякий час [PERSON] отримав від [PERSON] копію його паспорту, ідентифікаційного номеру, аркуші з підписом. Відповідач у відзиві посилався на те, що на початку 2018 року його викликали до правоохоронних органів на допит в якості свідка.З матеріалів кримінального провадження стало відомо, що 23 серпня 2017 року до Малиновського відділу поліції м. Одеса надійшла заява позивача [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 190 КК України (Шахрайство), відповідно до якої, нібито [PERSON] 15 травня 2014 року продав [PERSON] автомобіль Toyota Highlanderз номерним знаком [NUMBER] та номером кузова [NUMBER] , який був виготовлений в незаводських умовах. В свою чергу, [PERSON] нібито набув право власності на зазначений автомобіль 09 квітня 2014 року від [PERSON] на підставі Довідки-рахунку ААВ №504441 від 29.08.2013, оформленої в ТОВ «Прогрес Автотрейд». Вказував на те, що реєстрація автомобіля на його ім`я була підроблена, що підтверджується висновком проведеної в кримінальному провадженні судової експертизи №19-1948 від 03.06.2019, відповідно до якої підпис від імені [PERSON] на Довідці-рахунку ААВ №504441 від 29.08.2013 та в Заяві від 09.04.2014 про постановку автомобіля на облік виконано не [PERSON] . Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву заперечував факт вчинення ним правочину 15.05.2014, який оспорюється [PERSON] , посилаючись як на відсутність самої події продажу ним автомобіля та підробку цього правочину, так і на ті обставини, що ніколи не був власником автомобіля, не вводив і не міг вводити [PERSON] в оману щодо властивостей товару. Вказував також на те, що дізнавшись про підробку документів на автомобіль на його ім`я, оскаржив до Деснянського районного суду м.Києва договір купівлі-продажу автомобіля від 15.05.2014 в межах цивільної справи №754/11830/19 за його позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним. Тобто оскаржив з підстав підробок його підписів цей же договір, який наразі оскаржується [PERSON] в межах даної справи з підстав нібито введення покупця в оману щодо властивостей автомобіля. У відзиві наполягав на тому, що придбаний [PERSON] автомобіль не має нічого спільного з автомобілем, який колись перебував у власності [PERSON] та залишки якого певний час знаходились у [PERSON] . Посилався на те, що згідно висновку трасологічної експертизи № 23 від 28.04.2018 ідентифікаційний номер кузова (VIN-код) автомобіля Toyota Highlander, д.н.з. [NUMBER] , змінювався шляхом видалення фрагменту номерного майданчика та наступного вварювання не в заводських умовах аналогічного за розміром фрагменту саморобної металевої пластини із нанесенням на ній маркування [NUMBER]. Ідентифікаційний номер двигуна змінювався шляхом знищення первинного номера та наступного нанесення не в заводських умовах символів порядкового номера двигуна [NUMBER] . Первинний номер двигуна був [NUMBER] та такий двигун комплектувався з кузовом [NUMBER] . Слідів деформації чи ремонтних робіт кузова не виявлено. [PERSON] стверджував, що за справжнім номером кузова автомобіль [PERSON] є нічим іншим як викрадений у \-\-\-\-ПП «Плазматек-Транс» автомобіль Toyota Highlander, номер кузова [NUMBER] , який перебуває в розшуку Печерського УП ГУ НП у м. Києві, на якому в табличку номеру кузова було вварено табличку з маркуванням [NUMBER] (виготовлену кустарним способом), та на якому первісний номер двигуна витравлено з послідуючим нанесенням маркування номера двигуна [NUMBER] . Посилався на те, що відсутність будь-якого елемента від автомобіля [PERSON] на спірному автомобілі [PERSON] доводить непричетність [PERSON] до оборудок щодо даного автомобіля та свідчить лише про використання його анкетних даних в таких оборудках. В свою чергу причетним до оборудок з автомобілем вважає [PERSON] , якого до подій з автомобілем [PERSON] вже було засуджено вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2012 року (справа 1-49/12) за злочини за ст.ст. 209, 290 та 358 КК України за фактом заміни елементів кузова та агрегатів транспортних засобів на 84 автомобілях та фактом підробки документів. У відзиві відповідач [PERSON] вказував на недоведеність тверджень [PERSON] про те, що саме [PERSON] продавав [PERSON] автомобіль 15 травня 2014 року та за вказану у позовній заяві суму. Звертав увагу на те, що оплата послуг зі зняття з реєстраційного обліку автомобіля з [PERSON] була здійснена 16 травня 2014 року, тобто пізніше від дати, коли автомобіль вже було поставлено на облік на ім`я [PERSON] , що свідчить про повну підробку правочину з використанням анкетних даних [PERSON] . Доводи [PERSON] про те, що саме [PERSON] здійснив продаж автомобіля в травні 2014 року та доводи про те, що саме [PERSON] здійснив «перебивання» агрегатів кузова автомобіля, відповідач вважав вигадками [PERSON] , з метою заволодіння грошовими коштами та майном [PERSON] після пред`явлення позову, адже залишається незрозумілим, що міг робити з автомобілем [PERSON] в період з 2014 року (коли автомобіль було оформлено на позивача) до 2017 року (коли позивач замовив експертизу та нібито виявив «перебивання» номерів агрегатів). Твердження про те, що автомобіль у період часу 2013-2017 рр. проходив лише планове технічне обслуговування, не спростовує вірогідність того, що сам [PERSON] чи інші невстановлені слідством особи могли впродовж 3 років після купівлі у травні 2014 року автомобіля «перебити» номери його агрегатів під анкетні дані [PERSON] . У відзиві відповідач також зазначив, що позивач [PERSON] безпідставно оперує наявністю довіреності на ім`я [PERSON] як доказом про те, що [PERSON] був обізнаний про існування зареєстрованого на його ім`я автомобіля, оскільки така довіреність оскаржується в судовому порядку (справа №759/17652/19) та не свідчить про факт введення [PERSON] в оману в момент вчинення оспорюваного правочину. 11 серпня 2020 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив (т.7, а.с. 198-208). У відповіді на відзив на позовну заяву [PERSON] вказував на безпідставність тверджень [PERSON] про те, що він не був власником автомобіля. Вважав, що твердження [PERSON] спростовуються довідкою-рахунком [NUMBER] від 29.03.2013, відповідно до якої [PERSON] придбав автомобіль у [PERSON] ; обліковою картою № [NUMBER] від 13.08.2013, яка містить підпис [PERSON] , копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 09.04.2014 на автомобіль на ім`я [PERSON] ; поясненнями самого [PERSON] про те, що він визнає факт купівлі залишків автомобіля у [PERSON] ; висновком експерта №23 від 28.04.2018, яким встановлене співпадіння номеру кузова та двигуна на автомобілі [PERSON] з тими, які містив автомобіль [PERSON] . Щодо висновку експерта №18-1948 від 03.06.2019, яким встановлена підробка підписів [PERSON] , вказував на неналежність його як доказу, оскільки дослідження було проведене з порушеннями науково-методичних рекомендацій. У відповіді на відзив позивач [PERSON] також спростовував заперечення [PERSON] про непричетність до оспорюваного правочину тим, що впродовж 9 місяців залишки автомобіля перебували у володінні [PERSON] , а також посиланням на те, що 09.04.2014 [PERSON] особисто звернувся до Дніпропетровського ВРЕВ-1 із заявою про постановку автомобіля на облік на його ім`я; 15.05.2014 [PERSON] зняв автомобіль з реєстраційного обліку на підставі заяви, підписаної [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] , та в цей же день особисто продав автомобіль [PERSON] , за який отримав 35 тис. доларів США, що може підтвердити свідок [PERSON] . У відповіді на відзив позивач [PERSON] зазначав, що сам по собі факт постановки на облік автомобіля Toyota Highlander 09.04.2014 на ім`я [PERSON] як неушкодженого, свідчить про те, що зміна номерів агрегатів автомобіля відбулася до 09.04.2014, коли автомобілем володів [PERSON] . Доводи відповідача [PERSON] про непричетність до підробок, оскільки автомобіль [PERSON] немає жодної деталі від автомобіля, яким колись володів [PERSON] , а є викраденим автомобілем ПП «Плазматек-Транс», позивач [PERSON] вважав такими, що спростовуються показаннями [PERSON] , згідно яких [PERSON] отримав від [PERSON] 35 тис. доларів США. У відповіді на відзив [PERSON] зазначив, що саме по собі існування довіреності від 12.04.2014, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися автомобілем Toyota Highlander, свідчить про обізнаність [PERSON] про факт реєстрації автомобіля на його ім`я та намір продати автомобіль. Також у відповіді на відзив на позовну заяву [PERSON] вказував на те, що згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі №755/3903/17 від 14.03.2019, він як позивач, який купував автомобіль під впливом обману, повинен довести наявність істотних обставин, які приховав продавець [PERSON] , довести, що такі обставини не відповідають волі купувати автомобіль, та довести, що така невідповідність волі покупця виникла в результаті умисних дій продавця. У цьому контексті стверджував, що автомобіль на момент покупки був відновленим, тобто вже відбулося «перебивання» номерів агрегатів кузова. [PERSON] не купував би такий автомобіль, якби на момент покупки йому було відомо про наявність таких негативних істотних обставин. Стверджував, що [PERSON] діяв умисно, адже визнав, що придбав залишки автомобіля, який був непридатним для експлуатації, а 09.04.2014 поставив його на облік вже цілим. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Чокля Є.Ю. вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовольнити та визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Toyota Highlander, укладений у вигляді рахунку-фактури від 15.05.2014, на підставі ст. 230 ЦК України з підстав введення [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення, та стягнути з [PERSON] подвійну вартість автомобіля на підставі ч.2 ст.230 ЦК України у розмірі 1 860 600,00 грн.. Також просила стягнути на відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди 100 000 грн. На підтвердження факту введення позивача в оману вказувала на існування довіреності від 12.04.2014, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] вчиняти від імені [PERSON] правочини щодо автомобіля Toyota Highlander, який належав [PERSON] саме на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 09 квітня 2014 року. Посвідчення такої довіреності свідчило про обізнаність [PERSON] про його право власності на автомобіль та його намір продати цей автомобіль. Посвідчення такої довіреності відповідало внутрішній волі [PERSON] та зовнішньому волевиявленню, вказує на послідовність дій відповідача, направлених на відчуження автомобіля [PERSON] та отримання грошових коштів, що було встановлено постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі №759/17652/19. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Шкурідін Є.Є. просив суд відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що [PERSON] не був власником автомобіля Toyota Highlander, правочин щодо набуття права власності на автомобіль на ім`я [PERSON] було підроблено, тобто останній не набув як права власності на автомобіль, так і прав продавця. Вказував на недоведеність факту продажу особисто [PERSON] автомобіля Toyota Highlander покупцю [PERSON] .. Зазначав про недопустимість доведення факту передачі коштів та їх суми показаннями свідків. Посилався на відсутність доказів, які б доводили факт «перебивання» номерів агрегатів автомобіля саме [PERSON] та неможливість замінити вирок суду, яким би встановлювалася вина [PERSON] , рішенням у даному цивільному спорі. Також представник відповідача наполягав на тому, що на автомобілі [PERSON] не має нічого спільного від того автомобіля, залишки якого певний час перебували у володінні [PERSON] , а в оскаржуваному правочині використані тільки анкетні дані [PERSON] . Звертав увагу суду на те, що до виявлення «перебитих» номерів агрегатів автомобіля, такий автомобіль перебував у власності [PERSON] впродовж 3 років; за цей час сам [PERSON] міг здійснити підробку номерів агрегатів автомобіля, а в останні дні 3-річного строку позовної давності звернутися до [PERSON] з даним позовом виключно з метою збагачення. У судовому засіданні представник відповідача вказував також на те, що у справі №759/17652/19 про визнання довіреності недійсною, на рішення по якій посилається представник позивача як на доказ факту введення [PERSON] в оману щодо властивостей автомобіля, предметом доказування було питання вчинення [PERSON] довіреності під впливом помилки, адже [PERSON] хоч і підписував довіреність, однак вважав, що вона стосується залишків автомобіля, придбаних у [PERSON] . Сам по собі той факт, що суд не визнав довіреність недійсною, не означає, що [PERSON] особисто продавав автомобіль [PERSON] та вводив його в оману. Заслухавши пояснення представників сторін, аудіозапис допиту свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, в тому числі письмові докази - пояснення [PERSON] та [PERSON] , суд дійшов висновків про відмову у задоволенні позову [PERSON] , зважаючи на таке. Судом встановлено, що 25 жовтня 2011 року автомобіль Toyota Highlander, 2011 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію від 25 жовтня 2011 року [NUMBER] , був зареєстрований за [PERSON] на підставі довідки-рахунка КІМ № 971140 від 24 жовтня 2011 року. 16 травня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Highlander, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , в результаті якої автомобіль прийшов у непридатний для експлуатації стан. 13 серпня 2013 року автомобіль Toyota Highlander, номер кузова [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] власником [PERSON] було знято з обліку для реалізації, що підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області від 16 травня 2017 року № 1644 Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 25 жовтня 2011 року обрізано, виданий знак для разових поїздок [NUMBER], дійсний 60 діб (т.1, а.с.21-22). 29 серпня 2013 року товариством ТОВ «Прогрес Автотрейд» було видано на ім`я [PERSON] довідку-рахунок серії [NUMBER] , про те, що йому продано і видано автомобіль «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вартістю 170 000,00 грн. Реєстраційний номер № [NUMBER] , транзитний № [NUMBER] (т.3, а.с. 19). 09 квітня 2014 року в Дніпропетровському ВРЕР-1 здійснено вторинну реєстрацію автомобіля «Toyota Highlander», придбаного в торговельній організації із видачею номерних знаків [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію на громадянина [PERSON] на підставі довідки-рахунку серії [NUMBER] від 29 серпня 2013 року, виданої ТОВ «Прогрес Автотрейд». Реєстрація транспортного засобу здійснена на підставі Заяви №38073116 від 09 квітня 2014 року (т.1, а.с.122,115,116). 15 травня 2014 року в Дніпропетровському ВРЕР-1 проведено зняття з обліку з [PERSON] транспортного засобу «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] для реалізації. Зняття автомобіля з обліку здійснено від імені [PERSON] на підставі довіреності ВТТ №973452 від 12 квітня 2014 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В. А., зареєстрованої в реєстрі за №1192, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися належним на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] , виданого та зареєстрованого Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області, 09 квітня 2014 року, автомобілем марки «Toyota Highlander», 2011 року випуску, шасі (номер кузова) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Зняття автомобіля з реєстраційного обліку здійснено на підставі заяви №39795898 від 15.05.2014 (т.1, а.с.21-22, т. 1, а.с.103-109). В цей же день, 15 травня 2014 року в Дніпропетровському ВРЕР-1 здійснено вторинну реєстрацію автомобіля «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , придбаного в торговельній організації із видачею номерних знаків [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію на ім`я громадянина [PERSON] на підставі Довідки-рахунку серії [NUMBER] від 15 травня 2014 року, виданої ПП «Гунченко Т.М.» (т.1, а.с.5, 21-22). У період з 15 травня 2014 року по 08 червня 2017 року автомобіль Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] перебував у володінні позивача [PERSON] , що не заперечував позивач у позовній заяві, вказуючи на користування автомобілем та здійснення його поточного обслуговування. 08 червня 2017 року в Територіальному сервісному центрі №5142 РСЦ в Одеській області проведено зняття з обліку автомобіля «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , у зв`язку зі скасуванням реєстрації вказаного транспортного засобу, на підставі висновку Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області № 31/15-2715 від 02 червня 2017 року (т.1, а.с. 16). Судом встановлено, що скасування реєстрації з громадянина [PERSON] транспортного засобу «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , було здійснено у зв`язку з виявленням 25 квітня 2017 року експертом сектора криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів Одеського НДЕКЦ факту вварення за допомогою зварки не в заводських умовах в кузов автомобіля-реципієнта фрагменту номерної деталі з номером кузова [NUMBER] , а також у зв`язку з нанесенням номеру двигуна [NUMBER] не заводським способом, тобто шляхом його перебиття (т.1, а.с. 6-12, 16). За фактом заміни ідентифікаційного номера кузова шляхом перебивання символів не в заводських умовах Малиновським ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області до ЄРДР було внесено відомості за №12017160470001707 від 26.04.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України (т.1, а.с. 13-15). Постановою слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Новицького С.Г. від 28.04.2017 автомобіль «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , під розписку було повернуто [PERSON] на зберігання (т.4, а.с. 131). В межах кримінального провадження ЄРДР №12017160470001707 від 26.04.2017 ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 28.08.2017 на автомобіль «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , було накладено арешт, заборонено розпоряджатися ним та повернуто автомобіль його володільцю [PERSON] (т.1, а.с.13-15). 23 серпня 2017 року до Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про злочин звернувся [PERSON] , посилаючись на те, що невідомі особи 15.05.2014, знаходячись в м.Дніпро, шахрайським способом заволоділи його грошовими коштами у сумі 35000 доларів США. Відомості за такою заявою були внесені в ЄРДР за №12017160470003475 від 24.08.2017 (т.1, а.с.20). 11 жовтня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м.Києва з даним позовом (справа №759/15306/17) до [PERSON] , посилаючись на те, що перебиття номерів агрегатів кузова та двигуна здійснив у 2014 році відповідач [PERSON] , що саме відповідач здійснив шахрайські дії відносно позивача, продавши йому автомобіль «Toyota Highlander» з перебитими номерами кузова та двигуна, а також стверджуючи про те, що особисто сам позивач здійснював лише поточний ремонт автомобіля, про що долучив копії нарядів-замовлення (т.1, а.с. 26-34), що на його думку виключає ймовірність перебиття номерів агрегатів у період, коли автомобіль перебував у його володінні. Справа №759/15306/17 розглядалася Святошинським районним судом м.Києва з постановленням судового рішення по суті. Заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018 та постанова Київського апеляційного суду від 10.09.2019, якими позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково, були скасовані постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до Святошинського районного суду м.Києва. Дане судове рішення ухвалюється судом за результатом повторного дослідження доказів по справі з урахуванням вказівок, зазначених у постанові КЦС ВС №№759/15306/17 від 27.05.2020, які є обов`язковими для суду першої інстанції відповідно до ст.417 ЦПК України, та відповідно до яких: «Суди не звернули увагу на те, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність умислу в діях відповідача [PERSON] , істотність значення обставин, щодо яких його введено в оману, і сам факт обману, адже здійснення заміни ідентифікаційного номеру кузову транспортного засобу шляхом перебивання символів у незаводських умовах, нанесення маркування та нанесення (перебиття) номеру двигуна, при тому, що про ці обставини позивач заявив майже через три роки з моменту придбання автомобіля, саме по собі не може свідчити про існування обставин передбачених статтею 230 ЦК України та наявності правових підстав для стягнення збитків у подвійному розмірі та моральної шкоди. Крім цього, за фактами перебивання символів у незаводських умовах, нанесення маркування «[NUMBER]» та нанесення (перебиття) номеру двигуна «[NUMBER]» на спірному автомобілі слідчим слідчого відділу Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №12017160470001707 про вчинене кримінальне правопорушення за статтею 290 КК України (Знищення, підробка або заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу) та розпочато досудове розслідування, в межах якого ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27 квітня 2017 року було накладено арешт на транспортний засіб, заборонено ним розпоряджатися та повернуто його володільцю [PERSON] для зберігання. На час розгляду справи судами вирок, яким установлено вину відповідача у здійсненні ним дій передбачених статтею 290 КК України відсутній. Ураховуючи наведене, суди не встановили та в рішеннях не зазначили докази, які свідчать про те, що саме відповідач здійснив заміну ідентифікаційного номеру кузову спірного автомобіля та наявність в його діях умислу, що підтверджує введення позивача в оману при укладанні оспорюваного правочину, і дійшли передчасних висновків про часткове задоволення позовних вимог». Отже, на підставі наданих позивачем та відповідачем доказів в межах заявлених [PERSON] позовних вимог про недійсність договору купівлі-продажу автомобіля 15.05.2014, суду наразі слід надати відповідь на питання, чи доводяться належними та допустимими доказами ті обставини, що в день вчинення 15.05.2014 правочину купівлі-продажу автомобіля, на підставі якого [PERSON] став власником автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , мали місце обставини, передбачені ст. 230 ЦК України. Так, відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові КЦС ВС від 14.03.2019 у справі №755/3903/17 (провадження №61-27176св18): «Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину». Вирішуючи питання про те, чи дійсно 15 травня 2014 року відповідач [PERSON] продавав автомобіль «Toyota Highlander» [PERSON] , суд виходить з такого. У кримінальному провадженні №12017160470001707 від 26.04.2017 було проведено ряд експертиз, копії висновків яких долучено до матеріалів даної цивільної справи. Такі висновки не є новими доказами у даній справі та були наявні в матеріалах справи під час апеляційного та касаційного перегляду рішень у даній справі та на час прийняття постанови Верховним Судом від 27.05.2020 про направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, ухвалюючи дане рішення по суті, судом досліджено експертні висновки в якості письмових доказів. Судом встановлено, що в межах кримінального провадження ЄРДР №12017160470001707 від 26.04.2017 на підставі постанови прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 було проведено судово-почеркознавчу експертизу підписів, ймовірно вчинених [PERSON] , в довідці-рахунку ААВ № 504441 від 29 серпня 2013 року, на підставі якої [PERSON] нібито набув право власності на автомобіль «Toyota Highlander» від [PERSON] ; в заяві №38073116 від 09 квітня 2014 року, на підставі якої нібито [PERSON] поставив автомобіль на реєстраційний облік на своє ім`я; та в довіреності ВТТ 973452 від 12 квітня 2014 року, якою нібито [PERSON] уповноважив [PERSON] вчиняти від його імені правочини щодо автомобіля. Згідно висновку експерта №18-1948 від 03 червня 2019 року судово-почеркознавчої експертизи підпис від імені [PERSON] на довідці-рахунку ААВ № 504441 від 29 серпня 2013 року (в графі «Зазначений транспортний засіб (складову частину, що має ідентифікаційні номери) одержав», виконаний не [PERSON] , а іншою особою; підписи від імені [PERSON] в заяві № 38073116 від 09 квітня 2014 року (в графах «Зміст перевірив(ла) [PERSON] та колонках «Здав» «Отримав») виконані не [PERSON] , а іншою особою; Підпис від [PERSON] та рукописний текст в довіреності ВТТ 973452 від 12 квітня 2014 року в графі «Підпис» виконані самим [PERSON] (т.5, а.с.16-26). На підставі даного висновку судово-почеркознавчої експертизи від 03.06.2019 [PERSON] оскаржив у судовому порядку (справа №754/11830/19) договір купівлі-продажу автомобіля у вигляді рахунку-фактури від 29.08.2013, на підставі якого він нібито набув право власності на автомобіль «Toyota Highlander» після [PERSON] , та договір купівлі-продажу у вигляді рахунку-фактури від 15.05.2014, на підставі якого він нібито продав [PERSON] вказаний автомобіль, просив визнати їх недійсними з підстав підробки його підпису та ненабуття права власності на автомобіль. Справа №754/11830/19 була предметом розгляду судів трьох інстанцій. Постановою КЦС ВС від 23 листопада 2022 року у справі № 754/11830/19 (провадження № 61-19053св20) Верховний Суд відмовив [PERSON] у задоволенні його позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу від 29.08.2013 недійсним з тих підстав, що такий договір є неукладеним, адже в ньому підроблено підписи [PERSON] ; та відмовив [PERSON] у визнанні договору купівлі-продажу транспортного засобу від 15.05.2014 недійсним, оскільки такий спосіб захисту прав є неефективним. У зазначеній постанові №754/11830/19 від 23 листопада 2022 року Верховний Суд констатував наступне: 1. [PERSON] не набув права власності на автомобіль «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , оскільки договір купівлі-продажу від 09 квітня 2014 року, який оформлено на підставі довідки-рахунку ААВ № 504441 від 29 серпня 2013 року є неукладеним правочином, так як волевиявлення позивача щодо правочину не було, істотних умов він не погоджував. 2. За відсутності набуття у власність автомобіля «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , вимога [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 15 травня 2014 року є неефективним способом захисту прав позивача. Отже, постановою КЦС ВС від 23.11.2022 у справі №754/11830/19 встановлено, що правочин, за яким [PERSON] нібито 09 квітня 2014 року набув право власності на автомобіль, вважається неукладеним, адже не підписувався [PERSON] . Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) факт укладення правочину може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. Надаючи оцінку наведеним вище доказам та обставинам, суд в межах даної справи №759/15306/17 констатує, що неукладення 09 квітня 2014 року [PERSON] правочину щодо купівлі автомобіля означає, що [PERSON] не набув права власності на автомобіль марки «Toyota Highlander», 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] було видане та зареєстроване Центром ДАІ 1201 ГУМВС України в Дніпропетровській області 09 квітня 2014 року на підставі правочину, що є неукладеним (т.1, а.с. 102). Довіреність від 12 квітня 2014 року на ім`я [PERSON] щодо права розпоряджатися автомобілем з д.н.з. [NUMBER] посвідчувалася [PERSON] як особою, яка не набула прав довірителя (т.1, а.с. 108). Відтак, [PERSON] не набув прав продавця та не міг продати автомобіль [PERSON] 15.05.2014 на підставі договору, який в даній справі оспорюється позивачем [PERSON] . Перевіривши доводи позивача [PERSON] про те, що саме [PERSON] особисто був присутнім у м.Дніпрі та особисто продавав йому 15.05.2014 автомобіль «Toyota Highlander», 2011 року випуску, шасі (кузов, рама) № [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , суд дійшов висновку, що такі твердження не доводяться письмовими доказами. Зокрема, в матеріалах справи міститься копія Заяви №39795998 від 15.05.2014 про зняття автомобіля з обліку для подальшої реєстрації. В графі «Зміст заяви перевірив [PERSON] » вбачається, що після підробки правочину, на підставі якого [PERSON] нібито 09.04.2014 набув право власності на автомобіль, 15.05.2014 такий автомобіль знімався з реєстраційного обліку не [PERSON] , а [PERSON] . Рукописний підпис особи « [PERSON] » також міститься і в графі про здачу та отримання номерних знаків, а також в графі про здійснення оплати реєстраційних послуг 15.05.2014 (т.1, а.с.106). Надаючи оцінку доводам [PERSON] про те, що показаннями свідка [PERSON] доводяться ті обставини, що [PERSON] особисто був присутнім у м.Дніпрі, отримав від [PERSON] в м.Дніпрі грошові кошти у розмірі 35 000 доларів США, суд дійшов висновку, що такі показання свідка, допит якого здійснювався в Київському апеляційному суді, є неналежними доказами для доведення факту передачі [PERSON] коштів та їх суми, адже такий факт заперечуються [PERSON] та відповідно до ст. 218 ЦК України не може доводитися свідченнями свідків. Крім того, факт перебування [PERSON] в м.Дніпрі спростовується письмовими доказами - заявами [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с. 220-222). Суд також враховує, що під час допиту свідка, останній підтвердив, що документів не бачив, адже вони були у папці, документи, що посвідчують особу [PERSON] не перевіряв, а на особу чоловічої статі вказав як на [PERSON] , оскільки потім цього ж чоловіка бачив під час очної ставки в межах кримінального провадження. Обставини, на які [PERSON] вказував у відзиві на позовну заяву та його представник у судовому засіданні, щодо неправомірності здійснення постановки на облік автомобіля та зняття його з обліку в м.Дніпрі, тоді як [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані в м.Київ та Київській області; невідповідності адреси реєстрації [PERSON] в поданих нібито ним заявах « [PERSON] » замість « [PERSON] » (т.1, а.с. 110,112); здійснення платежу за зняття автомобіля з реєстраційного обліку 16.05.2014 (т.1, а.с.107), тоді як зняття автомобіля з обліку відбулося 15.05.2014 та в цей же день відбулася вже нова реєстрація автомобіля на ім`я [PERSON] , можуть бути предметом перевірки органом досудового розслідування в межах кримінального провадження ЄРДР №12017160470001707 за статтею 290 КК України (знищення, підробка або заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу) та не впливають на предмет доказування у даній справі щодо факту наявності чи відсутності обману зі сторони продавця. На час розгляду справи судом вироки, якими б було встановлено винуватість відповідача [PERSON] у здійсненні ним дій, передбачених статтями 190 (Шахрайство) та 290 КК України (Знищення, заміна номерів вузлів та агрегатів транспортного засобу), відсутні, що унеможливлює твердження про те, що саме [PERSON] відновив автомобіль, перебив ідентифікаційні номери на автомобілі та продав його [PERSON] . За наявності відомостей про те, що фрагменти елементів кузова були продані [PERSON] , що не заперечував під час допиту у слідчого сам [PERSON] (копія протоколу допиту т.3, а.с. 93-97), існують обґрунтовані припущення, що відновлення автомобіля здійснено невстановленою особою вже після продажу [PERSON] елементів кузова автомобіля [PERSON] . Проведені експертизи свідчать про підробку правовстановлюючих документів на автомобіль на ім`я [PERSON] , що може вказувати на статус відповідача як потерпілого. Вирішуючи питання про те, чи є автомобіль «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , який [PERSON] 25 квітня 2017 року надав на експертне дослідження експерту Одеського НДЕКЦ МВС України, тим автомобілем, яким володів [PERSON] , та залишками якого володів [PERSON] у 2014 році, суд виходить з такого. 25 квітня 2017 року автомобіль «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , власником якого з 15 травня 2014 року був [PERSON] , був оглянутий головним експертом сектора криміналістичного дослідження транспортних засобів Одеського НДЕКЦ, за результатом чого складено висновок експертного дослідження №16/5142/6/д від 25.04.2017. Згідно висновку експертного дослідження №16/5142/6/д від 25.04.2017 на досліджуваному автомобілі ідентифікаційний номер змінювався шляхом видалення фрагмента номерної деталі з первинним ідентифікаційним номером, з послідуючим вварюванням аналогічного за розмірами фрагмента номерної деталі, на якому маркування нанесено не заводським способом (т.1, а.с.6-9). В межах кримінального провадження ЄРДР №12017160470001707 від 26.04.2017 на підставі постанови слідчого було проведено трасологічну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання про наявність та спосіб змін заводських ідентифікаційних номерів на кузові та двигуну автомобіля «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] . Згідно висновку експерта №23 від 28.04.2018 на автомобілі «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційні номери кузова та двигуна змінювалися не в заводських умовах. Ідентифікаційний номер кузова [NUMBER] на автомобілі змінювався шляхом видалення фрагменту номерного майданчика та наступного вварювання не в заводських умовах аналогічного за розміром фрагменту саморобної металевої пластини із нанесенням на ній маркування [NUMBER]. Ідентифікаційний номер двигуна змінювався шляхом знищення первинного номера та наступного нанесення не в заводських умовах символів порядкового номера двигуна [NUMBER] . На суміжних деталях кузова автомобіля, що з`єднані із номерною панеллю кузова, слідів деформації та ремонтно-відновлювальних робіт не виявлено. Встановлено, що первинним номером двигуна був номер [NUMBER] , який заводом-виробником комплектувався з кузовом з ідентифікаційним номером [NUMBER] (т. 6, 117-126). Відповідно до довідки №31/26-1428 від 04.10.2019 автомобіль з ідентифікаційним номером [NUMBER] належить ПП «Плазматек-Транс» та перебуває у розшуку Печерського УП ГУНП в м.Києві (т.6, а.с. 174, 176). Таким чином, експертний висновок №23 від 28.04.2018 та інші докази свідчать про те, що автомобіль «Toyota Highlander», д.н.з. [NUMBER] , яким користувався [PERSON] у 2017 році, та який був наданий ним 25 квітня 2017 року на експертне дослідження експерту Одеського НДЕКЦ МВС України не містить жодної ідентифікуючої деталі від залишків того автомобіля, які у непридатному для експлуатації стані придбавалися [PERSON] у [PERSON] . Фактично, на автомобілі [PERSON] ідентифікаційні номери були «перебитими» з наслідуванням номерів того автомобіля, який колись перебував у власності [PERSON] , однак елементи ідентифікуючих табличок ні повністю, ні частково не були вварені в автомобіль [PERSON] . Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Сам по собі той факт, що заміна ідентифікаційного номеру кузову транспортного засобу шляхом перебивання символів у незаводських умовах, нанесення маркування та нанесення (перебиття) номеру двигуна, були виявлені лише 25.04.2017, тобто майже через три роки з моменту придбання автомобіля, а також той факт, що на автомобілі [PERSON] не має деталей від автомобіля [PERSON] , означає, що позивач не довів належними та допустимими доказами як сам факт обману у травні 2015 року, так і причетність [PERSON] до правочину та наявність умислу в діях відповідача [PERSON] . Такі висновки суду не спростовуються доводами позивача про те, що автомобіль «Toyota Highlander» в день його переоформлення на [PERSON] мав цілий і неушкоджений вигляд та до нього було приєднано транзитні номери, які отримувалися [PERSON] , що на переконання позивача свідчить про те, що саме [PERSON] здійснив відновлення автомобіля та «перебив» його ідентифікаційні номери, оскільки такі твердження є лише припущеннями. Зокрема, судом встановлено, що в день переоформлення автомобіля 15.05.2014 експертне дослідження цього автомобіля не замовлялося, автомобіль оглядався спеціалістом НДЕКЦ МВС в Дніпропетровській області [PERSON] лише на предмет того, чи співпадають ідентифікаційні номери на автомобілі з номерами, зазначеними в правовстановлюючих документах (протокол допиту, т.4, а.с.142-144). Відтак, встановити достеменно, від якого саме автомобіля (від автомобіля [PERSON] , від викраденого автомобіля в ПП «Плазматек-Транс», від ще якогось донорського автомобіля) були вварені ідентифікаційні деталі в момент його придбання [PERSON] в межах цивільної справи встановити неможливо. Посилання представника позивача на існування довіреності від 12.04.2014, якою [PERSON] уповноважив [PERSON] розпоряджатися автомобілем «Toyota Highlander», номер кузова [NUMBER] , саме на державних номерних знаках [NUMBER] , що свідчить про його обізнаність з фактом оформлення на нього права власності на автомобіль та намір [PERSON] продати автомобіль, не можуть замінити вироку суду, яким би встановлювалася винуватість [PERSON] , та на підставі якого суд міг би стверджувати про перебивання номерів агрегатів автомобіля саме [PERSON] та умисел [PERSON] ввести в оману [PERSON] . Суд також враховує, що предметом доказування у справі №759/17652/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання довіреності недійсною були обставини вчинення підпису у довіреності під впливом омани (помилки). Встановлені у судових рішеннях обставини посвідчення довіреності як не доводять, так і не спростовують обставини, які належить встановити у даній справі, вирішуючи питання про доведеність існування обставин, передбачених ст. 230 ЦК України. Надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем [PERSON] тих обставин, що станом на момент вчинення 15.05.2014 оспорюваного правочину мали місце обставини, передбачені ст.230 ЦК України. Відтак, суд не вбачає підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 15.05.2014 недійсним на підставі ст.230 ЦК України. Такі висновки суду не спростовуються доказами, наданими [PERSON] про здійснення ним лише планового ремонту автомобіля, адже нормальне технічне обслуговування автомобіля не виключає можливість здійснення «перебивання» агрегатів кузова автомобіля. Заявлені позивачем [PERSON] вимоги про стягнення подвійної вартості автомобіля та відшкодування моральної шкоди є похідними від первісної вимоги про визнання правочину недійсним, а відтак, такі вимоги не можуть бути задоволені судом, у зв`язку з відмовою у задоволенні вимоги про визнання правочину недійсним. Зважаючи на переконання суду про відсутність підстав для задоволення позову, суд не вдається до оцінки тверджень позивача про вартість автомобіля, коли заявлена у позові вартість - 749436,00 грн., а в довідці-рахунку від 15.05.2014 ціна автомобіля зазначена як 455 981,60 грн. (т.1, а.с. 104), а також тверджень про спричинення моральних страждань, завданих неможливістю користуватися автомобілем, тоді як 28.04.2017 автомобіль після огляду було повернуто [PERSON] (т. 4, а.с. 131) та позивач продовжує користуватися ним, що доводиться відомостями про притягнення 02.10.2018 [PERSON] до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за керування транспортним засобом - автомобілем [NUMBER] (т. 4, а.с.189). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зважаючи на те, що у задоволені позову [PERSON] відмовлено, сплачений відповідачем [PERSON] в межах даної судової справи судовий збір підлягає стягненню з позивача [PERSON] . Так, в межах даної справи відповідачем [PERSON] було сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги на заочне рішення Святошинського районного суду м.Києва від 12.03.2018 у розмірі 12960,00 грн. (т.3, а.с. 75), судовий збір за подачу касаційної скарги на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 10.09.2019 у розмірі 17800,00 грн. (т.6, а.с. ), а також судовий збір на подачу апеляційної скарги на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10.03.2021 про зупинення провадження у справі у розмірі 454,00 грн. (т.8, а.с. 63). На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] витрати по сплаті судового збору в розмірі 31214.00 грн.

Outcome: approved