Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач, [PERSON] та [PERSON] , законний представник якого є [PERSON] звернулися в суд з позовом до відповідачів, [PERSON] , [PERSON] , Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що чоловіку та батьку останніх - [PERSON] , згідно сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої частки серії ІФ № 251 від 24.01.1997 року, належала на праві приватної власності земельна ділянка в розмірі 63,00 в умовних кадастрових гектарах на території Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості, на підставі рішення Хотимирської сільської ради народних депутатів від 08.10.1996 року № 6. [PERSON] [INFO] помер. Ще за життя він склав заповіт, яким заповів своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] , на випадок своєї смерті, все належне йому майно. Однак, протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця останні відмовились від прийняття спадщини. Після смерті чоловіка, батька [PERSON] спадщину за законом прийняли позивачі [PERSON] та [PERSON] шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вони звернулися до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області, Васильєвої Н.М., із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельну частку (пай), однак їм було відмовлено, у зв`язку з тим, що відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, який посвідчує право власності на спірне майно, так як немає його в наявності. Даний факт позбавляє їх права на оформлення спадкового права на дану земельну частку (пай). Просили визнати за ними право власності на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом по 1/2, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачі, [PERSON] та [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилися, однак в позовній заяві зазначили, що у разі неявки в судове засідання розгляд справи здійснювати без її участі. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилися. 11.04.2023 року від них надійшли заяви в якій зазначили, що позов визнають та просили розгляд справи здійснювати без їхньої участі (а.с. 29, 33). Представник відповідача, Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, в підготовче судове засідання не з`явився. 16.05.2023 року від нього надійшла заява в якій зазначив, що позов визнає та просили справу розглядати у його відсутності (а.с. 72). 31.03.2023 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи та зібрані по ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до п.1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», установлено, що приватизація земель, які перебувають у користуванні сільськогосподарських підприємств і організацій, є невідкладним першочерговим заходом у здійсненні земельної реформи в Україні. Передачу земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції проводити на добровільних засадах, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Згідно п.2 вищевказаного Указу Президента України, рекомендовано місцевим Радам народних депутатів за участю Державного комітету України по земельних ресурсах ужити заходів щодо прискорення передачі відповідно до земельного законодавства безплатно у колективну власність земель колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, трудові колективи яких виявили бажання одержати землю у власність. Організаціям землеустрою здійснювати у якомога коротші строки поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості). Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Пунктом п.3 даного Указу Президента України установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, що зазначено у п.5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». На виконання вищевказаних Указів Президента України, Івано-Франківською обласною радою народних депутатів 31.07.1995 року було розроблено та затверджено «Положення про сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (в умовних кадастрових гектарах) та сам бланк Сертифікату (а.с.11-12, 13). Постановою КМУ від 12.10.1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)», затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай) та зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Судом встановлено,\~що згідно сертифіката на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ № 251, зареєстрованим в Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої частки за № 251 від 24.01.1997 року, виділена на підставі рішення Хотимирської сільської ради народних депутатів від 08.10.1996 року № 6, земельна ділянка в розмірі 63,00\~умовних кадастрових\~гектарів на території Хотимирської сільської ради Тлумацького району, в межах\~середньої земельної\~частки без\~визначення на\~місцевості,\~що на\~праві приватної\~власності належала [PERSON] (а.с. 3). Відповідно до ч. 9 та 10\~ст. 5 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на\~місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. Згідно ст. 6 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для:\~ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських\~будівель (присадибна ділянка);\~садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх\~компетенції за плату або безплатно. Безплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення селянського (фермерського) господарства у межах середньої земельної частки, що обчислюється у порядку, передбаченому цією статтею; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому\~порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного\~статтею\~67\~цього Кодексу; садівництва; дачного і гаражного будівництва. Статтею 23 ЗК України (в редакції в редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначається, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Довідкою, виданою Хотимирським старостинським округом № 3 Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 124/09-10/3 від 19.06.2023 року, підтверджений факт того, що [PERSON] , який помер [INFO] , був членом колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання та дійсно включений в списки громадян, що мають право на середню земельну частку (пай), які є складовою частиною проекту роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Хотимирської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області під № 251, розмір земельної частки (паю) становить 63,00 умовних кадастрових гектарів (а.с. 91). Відповідно до копії свідоцтва про одруження [PERSON] з 04.11.1958 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 4). Згідно копії повторного свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO] , де в графі батько зазначений « [PERSON] », а в графі мати « [PERSON] » (а.с. 5). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 5 на звороті). Спадкодавцем, [PERSON] , 18.12.2014 року було складено та посвідчено секретарем Хотимирськоїсільської ради Тлумацього району Івано-Франківської\~областізаповіт,\~який зареєстрований\~в реєстрі\~за №\~47,\~згідно із\~яким все\~належне йому\~майно,\~заповів [PERSON] \~та [PERSON] \~в рівних\~частинах,\~що підтверджується\~копією даного\~заповіту (а.с.\~8). Згідно заяв [PERSON] та [PERSON] від 23.04.2021 року встановлено, що останні відмовилися від прийняття заповідальної їм спадщини, яка залишилася після смерті [PERSON] , також відмовилися від спадщини і як спадкоємці за законом (а.с. 41, 42). У силу ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст.1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.11.2022 року [PERSON] \~визнано недієздатним\~та встановлено\~над ним\~опіку і\~призначено його\~опікуном матір\~ [PERSON] (а.с. 9-10). Довідкою виданою Хотимирським старостинським округом № 3 Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області від 19.04.2021 року № 40 встановлено, що [INFO] помер позивача чоловік - [PERSON] , який був постійним жителем села Хотимир, Тлумацького району, lвано-Франківської області та на день смерті зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті за вказаною адресою проживали та зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] ; син - [PERSON] , [INFO] . Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався у виконкомі Хотимирської сільської ради за № 47 вiд 18.12.2014 року (а.с. 43 на звороті). Згідно копії спадкової справи № 20/2021, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , позивачі є єдиними спадкоємцеми за законом після смерті чоловіка, батька [PERSON] . Інших спадкоємців в порядку спадкування за законом, які б бажали прийняти спадщину, та які б мали обов`язкову частку у спадщині немає, що також підтверджується письмовими заявами відповідачів [PERSON] та [PERSON] про визнання позову (а.с. 40-60). [PERSON] , який діяв по довіреності від імені [PERSON] та [PERSON] , яка діє від імені [PERSON] звернулися до\~державного нотаріуса\~Тлумацької державної\~нотаріальної контори\~Івано-Франківського\~району Івано-Франківської\~області,\~ [PERSON] ,\~із заявами\~про видачу\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом на\~нерухоме майно,\~однак їм\~було відмовлено,\~у видачі\~свідоцтва про\~право на\~спадщину за\~законом в\~належній їм\~частці,\~у зв`язку\~з тим,\~що у\~заявників відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, який посвідчує право власності спадкодавця на вищезазначену земельну частку (пай), так як нема його в наявності, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 195/02-31 від 10.06.2022 року та № 82/02-31 від 07.03.2023 року (а.с. 6, 7). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частин 2 статті 152 ЗК України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює судове рішення про задоволення позову. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 316-319, 328, 392, 1216 - 1222, 1268-1269 ЦК України, ст. 5, 23, 81,152 ЗК України та

Outcome: approved