Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач - АТ «ТАСКОМБАНК» звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із даним позовом до відповідача - [PERSON] , в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № 4004739693 від 04.06.2020 р. на загальну суму - 118 648,12 грн. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.10.2022 р. дану цивільну справу було направлено до Корабельного районного суду м. Миколаєва за підсудністю. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.12.2022 р. дана цивільна справа була передана до провадження судді Селіщевої Л.І. Ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14.12.2022 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. За клопотанням представника відповідача, ухвалою судді Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.12.2022 р. суд перейшов до розгляду справи у порядку загального позовного провадження. В обґрунтування своїх вимог позивач АТ «ТАСКОМБАНК» зазначив наступне. 04.06.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору факторингу № 200921 від 20.09.2021р., та [PERSON] було підписано Кредитний договір № 4004739693. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник - [PERSON] зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених Договором та Паспортом кредиту № 4739693, який є невід`ємною частиною цього Договору. Договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту № 4739593 та Кредитного договору № 4004739693 від 04.05.2020 р. Позичальнику надано грошові кошти у розмірі - 76 875,92 грн., строком на 36 місяців, зі сплатою 11,99 % річних від суми боргу за договором, 3,19 % щомісячних відсотків від суми кредиту та 0,00 % річних на пільговий період від суми боргу за договорм. В свою чергу, позичальником було порушено графік повернення кредиту і сплата коштів, всупереч умов Договору не здійснювалась, відповідачу було надіслано повідомлення - вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, однак заборгованість так і не була погашена. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань, утворилась заборгованість на кредитним договором № 4004739693 від 04.06.2020 р., яка станом на 08.09.2022 року становить - 118 648,12 грн., із яких: заборговансіть за тілом кредиту (в т.ч. прострочена) - 62 373,48 грн.; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) - 10 361,43 грн.; заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) - 45 913,21 грн. Позивач просить стягнути цю заборгованість з відповідача, а також стягнути судові витрати зі сплати судового збору. У підготовчому засіданні представник відповідача - [PERSON] пред`явила зустрічний позов до позивача, в якому просила суд: -відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь АТ «ТАСКОМБАНК» заборгованості за кредитним договором № 4004739693 від 04.06.2020 р. в частині стягнення заборгованості зі сплати річних відсотків (у т.ч. простроченої) - 10 361,43 грн. та заборгованості зі сплати щомісячних відсотків (у т.ч. простроченої) - 45 913,21 грн.; -визнати заборгованість за тілом у сумі - 62 373,48 грн. спільним боргом подружжя та виділити з нього частку позивачки. В обгрунтування своїх вимог [PERSON] зазначила наступне. 04.06.2020 року [PERSON] , яка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та діяла в інтересах сім`ї, відповідно до ст. 65 СК України, підписала Заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та Заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг. Сторони погодили, що Заява на отримання кредиту разом з умовами отримання кредиту та інших послуг становлять між ними кредитний договір, з умовами якого позичальниця - [PERSON] ознайомилася шляхом роздрукування з веб - сайту кредитодавця. Відповідно до кредитного договору №4004739693 від 04.06.2020 р., Банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у сумі 76 875, 92 грн. у розмірах та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором, строк договору сторонами узгоджено на 36 місяців. Позичальник зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом на умовах передбачених в Паспорті кредиту №4739693, який сторони узгодили як невід`ємну частину цього договору. Сторони узгодили графік платежів та дату останнього платежу по поверненню кредиту - 16.06.2023 року. 3 умов кредитного договору вбачається, що кошти були наданні в споживчих цілях для будь - яких цілей позичальника. Таким чином, оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Факт укладення кредитного договору не оспорюється [PERSON] та не спростовується презумпція правомірності правочину. За такого, позивачка вважає, що її заборгованість за заявою договором №4004739693 від 04.06.2020 року станом на дату розгляду справи судом є доведеною лише по тілу кредиту у сумі - 62 373,48 грн. Щодо стягнення інших складових кредитної заборгованості, зокрема стягнення заборгованості за річними процентами та за щомісячними процентами, відповідач вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування у своєму позові АТ «ТАКСОМБАНК», крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ЦФР», що розміщені на сайті банку, як на невід`ємні частини спірного договору. Проте, ним не надано доказів, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядках нарахування. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ТОВ «ФК «ЦФР» взагалі було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відносно обов`язку повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Укладений кредитний договір від 04.06.2020 року у вигляді заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції, підписаної сторонами, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка не зазначена. Посилаючись на таке, відповідач вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Щодо визнання боргового зобов`язання спільним борговим зобов`язанням подружжя [PERSON] зазначила, що у період з 23.09.2014 року по 20.09.2021 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з гр. [PERSON] , а тому грошові кошти, отриманні за кредитним договором витрачені в інтересах сім`ї, а тому заборгованість за тілом кредиту є спільним боргом подружжя та підлягає поділу між подружжям. Ухвалою суду від 07.02.2023 року зустрічний позов [PERSON] до Акціонерного Товариства «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживача та визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя об`єднано в одне провадження із первісним позовом Акціонерного Товариства «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, для їх спільного розгляду. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві вказав про розгляд справи у його відсутність. Крім цього, представник позивача надав відзив на зустрічну позовну заяву та письмові пояснення, з яких вбачається, що первісний позов позивач підтримує у повному обсязі, а зустрічний позов не визнає, просить відмовити у задоволенні за необґрунтованістю. Відповідач та її представник не з`явилися у судове засідання, були належним чином та своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, будь яких заяв від них не надходило. Правом, передбаченим ст. 178, 180 ЦПК України, щодо подачі відзиву або заперечення на первісну позовну заяву, відповідач та її представник не скористалися. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не зявився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь - яких заяв не надав, причина його неявки суду не відома. Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позови, як первісний так і зустрічний, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що неявка сторін не перешкоджає розгляду справи по суті і знаходить первісний позов таким, що підлягає задоволенню з наступник підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судовим розглядом встановлено, що 04 червня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є Позивач - АТ «ТАСКОМБАНК», та [PERSON] було підписано Кредитний договір № 4004739693. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3. Кредитного договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту № 4739693, який є невід`ємною частиною цього Договору. Згідно з п. 2.1. Кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в Паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Відповідно до п. 2.2. Кредитного договору цей Договір, паспорт кредиту № 4739693 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» - складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту № 4739593 та Кредитного договору № 4004739693 від 04.05.2020 р. Позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах: - сума кредиту - 76 875,92 гривень; - строк користування - 36 місяців; - річні проценти загальні - 11,99 % від суми боргу за договором; - щомісячні проценти - 3,19 % від суми кредиту; - річні процентною пільговий період - 0,00 % від суми боргу за договором. Кредит надається безготівковим шляхом, протягом 3 (трьох) банківських днів від дня укладення договору (п. 4 Паспорта кредиту). Позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги. Відповідно до п. 5.1. Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти. У разі прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за Кредитним договором, Позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня (п. 7 Паспорта кредиту). У разі тривалого прострочення Позичальником зобов`язань за Кредитним договором, Позичальник за кожний календарний місяць, протягом якого було допущене таке прострочення (понад 90 днів), сплачує неустойку у розмірі 350 грн. 00 коп. (п. 7 Паспорта кредиту). Кредит Відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в Кредитному договорі (п.4), отже Кредитодавець свої зобов`язання виконав у повному обсязі. Факт укладання вищезазначеного кредитного договору та отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] не заперечується та не спростовується в зустрічній позовній заяві. Таким чином, [PERSON] в зустрічній позовній не оскаржується факт укладення Кредитного договору та не спростовується презумція правомірності правочину. Разом з тим, відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором № 4004739693 від 04.06.2020 року належним чином не виконувала, згідно розрахунку, наявному в матеріалах справи, заборгованість [PERSON] перед АТ «ТАСКОМБАНК» становить в розмірі 118 648,12 грн., з яких: -заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 62 373,48 грн.; -заборгованість по річних процентах (в т. ч. прострочена) - 10 361,43 грн.; -заборгованість по щомісячних процентах (в т.ч. прострочена) - 45 913,21 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно дост. 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно д ост. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов АТ «ТАСКОМБАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - підлягає задоволенню у повному обсязі. Доказів, які б спростовували висновки суду та розрахунки заборгованості, надані позивачем, відповідач та її представник не представили. Щодо зустрічного позову [PERSON] до АТ «ТАСКОМБАНК» про захист прав споживача та визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя, суд вважає за необхідним відмовити у задоволені даного позову виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вже вище встановлено судом, підставою для виникнення спору між сторонами став факт укладення між сторонами Кредитного договору № 4004739693 від 04.06.2020, надання Банком відповідачу [PERSON] кредитних коштів на певних умовах повернення та порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та процентів за користування такими коштами. [PERSON] факт укладення кредитного договору не оспорює і вважає, що її заборгованість за заявою договором №4004739693 від 04.06.2020 року станом на дату розгляду справи судом є доведеною лише по тілу кредиту у сумі 62 373,48 грн. Щодо стягнення з неї інших складових кредитних договорів, зокрема стягнення заборгованості за річними процентами та за щомісячними процентами відповідач вважає це безпідставним, оскільки при укладенні договору ТОВ «ФК «ЦФР» не було дотримано вимог, передбачених частиною 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, з нею як з споживачем не було узгоджено умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка не зазначена. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Ці доводи відповідача суд знаходить необгрунтованими та безпідставними виходячи з наступного. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Цією ж правовою нормою визначено зміст вказаної інформації (умови кредиту: тип кредиту, сума кредиту, строк кредитування, мета та спосіб отримання, тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, види забезпечення за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту тощо), порядок ознайомлення з нею споживача, форму надання такої інформації (паспорт споживчого кредиту) та термін її актуальності. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця, з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»). Тобто інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (паспорт споживчого кредиту), є пропозицією до укладення кредитного договору (офертою). Із матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір № 4004739693 від 04.06.2020, Паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4739693 від 04.06.2020 та Заява-анкета на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» укладені та підписані сторонами безпосередньо. Так, в Кредитному договорі № 4004739693 від 04.06.2020 р. зазначена сума видачі кредитних коштів, строк кредитування, а також те, що проценти за користування кредитними коштами передбачені саме Паспортом кредиту № 4739693, що є невід`ємною частиною Кредитного договору. Також зазначено, що умови видачі кредитних коштів викладені в Паспорті кредиту та Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», і саме Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» http://kreditmarket.ua. В Паспорті кредиту № 4739693 від 04.06.2020, що підписаний і Банком, і [PERSON] , міститься інформація про суму кредиту, строк видачі кредитних коштів, розмір процентів, пені, тощо. З номера Паспорту кредиту чітко вбачається, що він є Паспортом кредиту саме до Кредитного договору № 4004739693 від 04.06.2020. При цьому, у Паспорті кредиту № 4739693 від 04.06.2020 міститься чітко визначена щомісячна сума, яка підлягає сплаті Позичальником, з розбивкою на тіло, щорічні проценти, щомісячні проценти, тобто умови кредитування складені таким чином, що не потребують спеціальних знань в області економіки та права, є доступно роз`ясненими, а графік платежів побудований на простому розрахунку суми кредиту з щомісячною оплатою, у якому по окремим категоріям розписано оплату за користування кредитом, загальний щомісячний платіж та його складові. Таким чином, при укладенні Кредитного договору ТОВ «ФК «ЦФР» було дотримано усіх вимог, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» відносно обов`язку повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем усіх суттєвих умов договору. Також суд не бере до уваги посилання позивача - [PERSON] на те, що Кредитний договір № 4004739693 від 04.06.2020 у вигляді заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції, підписаної сторонами, не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, процентна ставка не зазначена. До того ж, позивач не заявляє вимог про стягнення з відповідачки неустойки. Суд звертає увагу на те, що між сторонами було укладено саме Кредитний договір, який підписаний сторонами, в Кредитному договорі зазначено який саме паспорт кредиту (номер) є невід`ємною частиною договору, Паспорт кредиту, який підписаний сторонами, в Паспорті кредиту міститься інформація про суму кредиту, строк видачі кредитних коштів, розмір процентів, пені, тощо, Заява-анкета, яка підписана позичальником, також в Кредитному договорі зазначено, що ознайомлено [PERSON] з Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», що розміщенні на сайті установи та до яких позичальник приєднується, підписавши Кредитний договір. Відповідно до висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20), у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19) у спорах між банком та фізичними особами, які отримали кредитні кошти - паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Таким чином, надані суду докази а саме, Кредитний договір № 4004739693 від 04.06.2020, Паспорт кредиту № 4739693 від 04.06.2020, що є невід`ємною частиною Кредитного договору, Заява-анкета, ознайомлення [PERSON] з Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», що розміщенні на сайті установи підтверджено шляхом підписання Кредитного договору, в повній мірі підтверджують погодження сторонами саме умов кредитування, строк видачі кредитних коштів, розмір процентів, пені, тощо, а тому суд дійшов висновку про безпідставність доводів відповідачки про порушення її права як споживача при укладенні спірного договору. Тому відповідачем не виконано процесуального обов`язку щодо доказування, встановленого ст. ст. 12,81 ЦПК України. Щодо вимоги зустрічного позову про визнання заборгованості за тілом кредиту у сумі - 62 373,48 грн. спільним боргом подружжя та виділення з нього частки позивачки, суд вважає необхідним зазначити наступне. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Велика Палата Верховного Суду вважає слушними доводи Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в ухвалі від 13 листопада 2019 року щодо змісту статті 541 ЦК України, який свідчить про те, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, встановлених договором або законом. Тобто солідарні зобов`язання виникають лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства. [PERSON] не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що грошові кошти отримані за Кредитним договором витрачені в інтересах сім`ї, а від так відсутні і підстави для солідарного обов`язку з повернення грошових коштів за Кредитним договором. Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Таким чином, лише у разі наявності судового рішення про визнання спільною сумісною власністю та поділ у рівних частках майна подружжя, що було набуте внаслідок залучення кредитних коштів, сплати одним із подружжя заборгованості за договором, чоловік/дружина, що здійснюють погашення заборгованості звертаються до суду з позовними вимогами про визнання боргового зобов`язання спільним сумісним зобов`язанням подружжя та стягнення з позивача частини боргового зобов`язання, у тому числі й порядку регресу. У даному випадку АТ «ТАСКОМБАНК» не може вважатись належним відповідачем щодо вимоги про визнання кредитної заборгованості спільним боргом подружжя та виділення з нього частки відповідача Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову. Доказів, які б спростовували вищевикладене, судом не здобуто. На підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за первісним позовом витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved