Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання. Позовні вимоги мотивує тим, що 16.10.1999 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем та на час подання позовної заяви про стягнення аліментів до суду подана позовна заява до Франківського районного суду м.Львова про розірвання вказаного шлюбу. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що діти проживають разом з нею, а молодший син [PERSON] повністю перебуває на її утриманні, оскільки навчається на 4 курсі денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу "Технологічний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу "Національний лісотехнічний університет України" першого рівня акредитації за спеціальністю ОПП "Обробка деревини", у зв`язку з чим останній не має можливості самостійно себе утримувати. Вказує, що вона офіційно не працевлаштована, час від часу працює неофіційно, відтак їй важко утримувати та забезпечувати повноцінне життя та навчання їх сина. Зазначає, що відповідач байдуже ставиться до життя сина та його інтересів, хоча має матеріальну можливість його забезпечувати, оскільки являється суб`єктом підприємницької діяльності та отримує постійний дохід. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 10000,00 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до 30.06.2023 року. Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заявну, в якому просить задоволити позовні вимоги частково та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] в розмірі 1342,00 грн., тобто 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відзив мотивує тим, що згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач не володіє будь-якими об`єктами нерухомого майна, у тому числі житловою нерухомістю чи земельними ділянками та згідно податкової декларації ФОП [PERSON] за 1 квартал 2023 року дохід останнього за 1 квартал 2023 року становить 5000,00 грн. Вказує, що до лютого 2023 року відповідач проживав спільно з позивачкою та ніс витрати на її утримання, а станом на даний момент повинен нести додаткові витрати на оренду майно, оскільки позивачка не бажає разом проживати з відповідачем. Окрім цього, зазначає, що їх спільний син неодноразово звертався до відповідача, оскільки йому не вистачало грошових коштів на буденні потреби та відповідач жодного разу йому в цьому не відмовляв та надавав кошти своєму сину. Мотивує відзив також тим, що позивачка не надала жодних доказів, які б підтверджували факт того, що її витрати на дитину становлять 20000,00 грн., відтак, враховуючи мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину відповідного віку становить 1342,00 грн., готовий сплачувати аліменти саме в такому розмірі. Позивачка в судовому засіданні при вирішенні питання про розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання поклалась на розсуд суду. Представник відповідача у судовому засіданні просив задоволити позов частково в частині розміру аліментів на утримання повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. Частиною 1 ст. 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно роз`яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16.10.1999 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №477, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.07.1009 року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №4767, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 15.07.2009 року. Як вбачається з Довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №65/04 від 06.04.2023 року [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що і не заперечується сторонами. Відповідно до Довідки №117 від 30.03.2023 року [PERSON] є студентом 4 курсу денної форми навчання Відокремленого структурного підрозділу "Технологічний фаховий коледж Державного вищого навчального закладу "Національний лісотехнічний університет України" першого рівня акредитації за спеціальністю ОПП Обробка деревини, навчається з 01.09.2019 року по 30.06.2023 року. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умов, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Вказана норма закону розповсюджує обов`язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям у випадках, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей не є безумовним, визначальним є саме матеріальна можливість батьків утримувати свою повнолітню дитину, що продовжує навчання. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК Україниза рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Навчання дитини має бути її основним заняттям, відтак, якщо дитина навчається на денному відділенні - вона не має можливості працювати та заробляти собі на життя, а отже у батьків виникає обов`язок утримувати таку дитину. Із системного аналізу зазначених норм закону слідує висновок, що участь батька у вихованні дитини є його (батька) обов`язком, який реалізується з метою нормального розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, суд виходить з того, що спільний син сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, ураховує обов`язок обох батьків у наданні матеріальної допомоги дитині на час її навчання. Як вбачається з Податкової декларації платника єдиного податку - Фізичної особи-підприємця [PERSON] за І квартал 2023 року загальна сума доходу за звітний період становить 5000,00 грн. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі 10000 грн. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відтак, саме на позивача в даному випадку покладається обов`язок доведення того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину. У відповідності до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2684,00 грн., відтак мінімальний гарантований розмір аліментів для повнолітньої дитини, яка продовжує навчання становить 1342,00 грн. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, в даній справі суд виходить з того, що позивачем доведено, досягнення сином віку, який перевищує 18 і є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі, однак не доведено, наявність у відповідача можливості надавати таку допомогу в розмірі 10000 грн. Суд бере до уваги часткове визнання позову відповідачем щодо стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання в розмірі 1342,00 грн. Разом з тим, враховуючи обов`язок обох батьків надавати утримання повнолітньому сину, який продовжує навчання та вимагає у зв`язку з цим матеріальної допомоги, а також забезпечення фізичного та гармонійного розвитку дитини, підтримки його життєдіяльності на достатньому рівні, суд вважає за можливе позов задоволити частково, а саме стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 2000,00 грн. щомісячно. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону (ч. 2 ст. 184 СК України). Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивачка звернулася до суду з даним позовом 11 квітня 2023 року, тому суд присуджує стягнення аліментів з відповідача починаючи з вказаної дати і до завершення сином навчання або до досягнення ним 23-річного віку. Окрім того, відповідно до п.1 ч.1ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду із відповідним позовом в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбаченихСімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Відповідно дост. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1073,60 гривень.

Outcome: partial