Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

У березні 2023 року до суду звернувся адвокат Мотуз Олександр Володимирович з позовом в інтересах [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та відшкодування моральної шкоди та просив суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з лютого 1999 року до моменту смерті, [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] , у якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини на виробництві, суму грошових коштів у розмірі 600 000,00грн. без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначив, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з лютого 1999 року. За час проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю, [INFO] в них народився син [PERSON] . Факт спільного проживання однією сім`єю підтверджується Актом, складеним сусідами від 25 вересня 2021 року про те, що позивач та [PERSON] в період з лютого 1999 року по момент смерті останньої проживали однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] . 31 липня 2021 року у підрозділі РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинула цивільна дружина позивача, [PERSON] . За вказаним фактом нещасного випадку на підприємстві було складено акт №3 форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2021 року о 14 годині 40 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», затверджений Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань охорони праці 03 лютого 2023 року. Представник позивача у позові вказав, що раптова смерть дружини, яка як зазвичай, пішла на роботу, та трагічно померла, завдала позивачу дуже тяжкого морального потрясіння та удару, адже позивач був у шоковому стані, а зараз живе з почуттям усвідомлення того, що найрідніша людина, померла і ця втрата для нього є безповоротною. Після втрати дружини, він зазнав сильних душевних страждань, які призвели до істотних вимушених змін у його житті, він втратив турботу та підтримку близької людини. Відчуття того, що дружина вже не повернути до життя, постійно його пригнічує, що негативно позначається на його психічному та моральному стані. Жодна сума компенсації не може компенсувати йому втрату дружини і не може повернути йому радість спілкування з нею. Вважає, що сума в розмірі 600 000 грн. хоч якимось чином зможе компенсувати перенесені ним моральні страждання та його душевний біль. Ухвалою суду від 02 березня 2023 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження (а.с.40). 04 квітня 2023 року на адресу суду через під систему «Електронний суд» від представника відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Яводчак О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що на підставі долучених представником позивача документів, не можливо достовірно встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Факт проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу може бути встановлений судом лише з 01 січня 2004 року, оскільки КпШС України не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу. Крім того, представник відповідача у відзиві зауважив, що Актом №3 форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2021 року о 14 годині 40 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», затверджений Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань охорони праці 03 лютого 2023 року, вини чи будь-яких порушень у діях чи бездіяльності потерпілої, які могли стати причиною нещасного випадку так як наслідок - її смерті, актом не встановлено. Позивач при пред`явленні вимог про стягнення моральної шкоди має довести в чому полягає завдана шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача її заподіяно, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмірі шкоди, та якими доказами він це підтверджує. Ухвалою суду від 23 травня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.80). Присутній у судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та посилаючись на обґрунтування висвітлені в позовні заяві, просив суд позов задовольнити. Присутній у судовому засіданні представник відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - Яводчак О.В. заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на обґрунтування зазначені у відзиві на позовну заяву зазначив, що вони є не обґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Суд заслухавши пояснення представників сторін, допитавши заявлених представником позивача свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що заявлені позовну вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За вимогами ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Виходячи зі змісту п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вимога позивача розглядається в позовному провадженні, оскільки встановлення факту, що має юридичне значення (проживання однією сім`єю без реєстрації шлюб) може бути наслідком наступного майнового спору. Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Інгулецької районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 18 січня 1999 року зроблено відповідний актовий запис №6. Батьками дитини зазначені: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 січня 1999 року (а.с.8). [INFO] померла [PERSON] , про що Металургійним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 03 серпня 2021 року складено відповідний актовий запис №1401, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 серпня 2021 року (а.с.10). Відповідно до Акту б/н від 25 вересня 2021 року складеного сусідами будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] , яка проживає в квартирі №53 , [PERSON] , яка проживає в квартирі №50 , [PERSON] , який проживає в квартирі №49 , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в період з лютого 1999 року по момент її смерті проживали однією сім`єю як чоловік та дружина за адресою: [ADDRESS] . Підписи мешканців будинку [ADDRESS] , у вказаному акті, засвідчено підписом в.о. голови правління ОСББ «Ярославська 5» Любенко Г. та скріплено печаткою юридичної особи ОСББ «Ярославська 5» (а.с.9). Відповідно до вироку Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2008 року, по справі №1-22/07, [PERSON] , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.286 КК України та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 07 років з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 роки. Відповідно до встановлених під час розгляду вказаної справи судом анкетних даних [PERSON] , зазначено, що останній перебував у цивільному шлюбі (а.с.54-55). 27 червня 2007 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в рамках розгляду кримінальної справи №1-22/07, за обвинуваченням [PERSON] , у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, винесено постанову, якою залучено до участі по справі, в якості захисника інтересів підсудного [PERSON] , його мати [PERSON] , 1942 року народження та дружину [PERSON] , 1971 року народження (а.с.67). Відповідно до повідомлення сім`ї затриманого, яке складено на ім`я [PERSON] , слідчим Центрально-Міського районного відділу Криворізького міського управління Внутрішніх справ України в Дніпропетровській області Бабаліч М.М., повідомлено, що 07 березня 2007 року о 13 годині 40 хвилин Центрально-Міським районним судом затримано [PERSON] , [INFO] (а.с.65). Відповідно до Довідки виданої Комунальним житловим підприємством №6 від 06.07 року, [PERSON] , яка зареєстрована з 19 квітня 1999 року за адресою: [ADDRESS] , про те, що її сім`я складається з трьох осіб, сина [PERSON] , 1998 року народження та співмешканця [PERSON] , який зареєстрований з 2002 року за вказаною адресою (а.с.66). Згідно Листа вих.№146/2-151 від 20 березня 2023 р. за підписом начальника державної установи «Волинська виправна колонія (№146)» С. Проніна на адвокатський запит, що [PERSON] перебував у цивільному шлюбі, мешкав за адресою: [ADDRESS] . За час перебування [PERSON] починаючи з державної установи «Криворізька установа виконання покарань (№3)» (точна назва Криворізький слідчий ізолятор), а саме з 13 березня 2007 року є підтвердження фактів короткочасний побачень між [PERSON] та [PERSON] , а також передачі посилок. З 12 листопада 2008 року під час перебування у Крюківській виправній колонії №29, згідно Картки обліку, видачі посилок (передач) та бандеролей, встановлено, що [PERSON] записана як співмешканка. Згідно відомостей з автобіографії [PERSON] , [PERSON] вказана як дружина (а.с.54-63). Окрім того, у судовому засіданні 13 липня 2023 року за клопотанням представника позивача було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були повідомлені судом про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України. Так свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає з 1995 року в квартирі [ADDRESS] . В одному під`їзді разом з нею проживала [PERSON] разом з своїм цивільним чоловіком [PERSON] та їх спільним сином [PERSON] . Їй відомо, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, однак, з самого початку виїзду у вказаний будинок, приблизно в 1999 році вони постійно проживали разом як сім`я. Після смерті [PERSON] її похованням займався чоловік [PERSON] та син [PERSON] . Вона часто була в гостях у своїх сусідів [PERSON] та [PERSON] та бачила, що вони постійно проживали разом, придбали за спільні кошти меблі та техніку у квартиру, разом виховували сина [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що він хрещений батько [PERSON] сина [PERSON] та [PERSON] , він часто був в гостях у [PERSON] та [PERSON] та особисто бачив, що вони постійно проживали разом, на свято він подарував їм собаку, за якою вони спільно слідкували. Хрещеним батьком його запросив бути [PERSON] . На всі свята [PERSON] та [PERSON] постійно приходили разом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1998 році народився [PERSON] , [PERSON] запросила її бути хрещеною мамою їх сина. [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом, на всі свята: [PERSON] , дні народження вони святкували разом. [PERSON] деякий час відбував покарання в місцях позбавлення волі, [PERSON] постійно його навідувала. Коли вона була у них в гостях вона бачила, що весь побут вони виконують спільно, коли вони заїхали разом до нового будинку вони наводили лад в квартирі разом, робили ремонт, купляли техніку, меблі. За весь період часу коли вона знайома з [PERSON] та [PERSON] , вони постійно проживали разом. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] , вона добре знає померлу [PERSON] та її сім`ю, вона її сусідка поверхом нижче. Вона пам`ятає як [PERSON] познайомилась з [PERSON] , з того часу вони постійно проживали разом, мають спільного сина [PERSON] , якого виховували разом. [PERSON] називала [PERSON] своїм чоловіком, вона говорила що реєстрація шлюбу не змінить їх відносини. На відпочинок [PERSON] з [PERSON] завжди відправлялися разом, всі ремонті роботи в квартирі виконані разом, техніку в квартиру придбали за спільні кошти. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] , вона добре знає померлу [PERSON] та її чоловіка [PERSON] , оскільки це її сусіди за сходовою клітиною. [PERSON] та [PERSON] з 1998 року проживали там разом, згодом у них народився син [PERSON] . Весь побут [PERSON] та [PERSON] виконували разом, вона сприймали їх завжди як чоловіка та дружину, вона разом відпочивали, святкували різні свята, вели спільний побут, разом виховували сина. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] та [PERSON] є його батьками. Батько та мати завжди були разом, вели спільне господарство, він навіть ні коли не задумувався що його батька та мати як чоловік та жінка не разом. Після смерті мами, батько тривалий час був у затяжній депресії. Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» Сімейного кодексу України від 10 січня 2002 року №2947-III (далі - СК України), цей Кодекс набрав чинності одночасно з набуттям чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності. Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. Отже, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 19 березня 2020 року у справі №303/2865/17 (провадження №61-43499св18), від 19 лютого 2021 року у справі №738/1093/19 (провадження №61-19041св19), від 13 листопада 2019 року у справі №638/20216/16-ц (провадження №61-713св19). Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю. Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року по справі №524/10054/16. Ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Надаючи оцінку сукупності доказів, суди установив, що [PERSON] та [PERSON] у період з 01 січня 2004 року по день смерті [PERSON] [INFO] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, під час яких вони проживали разом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, святкували родинні події та свята, проводили ремонтні роботи за місцем спільного проживання, разом виховували сина [PERSON] , під час перебування [PERSON] в місцях позбавлення волі [PERSON] направляла [PERSON] посилки (передач). Таким чином, судом достовірно встановлено, що з 1999 року по день смерті [INFO] , [PERSON] та [PERSON] сумісно проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, мали добрі стосунки. Проте, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, суд вважає, що в цій частині заявлені позовну вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме встановлення факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до моменту смерті, [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь [PERSON] , у якості відшкодування моральної шкоди, завданої смертю дружини на виробництві грошових коштів, суд зазначає. 31 липня 2021 року у підрозділі РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» стався нещасний випадок, внаслідок якого загинула [PERSON] . За вказаним фактом нещасного випадку на підприємстві було складено акт № 3 форми Н-1/П спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 31 липня 2021 року о 14 годині 40 хвилин на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», затверджений Начальником Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань охорони праці 03 лютого 2023 року (а.с.10-34). Відповідно до акту спеціального розслідування нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Актом форми Н-1/П встановлено, що нещасний випадок стався за наступних обставин: 31 липня 2021 року (в зміні з 07 години 00 хвилин 31.07.2021 до 19 години 00 хвилин 31.07.2021) машиніст конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] , прибувши на підприємство до АПК РЗФ-1, та переодягнувшись у спецодяг та інші засоби індивідуального захисту, о 06 години 30 хвилин прибула до відкритого майданчика розташованого біля АПК РЗФ-1 де проводились змінно-зустрічні збори, де о 06 годині 40 хвилин отримала від керівника робіт старшого майстра РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] інформацію з охорони праці (про виробничий травматизм на підприємстві), завдання на зміну (розподіл руди по стрічковим конвеєрам С-18, С-19, С-20) та усний інструктаж з його безпечного виконання. Після отримання завдання на зміну, о 07 годині 00 хвилин [PERSON] разом з машиністом конвеєру РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] попрямувала на своє робоче місце, де після огляду стану стрічкового конвеєру С-19 почала виконання отриманого завдання. Порушень вимог нормативно-правових актів з охорони праці при огляді електрообладнання стрічкового конвеєру С-19 виявлено не було, про що був зроблений запис у журналі прийому-здачі змін. О 07 годині 20 хвилин оператор пульта керування РЗФ-1 ГД ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» [PERSON] зателефонувала [PERSON] і передала інформацію о наявності руди на конвеєрі С-19. О 08 годині 10 хвилин [PERSON] зателефонувала [PERSON] додала інформацію, щоб перегнати автостеллу АС-19 в голову стрічкового конвеєру С-19 третьої черги для підсипки руди в бункера конвеєра № 82. Далі у проміжок 30-40 хвилин оператор пульта керування [PERSON] телефонувала машиністу конвеєра [PERSON] і давала команди на засипку живильника конвеєра С-20. Приблизно з 10 години 30 хвилин до 12 години 00 хвилин машиніст конвеєра [PERSON] на телефонні дзвінки від оператора пульта керування [PERSON] не відповідала. Через деякий час машиніст конвеєра [PERSON] зателефонувала оператору пульта керування [PERSON] і вирішила дізнатись чому їй телефонувала [PERSON] . На питання [PERSON] чому не відповідала на телефонні дзвінки [PERSON] відповіла, що телефон находився у кишені куртки і вона не чула дзвінка. [PERSON] додала, що є в наявності недостача руди на 3-й черзі на конвеєр С-20 і щоб [PERSON] проводила просипку руди на конвеєр С-20. Близько о 14 годині 00 хвилин оператор пульта керування [PERSON] зателефонувала машиністу конвеєра [PERSON] щоб вона переміщала автостелу АС-20 на 3-ю чергу на допомогу конвеєру С-19. Далі [PERSON] зателефонувала [PERSON] і повідомила що їй на допомогу іде АС-20. Близько о 14 годині 20 хвилин [PERSON] переходила з 4-ї секції на 8-му секцію, зупинила автостелу: АС-20 на порожньому бункері конвеєра 73-А. Побачила переповнений бункер живильника АС-19 і вирішила зателефонувати [PERSON] щоб перемістити АС-19 в потрібному напрямку, але [PERSON] на телефонний дзвінок не відповідала. 0 14 годині 35 хвилин [PERSON] обійшовши приводи конвеєри С-19, С-20 попрямувала на 8-му секцію де сипав АС-19 і побачила [PERSON] лежачою на підлозі робочого проходу вздовж стрічкового конвеєра С-19. Після чого [PERSON] зателефонувала [PERSON] , [PERSON] зателефонувала [PERSON] , а [PERSON] зателефонував до здоровпункту ГД. О 14 годині 50 хвилин на місце де стався нещасний випадок прибула фельдшер здоровпунктів медичного центру ПП «Стіл Сервіс» [PERSON] і о 14 годині 51 хвилині почала надавати першу допомогу. О 14 годині 54 хвилини [PERSON] попросила викликати міську реанімаційну бригаду швидкої допомоги. О 15 годині 24 хвилин прибула бригада № 18 швидкої допомоги і почала проводити реанімаційні заходи, після проведення необхідних заходів о 15 годині 35 хвилин було констатовано біологічну смерть постраждалої. В акті форми Н-1/П зазначено, що комісія за результатами розслідування нещасного випадку прийшла до висновку: нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом, потерпіла померла від впливу електричного струму під час виконання своїх трудових обов`язків. Вини чи будь-яких порушень у діях чи бездіяльності потерпілої, які могли стати причиною нещасного випадку так як наслідок - її смерті, актом не встановлено (а.с.11-35). Отже, матеріалами справи встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався з вини відповідача, смерть [PERSON] настала від нещасного випадку у зв`язку з виробництвом під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст.6 Закону України «Про охорону праці» умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Стаття 153 Кодексу законів про працю України передбачено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Як вище судом зазначалось, відповідно до Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України саме на власника підприємства покладається обов`язок щодо створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Відповідно ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). З огляду на вищезазначене вбачається, що внаслідок незабезпечення відповідачем безпечних умов праці, позивач втратив свою матір. Втрата є такою, що не може бути відновлена, а тому його душевні страждання будуть тривати і надалі. Суд доходить до висновку, що позовні вимоги до відповідача є обґрунтованими та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. З письмових матеріалів справи встановлено, що позивач переносить моральні страждання, оскільки внаслідок смерті дружини, перебуває в стані дуже тяжкого морального потрясіння та удару, адже позивач був у шоковому стані, а зараз живе з почуттям усвідомлення того, що найрідніша людина, померла і ця втрата для нього є безповоротною. При визначенні розміру відшкодування, суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно чого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Так, обговорюючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд враховує, характер та обсяг душевних страждань, в зв`язку зі смертю близької людини, враховує той факт, що дійсно позивач є чоловіком померлої; наслідки викликані заподіяною шкодою - смертю найбільш близької людини; перенесені та діючі у теперішній час душевні страждання та переживання; тривалість перенесених страждань; зміни в житті викликані смертю чоловіка, час, що пройшов з моменту смерті близької людини та до моменту звернення до суду, вважає за можливе стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю дружини, грошові кошти в сумі 600 000 гривень. При зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивач подав позов про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що є вимогою немайнового характеру та стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою. Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п.1 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відтак, відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», пропорційно до задоволених вимог, суд стягує з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» в дохід держави судовий збір в сумі 7073,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial