Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить з урахування уточнених позовних вимог, стягнути з позивача на корить відповідача: матеріальні збитки заподіяні внаслідок ДТП в розмірі 110 379,45 грн; моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП в розмірі 200000 грн; витрати на транспортування пошкодженого автомобіля після ДТП - 11000 грн та судові витрати в розмірі 15900 грн, посилаючись на те, що 03.11.2022 о 17.50 год. на автодорозі М-30, 700 км + 206 м, з вини відповідача стала ДТП. При ДТП транспортні засоби позивача - "Mitsubishi Lancer" та відповідача - "ВАЗ 211440", отримали механічні пошкодження. Крім того, водій та пасажири автомобіля "Mitsubishi Lancer" - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] отримала незначні тілесні ушкодження. Третьою особою - ТДВ СК «Кредо» здійснено оплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у сумі 98240,06 грн, яка не покриває всіх матеріальних збитків, тому представник просить стягнути з відповідача завдані матеріальні збитки. Суму моральної шкоди представник обґрунтовує тим, що позивач (власник) автомобіля Mitsubishi Lancer, [PERSON] та члени його сім`ї, а саме дружина [PERSON] , доньки: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були пасажирами в момент ДТП в результаті ДТП отримали тілесні ушкодження у вигляді синців, струс головного мозку. Зазначені травми, отримані позивачем та пасажирами, потребували довготривалої реабілітації та консультації з лікарями. Крім того, раніше дуже часто на вихідних позивач із сім`єю виїжджали з міста на відпочинок від тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачу довелося відкласти, а від деяких з них [PERSON] взагалі змушений був відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Дуже часто позивач та його родина купували заспокійливі ліки, ліки від головного болю та інші препарати для підтримання свого здоров`я, яке різко погіршилось після ДТП. Розмір душевних страждань позивач оцінює в 200000 грн. У вказану суму позивач врахував усі страждання, які довелося йому перенести, зокрема, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, і також моральних страждань, пов`язаних з ДТП. В підготовчому судовому позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення, письмових пояснень щодо позову ним не подано. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частково задоволенню, виходячи з наступних підстав. Суд установив, що 03.11.2022 о 17.50 год., [PERSON] , на автодорозі М-30, 700 км + 206 м, на перехресті доріг, керуючи транспортним засобом ВАЗ 211440, державний номер [NUMBER] , рухаючись по другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , який рухався по головній дорозі, а саме не виконав вимогу знаку 2.1 ПДР України, внаслідок чого сталося ДТП та автомобілі отримали механічні ушкодження з матеріальними збитками. Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2022 у справі № 390/1583/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що власником транспортного засобу «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , є [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до звіту № 082/11-22 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , вартість матеріального збитку завданого власнику вказаного автомобіля становить 208619,51 грн. (а.с.26-29). Відповідно до акту прийому - передачі виконаних робіт від 28.11.2022 вартість експертної послуги згідно договору № 082/11-22 від 14.11.2022 про оцінку вартості матеріального збитку «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , становить 5500,00 грн, яку сплачено, згідно квитанцій № 0.0.2757235142.1, 0.0.2757231317.1 від 28.11.2023 (а.с.48-49). Згідно рахунків - фактури № 24, 25 від 03.11.2022 та 16.11.2022 та актів наданих послуг вартість транспортування автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , до місця проживання позивача становить 11000 грн (50-54). 06.11.2022 позивач звернувся до ТДВ «СК «КРЕДО» з заявою на виплату страхового відшкодування. Як вбачається з скріншотів, які долучені стороною позивача, ТДВ «СК «КРЕДО» сплатила позивачу, в якості страхового відшкодування 98240,06 грн. Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З аналізу вказаних норм вбачається, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі ст.1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Частиною 3 ст.386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, наданою 05.09.2019 в справі №234/16272/15-ц, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, наведені в постанові Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 29.11.2022 обставини щодо вчинення ДТП за участю водіїв [PERSON] та [PERSON] не потребують повторного встановлення і доказування. Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову, заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред`явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таких правових позицій дотримувався Верховний Суд України в своїй постанові від 20.01.2016, у справі 6-2808цс15, а також Верховний Суд в постанові, провадження № 61-5079 св 18. Як встановлено судом, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, через пошкодження його автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номер [NUMBER] , становить 208619,51 грн. Страховиком відповідача - ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» позивачу відшкодовано матеріальну шкоду - 98240,06 грн. Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленій в постанові по справі №363/218/16-ц, фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). Оскільки потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, особа, яка завдала шкоди, згідно із статтею 1194 ЦК України має відшкодувати потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, невідшкодована частина матеріальних збитків від ДТП, спричинених позивачу, становить 110379,45 грн, що підлягає стягненню з відповідача. Крім того, з відповідача підлягає стягненню 5500 грн в якості відшкодування витрат позивача на здійснення оцінки визначення вартості відновлювального ремонту та вартості матеріального збитку. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на транспортурвання пошкодженого після ДТП автомобіля - 11000 грн. Загальна сума відшкодування матеріального збитку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 126 879,45 грн. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступних міркувань. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За встановлених судом обставин мало місце протиправне діяння відповідача, яке мало наслідком пошкодження майна позивача від ДТП, провина заподіювача шкоди встановлена судом та існує причинно-наслідковий зв`язок між діянням винної особи та наслідками, що настали. Позивач, обґрунтовуючи моральну шкоду, зазначив, що в результаті неправомірних дій відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральним та фізичним стражданням, які позначили негативні зміни у житті позивача: він залишився без автомобіля, який він використовував в роботі, негативні думки і тривога з цього приводу призвели до його емоційного пригнічення, тривоги, психологічного дискомфорту. Розмір отриманої моральної шкоди позивач оцінив спочатку в 104400 грн (до відшкодування страховою компанією частини матеріальних збитків), однак надалі позивачем збільшено розмір моральної шкоди до 200000 грн, у зв`язку з тим, що третя особа - ТДВ "Кредо" сплатила виплати страхового відшкодування на його користь в розмірі 98240,06 грн, яка не покриває всіх матеріальних збитків. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає, що позивачу завдано шкоду шляхом пошкодження належного йому матеріального блага, що має високу вартість - автомобіля, вартість відновлення якого коштує вище ніж вартість самого автомобіля і це майно пошкоджено виключно з вини відповідача. Відновлення можливості позивача щодо користування власним транспортом потребує деякого часу, впродовж якого позивач позбавлений можливості повноцінно користуватись втраченим майном та реалізовувати свої права щодо цього майна, що у свою чергу негативно змінило звичний для нього уклад життя, що суд відносить до душевних страждань і переживань позивача, спричинених від ДТП з вини відповідача. При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, згідно якої порушення прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей можуть кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди, зокрема у рішенні від 28.05.1985 року у справі «Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom», в якому зазначено, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним. З урахуванням обставин справи, вимог виваженості та дотримання справедливого балансу між інтересами потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди та реальної можливості її компенсації відповідачем, з огляду на висновки суду щодо необхідності відшкодування позивачу матеріальної шкоди, суд вважає, що відшкодування позивачу моральної шкоди у розмірі, 104400 грн, яка спочатку була заявлена позивачем, відповідає критерію справедливості розумності та виваженості і не призведе до збагачення позивача. Належних, допустимих та допустимих доказів на спростування позовних вимог відповідачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком, згідно ст.12, 81 ЦПК України. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив відповідач, суд виходить з вимог ст.133, 137, 141 ЦПК України, згідно яких судовий збір та витрати позивача на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В якості підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 08.02.2023, розрахунок суми гонорару адвоката за надання правової допомоги, квитанцію про гонорару адвокат в розмірі 7000 грн. (а.с.65-68). Згідно розрахунку суми гонорару адвоката за надання правової допомоги вартість послуг адвоката складає 7000 грн та включає в себе: 1000 грн - досудовий аналіз справи, консультації 45 хв - 1000 грн; написання позовної заяви 1.5 год. - 2000 грн; предстаництво інтересів в суді першої інстації 3 год. - 4000 грн. Кошти в сумі 7000 грн відповідач сплатив. Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно якого ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про ?захист? прав ?людини ?і основоположних? свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Адвокат - Коренко Т.В. здійснювала представництво інтересів позивач у Кіровоградському районному суді Кіровоградської області 46 хв., що підтверджується протоколом судового засідання, тому суд вважає за необіхідне зменшити судові витрати на 2000 грн, так як Коренко Т.В. не представляла інтереси [PERSON] в суді першої інстації, ту кількість часу, яка зазначена в розрахунку. Таким чином, з відповідача на користь позивача сдід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50 % судового збору сплаченого ним при подачі позову, інші 50 % підлягаються поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі ст.16, 22, 23, 386, 1166, 1187, 1188 ЦК України,

Outcome: partial