Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] , яка діє у своїх інтересах та інтересах неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Центр надання адміністративних послуг виконавчого комітету Канівської міської ради про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її примусове виселення. Свій позов мотивує тим, що позивачі є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який вони успадкували в рівних частинах після смерті [PERSON] . Відповідач [PERSON] є біологічним батьком неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , але судовим рішенням позбавлений своїх батьківських прав відносно них. Перебуваючи у шлюбі з [PERSON] , за згодою останньої, місце проживання відповідача було зареєстровано у належному їй будинку. За час перебування у шлюбі, відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, притягувався до кримінальної відповідальності, користуючись правом проживання у зазначеному житловому будинку він дозволяє продовжувати вчиняти непристойні та недозволені дії: вживає алкогольні напої, наркотичні речовини, що негативно впливає на психіку дітей. Відповідач на зауваження не реагує, псує майно житлового будинку, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, розморозив систему опалення у житловому будинку, без дозволу змінює замки вхідних дверей, перешкоджає позивачу розпоряджатися належним на праві власності будинком на власний розсуд. Відповідач є вселеним у житло в якості члена сім`ї власника житлового будинку і набув право користуватися чужим майном, яке по суті є сервітутом. Позивач є власником житлового будинку, де існує спір про право проживання відповідача, який спільним побутом з позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 ст. 406 ЦК України. Вважає, що оскільки відповідач з 2020 року відмовляється добровільно припинити чинити перешкоди у користуванні житловим будинком, тому він повинен бути примусово виселеним за судовим рішенням. Домовленість на проживання між відповідачем та новими власниками житла позивача відсутня, тому відповідач втрачає право на користування цим приміщенням шляхом виселення. Просить суд усунути перешкоди у користуванні житловим будинком його власників - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та примусового виселити його з житлового будинку [ADDRESS] . Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, не заперечують проти прийняття заочного рішення (а.с.51,65). Належно повідомлений через оголошення на сайті судової влади та шляхом направлення судових повісток, відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не надав, відзив на позов до суду не направив, тому суд ухвалює заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Представник третьої особи - Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Канівської міської ради у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомлено. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах є власниками житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2608/21 від 10.02.2022 та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №302726576, №32726643, №302726725 від 15.06.2022 (а.с.12,13, 20-22). Рішенням Канівського міськрайонного суду №697/683/20 від 10.06.2020 відповідача [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] (а.с.68-71). Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням виконавчого комітету Канівської міської ради №171 від 12.08.2020 встановлено опіку та призначено [PERSON] , 1970 р.н. опікуном над дітьми, позбавленими батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , надавши їй право вирішувати усі питання, що стосуються захисту прав та інтересів дітей згідно чинного законодавства. Зобов`язано [PERSON] виконувати обов`язки піклувальника згідно з вимогами законодавства, вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів дітей (а.с.10). Відповідно до будинкової книги, для прописки громадян, що проживають в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що у даному будинку зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.16-19). Відповідно до характеристики голови квартального комітету, вбачається, що [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] , починаючи з листопада 2006 року, а зареєстрований з 23.10.2015. [PERSON] за час проживання у даному житловому будинку виявив себе з негативної сторони, часто знаходиться в стані алкогольного сп`яніння, під дією наркотичних речовин. Проявляє неадекватне відношення до своїх дітей, що призвело до позбавлення його батьківських прав відносно них, виявляв агресію, неодноразово наносив їм тілесні ушкодження. Зі сторони [PERSON] неодноразово надходили погрози щодо знищення майна, яким він не володіє, через свою аморальну поведінку останнього неодноразово було притягнуто до адміністративної та кримінальної відповідальності (а.с.14). Згідно ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року зазначено «Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.». Ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірний житловий будинок в якості члена сім`ї колишнього власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Судом встановлено а підтверджено матеріалами справи, що позивачі є власниками спірного житлового будинку. Відповідач [PERSON] , який позбавлений батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , спільним побутом із позивачами не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власників цього майна на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 16.01.2019 справа №243/7004/17-ц, у постанові від 14.08.2019 справа № 702/101/18. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, місце проживання якого зареєстроване попереднім власником у спірному будинку, не відносячись до членів сім`ї нових власників, не маючи чинних угод на право проживання у будинку, чинить позивачам перешкоди у користуванні спірним будинком, обмежуючи їх в доступі до цього житла, в силу неприязних відносин які склалися між сторонами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Таким чином, порушені права позивачів підлягають захисту шляхом усунення перешкод у користуванні належним їм житловим будинком шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, та примусового виселення його з житлового будинку.

Outcome: approved