Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

В січні 2023 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути із відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 11057,31 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 07.12.2010 року, згідно якої отримав у користування кредитний ліміт у розмірі 23000,00 грн. у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач належним чином не виконував умови договору щодо повернення використаного кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, в зв`язку з чим позивач звернувся із позовом до суду щодо стягнення кредитної заборгованості. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.09.2021 року у справі № 758/14039/20, із відповідача було стягнуто тіло кредиту та відмовлено щодо стягнення інших нарахувань. З огляду на положення ч. 1 ст. 1048 та ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач вказує про наявність підстав для стягнення із відповідача заборгованості в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань у розмірі 11057,31 грн., що складається із: 1966,72 грн. - відсотки за обліковою ставкою НБУ за період із 31.01.2020 р. по 30.11.2020 р., 7564,19 грн. - інфляційні втрати, 1526,40 грн. - три відсотки річних. Посилаючись на викладене, позивач вимушений звернутись до суду та просить стягнути із відповідача на користь позивача зазначені штрафні санкції в примусовому порядку. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 06.02.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. В позові просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги задовольнити та проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов до суду не подав. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 07.12.2010 року відповідачем була підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку та між АТ КБ «Приватбанк» та отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (що підтверджується Довідкою про видані кредитні картки, Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також випискою по рахунку). 14.06.2018 року відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «Приватбанк») на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (скорочена назва - АТ КБ «Приватбанк»). Банком надана виписка по рахунку відповідача за карткою та довідка про надані відповідачу картки. Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 17.09.2021 року у справі № 758/14039/20, позов АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, було задоволено частково. Стягнуто із [PERSON] на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07.12.2010 року в розмірі заборгованості за тілом кредиту в сумі 33920,31 грн. та судовий збір в сумі 1566,20 грн. В задоволенні решти вимог позову було відмовлено. Доказів погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту матеріали справи не містять, як і не містять доказів належного виконання зазначеного рішення суду, яке набрало законної сили. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 справа № 342/180/17 зроблено висновок, що банк має право на стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором, а якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України у справі № 6- 1412цс 16. Позицією у постанові від 10.04.2019 у справі № 356/1635/16-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Виконання договору позивачем щодо надання можливості використання кредитного ліміту підтверджується випискою по рахунку, де зазначені відповідні операції, а також операції щодо часткового повернення коштів тобто виконання договору відповідачем. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Крім того, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз`яснень суду касаційної інстанції платежі встановлені ст. 625 ЦК України є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Так, позивач просить стягнути із відповідача на користь банку суму в розмірі 11057,31 грн., що складається із: 1966,72 грн. - відсотки за обліковою ставкою НБУ за період із 31.01.2020 р. по 30.11.2020 р., 7564,19 грн. - інфляційні втрати, 1526,40 грн. - три відсотки річних, на підтвердження чого банком було надано суду розрахунок відсотків за обліковою ставкою НБУ, а також розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості є арифметично вірним, та стороною відповідача спростовано не було, а тому суд вважає за можливе прийняти зазначений розрахунок на підтвердження пред`явленої до стягнення суми. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що стороною позивача було доведено прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, та доказів зворотному відповідачем суду надано не було, а відтак суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача на користь позивача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, в зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Outcome: approved