Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява (уточнена) адвоката Зубенка Олександра Анатолійовича в інтересах [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що Позивачі по справі є власниками по 1/2 частині кожний квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва № 2290 від 28 грудня 2000 року про право власності на квартиру [ADDRESS] . В даний час в квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач по дійсній справі цивільний чоловік позивачки [PERSON] відповідач [PERSON] . В листопаді 2021 року за фактичним припинення відносин притаманних подружжю [PERSON] виселився з квартири, забрав все своє особисте майно з метою створення нової сім`ї, та виказав намір мешкати в іншому місці. З того моменту та по теперішній час відповідач має інше постійне місце проживання. Відповідач витрати на утримання квартири не сплачує, через що позивачам досить складно сплачувати всі витрати у повному обсязі, в тому числі нараховані на відповідача. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації у спірному приміщенні. Через це позивачі змушені звернутись до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Відповідач без поважних причин не проживає в квартирі понад один рік. Відповідач не виявляє бажання повернутися до квартири. Враховуючи викладене, вважають, що відповідач є таким, що втратив право на користування зазначеним житловим приміщенням, тому звернулися до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді від 02.03.2023 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.05.2023 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] , а також їх представник адвокат Зубенко О.А., які про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, не з`явилися, від адвоката Зубенка О.А. надійшла заява, в якій він просить судове засідання провести без нього та позивачів, позовні вимоги просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , який про день, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 28.06.2023 зазначену позовну заяву вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення (частина 2 статті 16 ЦК України). В силу частин 1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивачам на підставі свідоцтва № 2290 від 28 грудня 2000 року про право власності, на праві приватної власності належить по частки квартири [ADDRESS] , на квартиру [ADDRESS] . У належній позивачам квартирі за вищезазначеною адресою з 16.12.2020 по теперішній час зареєстрований відповідач [PERSON] , що підтверджується відповіддю за запит за №6968_04-47 від 01.03.2023 відділу реєстрації фізичних осіб по Заводському району управління державної реєстрації фізичних осіб департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно ст. 71 ЖКУ, за особою, що без поважних причин відсутня в житловому приміщенні, право користування ним зберігається на протязі шести місяців. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, положення ч. 2 п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначають, що наявність прописки (на даний час реєстрації) сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала. Відповідно до ст.30, ст.41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Конституцією України(ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316,317,319,321 ЦК України). Дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є достатньою підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку за місцем проживання.

Outcome: approved