Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

09.06.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просила стягнути з нього аліменти на її утримання під час вагітності у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 27.12.2022 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На даний час перебуває на обліку по вагітності в Комунальному некомерційному підприємстві міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради. На час звернення з позовною заявою до суду термін вагітності складає 32 тижні. На теперішній час мешкає з відповідачем окремо, оскільки останній відноситься до неї з неповагою, постійно ображає, не дивлячись на вагітність. Оскільки вона вагітна, це потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження її здоров`я та народження здорової дитини, відповідач матеріальної допомоги на утримання дружини у добровільному порядку не надає, що ставить її у скрутне становище. При цьому зауважує, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу їй, як дружині оскільки він є військовослужбовцем та отримує грошове забезпечення. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2023 року зазначена цивільна справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Кудрявцевій Т.О. Ухвалою судді від 12.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву в якій, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, розгляд справи просила провести у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, 05.07.2023 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимог не визнає, заперечує проти їх задоволення. В обгрунтування свого заперечення посилається на те, що на сьогоднішній день він з позивачкою не проживає через те, що мобілізований до лав ЗСУ та перебуває на фронті, єдине джерело його доходу станом на сьогодні - це грошове забезпечення військовослужбовця, частину з якого він регулярно перераховує на поточний банківський баланс своєї дружини. Обставини, вказані в позовній заяві, щодо ненадання будь-якої матеріальної допомоги позивачці не відповідають дійсності. Також зазначає, що ним було здійснено велику кількість інтернет покупок для їхньої майбутньої дитини, проте квитанцій з цих покупок в нього не зберіглося, оскільки він перераховував кошти напряму продавцям цих товарів. Зважаючи на викладене, просить в задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 06.07.2023 року відповідачу було відмовлено в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши справу та дослідивши наявні у ній докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу. Як встановлено в судовому засіданні, 27.12.2022 року між позивачем [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.12.2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 1356. Відповідно до медичного висновку Комунального некомерційного підприємства міська клінічна лікарня №16 Дніпровської міської ради №31 від 07.06.2023, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на «Д» обліку у акушерсько-гінекологічному відділенні філії №1 КНА «МКЛ №16» ДМР. Термін вагітності станом на 07.06.2023\~32 тижні. Згідно з ч. 8, 9 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ч. ч. 1, 2ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Вагітній дружині мають бути створені у сім`ї умови для збереження її здоров`я та народження здорової дитини (ч. 4ст. 49 СК України). Згідно з ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Приписами ч. 6 ст.\~84\~СК України визначено, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Статтею 85\~СК України урегульовані правовідносини з припинення права дружини на утримання. Аналіз даних положень дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини на утримання чоловіком протягом усього терміну її вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, яка перебуває в стані вагітності, а також дружина з якою проживає дитина до трьох років, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. При цьому, головною умовою присудження аліментів, згідно приписівст. 84 СК України, є наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу вагітній дружині, або дружині яка проживає із дитиною до досягнення нею трирічного віку. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини під час вагітності та дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина під час вагітності потребує матеріальної допомоги не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині під час вагітності незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач є чоловіком позивача, яка потребує матеріальної допомоги від свого чоловіка під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трьох років, що у свою чергу є його обов`язком відповідно до вимогст. 84 СК України. Згідно із ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. У Сімейному кодексі\~України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Таким чином, суд приходить до переконання, що оскільки у позивача [PERSON] виникло право на утримання аліментів від чоловіка під час вагітності, а відповідач [PERSON] добровільно не надає матеріальну допомогу в необхідному розмірі, хоча може її надавати, тому позов [PERSON] \~про стягнення аліментів на утримання дружини під час вагітності підлягає задоволенню. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трирічного віку, судом враховується, що відповідач є працездатний, жодних доказів того, що він за станом здоров`я, або з інших поважних причин не може сплачувати аліменти на утримання дружини під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трьохрічного віку суду не надав. Будь-яких доказів перебування на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, сплати останнім аліментів, стягнень з відповідача за виконавчими документами, матеріали цивільної справи не містять. Відтак, суд приходить до висновку, що з урахуванням положень ст. ст.77,80 СК України, з відповідача [PERSON] слід стягувати аліменти на утримання дружини [PERSON] під час вагітності та до досягнення народженою дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду, тобто з 09 червня 2023 року. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] є достатнім, та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище. Крім цього слід зазначити, що відповідачем [PERSON] не надано до суду доказів неспроможності його надавати допомогу на утримання дружини під час вагітності та до досягнення дитиною трирічного віку, та матеріали справи таких доказів не містять, або доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку утримувати дружину. Окремо суд наголошує на тій обставині, що після винесення рішення про стягнення аліментів на користь дружини на час її вагітності, після народження дитини, в разі проживання дитини з нею, рішення суду продовжує свою дію до досягнення дитиною трирічного віку, а тому винесення в ухваленні додаткового рішення немає потреби ( ч. 5ст. 84 СК України). Доводи відповідача про те, зокрема, що ним було здійснено велику кількість інтернет покупок для їхньої майбутньої дитини, на що витрачено певну кількість грошових коштів, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки предметом розгляду даної справи є саме обов`язок відповідача утримувати дружину під час її вагітності та по догляду за народженою дитиною. З наданих банківських документів, не вбачається, що відповідачем надавалася матеріальна допомога саме на утримання дружини позивачки у справі і ці документи датовані березнем та квітнем 2023 року, позивачка звернулася до суду з даним позовом в червні 2023 року, зазначаючи про відсутність матеріальної допомоги на її утримання від чоловіка. Зважаючи на вищевикладене, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі та слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини під час вагітності та на її утримання до досягнення народженою дитиною 3-х років в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку доходу (щомісячно), починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до досягнення народженою дитиною трирічного віку. Згідно п. 1 ч. 1ст.\~430\~ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зважаючи на положення ч.6 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом звільнена від сплати судового збору. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved