Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 листопада 2016 року працівниками Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві позивача було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185 КК України, наступного дня позивачу було повідомлено про підозру. Позивач зазначає, що його затримання відбулось в час коли він перебував у скорботі, оскільки за два дні до затримання померла дочка його цивільної дружини, до якої він ставився як до рідної. Відчуття безпорадності та несправедливості в пред`явленому державою обвинуваченні, в сукупності із скорботою за покійною та першим в житті затриманням, інвалідністю, а також утриманням в ізоляторі тимчасового тримання дало негативні наслідки у вигляді гіпертонічної хвороби із стаціонарним лікуванням у КНП «Городищенська ЦПМСД» в період з 05.12.2016 по 16.12.2016. 20.12.2021 вироком Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 752/21919/16-к [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, виправдано у зв`язку із недоведеністю що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачувався. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 18.05.2022 залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури Литвинчук Є.О., вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2021 залишено без змін. Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду залишено без задоволення касаційну скаргу прокурора, ухвалу Київського апеляційного суду від 18.05.2022 залишено без змін. Як зазначає позивач, протягом вказаного періоду він вимушений був приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало додаткових зусиль необхідних для організації життя, оскільки він зареєстрований та проживає в Черкаській області. Сам факт затримання та поміщення до ізолятора тимчасового тримання, а також знаходження під кримінальним переслідуванням мав для позивача стресові наслідки, оскільки він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до хвилювань та негативно вплинуло на стан здоров`я, тобто зумовило моральні страждання і переживання. На думку позивача, внаслідок безпідставного перебування під слідством і судом, а також незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення позивачу було заподіяно психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок, погіршення стану здоров`я, та нанесли йому моральної шкоди. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури в розмірі 943 540,00 грн. В обґрунтування суми завданої йому моральної шкоди позивач вказує, що період його перебування під слідством та судом становить 66 місяців та 6 днів та обраховується з моменту повідомлення йому про підозру до винесення Ухвали Київським апеляційним, якою залишено без змін виправдувальний вирок. Згідно Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» з урахування Закону України « Про державний бюджет на 2023 рік» сума завданої позивачу шкоди становить 433 540 грн. Крім того, позивач оцінює моральну шкоду завдану його протиправним затриманням та утриманням в ізоляторі тимчасового тримання в розмірі 500 000 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 03.04.2023 справу передано для розгляду судді Аббасовій Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.04.2023 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за вказаним позовом, підготовче судове засідання призначено на 18 травня 2023 року. 18.04.2023 до суду надійшов відзив Державної казначейської служби України, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Представник зазначає, що ДКС України жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдало, а тому не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших державних органів. Таким чином, стягнення коштів з держави України в особі ДКС України є необґрунтованим і таким, що не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Окрім того представник ДКС України у відзиві звертає увагу суду на завищенні позивачем суми завданої йому моральної шкоди а також ненаданні позивачем доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому маральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. 21.04.2023 на адресу суду надійшов відзив Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому зазначено, що позов [PERSON] подано до неналежних відповідачів, оскільки державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями та не відповідають по зобов`язаннях держави у зв`язку з чим представник наголошує на тому, що належним відповідачем у даній справі є держава України в особі відповідних державних органів. В частині моральної шкоди у розмірі 500 000,00 грн представник вказав, що ця вимога є необгрунтованою та недоведеною належними та допустимими доказами. Представник Київської міської прокуратури у своєму відзиві від 21.04.2023 також заперечила щодо позову [PERSON] з огляду на те, що до [PERSON] як до підозрюваного у вчинення кримінального правопорушення було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 12.01.2017, в подальшому запобіжні заходи до підозрюваного [PERSON] не застосовувались, тому він не був обмежений у виборі місця проживання та поведінки. Окрім цього, на думку представника Київської міської прокуратури позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність фізичного чи психічного впливу, що призвело до вказаних у позові негативних наслідків та доказів на підтвердження фактів неможливості реалізації будь-яких звичок та бажань, порушення соціальних зв`язків. Позивачем не надано жодних доказів на підставі яким суд міг би встановити факт заподіяння [PERSON] моральних страждань внаслідок незаконних дій відповідачів, а також доказів, які б підтверджували ступінь таких моральних страждань, наявність наслідкового зв`язку між незаконними діями та завданою шкодою в сумі 943 тис. грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2023 залишено без задоволення клопотання представника відповідача 2 Головного управління Національної поліції у м. Києві про передачу цивільної справи за позовом [PERSON] до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, до Голосіївського районного суду м. Києва. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 26.06.2023. В судовому засіданні 26.06.2023 оголошено перерву до 11.07.2023. Представник позивача в судове засідання 11.07.2023 не з`явився, надіславши на адресу суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності. Представники відповідача 1 та відповідача 2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача 3 у судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив слухати справу у відсутності представника Казначейства. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 11.11.2016 [PERSON] затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 11.11 2016. Цього ж дня [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України. 20.12.2016 прокурором Київської місцевої прокуратури №1 міста Києва Попієм А.М. затверджено обвинувальний акт відносно [PERSON] , який в подальшому направлено до суду для розгляду. Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2021 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України та його виправдано, оскільки не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому він обвинувачувався.(а.с.17-19). Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 18.05.2022 залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури Литвинчук Є.О., вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 20.12.2021 залишено без змін (а.с.20-25). Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду залишено без задоволення касаційну скаргу прокурора, ухвалу Київського апеляційного суду від 18.05.2022 залишено без змін (а.с.26-29). Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають наступне правове регулювання. Приписами статті 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.5 ст.9, ч.6 ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч.5 ст.5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Питання про відшкодування (компенсацію) шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю у кримінальному процесі, врегульовано ст.130 КПК України, якою передбачено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Частинами 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Нормами, які регламентують відшкодування, зокрема, моральної шкоди є положення ст.1167 та ст.1176 ЦК України. Статтею 1167 ЦК України (загальна правова норма, що регламентує відшкодування моральної шкоди) передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт (що також передбачено ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом. Крім того, спеціальною правовою нормою ч.ч. 2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Так існує спеціальний Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», зі змісту ст.1 якого слідує, що його дія поширюється на осіб, які незаконно зазнали обмеження будь-якого їх права внаслідок застосування щодо них органами досудового розслідування, прокуратури чи суду заходів впливу за положеннями КПК та КК України. Згідно п.1 ч.1 ст.2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Відповідно до п.5 ст.3 Закону громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ч.ч. 2, 3 ст.13 Закону розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також завдана органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів чи вини посадової або службової особи (статті 1173-1174 ЦК України). В пункті 9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до п.10.1 цієї ж постанови Пленуму ВСУ при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у справі, якщо це передбачено відповідним законом, наприклад, ст.9 ЗУ «Про оперативно-розшукову діяльність». Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Внаслідок незаконного засудження, ухвалення судом виправдувального вироку, позивач має право на відшкодування майнової та моральної шкоди, і право на таке відшкодування виникає в силу прямої вказівки закону ст.1176 ЦК України, ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», правовий висновок про що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №686/23731/15-ц. Аналізуючи у взаємозв`язку встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, вищенаведені норми законодавства, які регламентують відповідні правовідносини, та правовий висновок ВП ВС, суд приходить до таких висновків. Оскільки позивач у цій справі перебував у статусі обвинуваченого у кримінальному провадженні, по результатам розгляду якого його було виправдано судом, в силу вищенаведених положень п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» він має право на відшкодування моральної шкоди, розмір якої визначається, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки [PERSON] більше 5 років, а саме 66 місяців та 6 днів безпідставно притягувався до кримінальної відповідальності. Отже мінімальний законодавчо визначений розмір моральної шкоди становить: 6 700,00 грн * 66 місяців та 6 днів = 443 540,00 грн. Судом враховано, що перебування позивача під слідством і судом, безумовно негативно вплинуло на його душевний стан і завдало йому душевних страждань, він перебував у стресовому стані, а інші слідчі дії безумовно також завдали йому моральних страждань, погіршились його стосунки з оточуючими людьми, був вимушений приймати участь у слідчих та судових діях. Суд враховує, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство) яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. У пунктах 5.4, 6.9 постанови ВП ВС від 19.06.2018 у справі №910/23967/16 вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц вказано, що в цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22.07.2020 у справі №495/6187/16, від 29.06.2022 у справі № 201/9398/20. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення коштів у відшкодування моральної шкоди позивача з державного бюджету України, оскільки сума відшкодування підлягає стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 07.09.2022 у справі №711/4624/21. Так ч.1 ст.13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позов у цій справі пред`явлено, в тому числі, до Київської міської прокуратури, яка здійснювала процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у відповідному кримінальному провадженні про обвинувачення позивача, та представляла сторону обвинувачення, отже є належним відповідачем у справі. При цьому законність дій органу досудового розслідування (Нацполіції) була предметом судової оцінки при розгляді по суті пред`явленого позивачу кримінального обвинувачення у кримінальній справі та не може переглядатися у даній цивільній справі. В той же час, суд дійшов висновку, що обґрунтування позивача для стягнення 500 000,00 грн. моральної шкоди, завдану його протиправним затриманням та утриманням в ізоляторі тимчасового тримання не є виправданим, оскільки суду не були надані докази в обґрунтування вказаної суми, чому саме сума, що зазначена в позові відповідає моральним та душевним стражданням [PERSON] , з огляду на що не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Outcome: partial