Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У січні\~2023\~року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] та\~ [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Обгрунтовано позов тим, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, однак не проживають в ньому з листопада 2022 року, у зв`язку з чим є підстави для визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 квітня 2023 року справу за вказаним позовом передано на розгляд до Деснянського районного суду м. Чернігова за територіальною юрисдикцією (підсудністю). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У встановлений судом строк відповідачі відзивів на позов не подали. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що позов підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи по суті повідомлялись завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачам надсилалася за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2022 року, що зареєстровано в реєстрі речових прав: рішення про державну реєстрацію індексний номер № 65502642 від 17.11.2022 (а.с. 11-12, 13). Третя особа [PERSON] є дружиною позивача та співвласником квартири і проживає та зареєстрована за вказаною адресою (а.с. 10). Згідно довідки Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 10321 від 13.12.2022 у вказаній квартирі зареєстровані, зокрема, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13), які не проживають за місцем своєї реєстрації з 27 листопада 2022 року, про що свідчить акт від 12 січня 2023 року, підписаний мешканцями будинку та затверджений майстром ВОЖФ 2 [PERSON] (а.с. 14). У позові зазначено, що відповідачі зареєстровані у вказаному житловому приміщенні, однак з моменту її продажу, а саме з листопада 2022 року не проживають за даною адресою, не приймають участі у витратах на утримання житла, їх особистих речей у квартирі немає. Після продажу квартири відповідачі звільнили квартиру від особистих речей та передали ключі, але з реєстрації за колишнім місцем проживання не знялися. Відповідно до положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно доЗакону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 статті 316\~Цивільного кодексу\~України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі статтею 317\~Цивільного кодексу\~України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 319\~Цивільного кодексу\~України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засаді суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі статтю 321\~Цивільного кодексу\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з частиною 1 статті 386\~Цивільного кодексу\~України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно частини 2 статті 386\~Цивільного кодексу\~України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до статті 391\~Цивільного кодексу\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтями 15, 16\~Цивільного кодексу\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу відповідно до положень Цивільного кодексу України. У разі створення перешкод у користуванні власністю, позивач може звернутися до суду з вимогою про вчинення дій, необхідних для відновлення порушеного права власності, а саме визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Враховуючи, що позивач є співвласником житлового приміщення, а відповідачі не проживають у квартирі тривалий час, а тому, з метою захисту права власності позивача та усунення йому перешкод у здійсненні права власності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Також, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved