Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

27.10.2022 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області. Заявник зазначив, що народився [INFO] в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження № 160 від 25.09.2003 року, його батьками були [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народжувала вдома і після пологів покинула дитину (заявника), після чого його виховував батько. В побуті все життя його звали « [PERSON] » або « [PERSON] ». [INFO] помер батько заявника - [PERSON] . Про смерть матері, яка померла у 2009 році, він знає лише зі слів її колишнього чоловіка. Заявник все життя проживав в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області. В липні 2022 року, у зв`язку із військовою збройною агресією російської едерації в Україні і окупацією населеного пункту Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, заявник із родиною вимушений був переїхати в м. Запоріжжя. Оскільки в нього немає паспорту громадянина України, заявник не може отримати статус внутрішньо переміщеної особи, тому його було взято на облік як бездомну особу, яка не має постійного місця проживання. Оскільки [PERSON] не має свідоцтва про народження встановленого зразку, 20.09.2022 року він звернувся до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про видачу свідоцтва про народження. Однак, листом від 22.09.2022 року № 1432/21.17-30 було повідомлено, що за відомостями архіву Відділу та Державного реєстру актів цивільного стану громадян, державна реєстрація народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] громадянкою [PERSON] не виявлена. Тобто, мати заявника у встановлений законом строк не зареєструвала його народження в державних органах. Також в даному листі зазначено, що для отримання свідоцтва про народження необхідно поновити актовий запис, який своєчасно не був складений. За відсутності паспорта немає підстав встановити належність наданих документів та прийняти заяву про поновлення актового запису про народження. 27.09.2022 року [PERSON] звернувся до Вознесенівського відділу у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області із заявою про видачу паспорта громадянина України, однак листом № /2314/280-22 від 01.10.2022 року йому було відмовлено у видачі паспорту, посилаючись на те, що відсутні документи, передбачені Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, а саме свідоцтва про народження або документ, що підтверджує факт народження та оригінали документів, що підтверджують громадянство та посвідчують особу батьків або одного з них, які на момент народження особи перебували у громадянстві України (для підтвердження факту належності особи до громадянства України). Оскільки батьки заявника померли, а у нього відсутні оригінали документів, які б підтверджували громадянство та особу батьків або одного з них, для отримання паспорту громадянина України [PERSON] необхідно підтвердити, що станом на 24.08.1991 року він постійно проживав на території України. Його постійним місцем проживання з народження і до 2003 року був будинок [ADDRESS] , а з 2003 року і до 2009 року був будинок [ADDRESS] , з 2009 року по липень 2022 року був будинок [ADDRESS] , тобто все своє життя заявник проживав постійно в Михайлівському районі, Запорізької області. Іншого громадянства не приймав. Враховуючи зазначене, заявник просить суд: встановити факт народження [PERSON] , дата народження [INFO] , місце народження: смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, Україна; встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України станом на 24.08.1991 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині встановлення факту народження для державної реєстрації факту народження. Ухвалою суду від 28.10.2022 року було відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження, в судове засідання викликати заявника та заінтересованих осіб. Ухвалою суду від 10.07.2023 року за клопотанням представника заявника замінено первісну заінтересовану особу Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) належною - Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Заявник та його представник - адвокат Радостєва М.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримували, просили суд їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у заяві. Представник заінтересованої особи - Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кузьміна В.В. надала до суду заяву про розгляд справи без участі представника відділу. Представник заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений судом своєчасно та належним чином, до суду заяв та клопотань надано не було. Судом за клопотанням заявника та його представника були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає заявника з його народження, також вона знала матір заявника - [PERSON] , яка в 1988 році народила Януша вдома, в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області. Після пологів вона залишила дитину на його батька - [PERSON] , документи на сина не оформила. Заявника виховував його батько, він також документи на заявника не зробив, йому було ніколи цим займатися. Заявник з народження і до початку війни в 2022 році постійно мешкав на території Михайловського району, Запорізької області, тривалий час мешкав з батьком в смт. Михайлівка, а потім переїхав до с. Пришиб в цьому ж районі, де вже мешкав зі своєю дружиною та дітьми. Свідок [PERSON] суду пояснила, що заявник є її племінником, вона є його тіткою з боку батька. Януш народився [INFO] в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області. Його мати - [PERSON] народжувала дитину вдома, та одразу після пологів залишила його на батька. Потім вона вийшла заміж за іншого чоловіка, мешкала окремо від них. Їй відома, що наразі остання вже померла. Її брат [PERSON] виховував сина, але документи на дитину не оформлював, він хворів. В 2011 році він помер. З народження та до липня 2022 року заявник мешкав в населених пунктах Михайлівського району, Запорізької області, іноді в смт. Михайлівка, іноді в с. Пришиб, де у його дружини є будинок. Після тимчасової окупації російською федерацією села, він разом із дружиною та дітьми виїхав до м. Запоріжжя. Всебічно та повно дослідивши надані докази у справі, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав. Заявник надав копію медичного свідоцтва про народження № 160 від 25.09.2003 року, виданого лікарем [PERSON] , з якого встановлено що [PERSON] , [INFO] в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області народила хлопчика (а.с. 8). З медичної довідки № 1 від 06.03.2018 року вбачається, що 19.02.1988 року було взято на облік дитину - [PERSON] , який народився [INFO] в Україні, Запорізька область, Михайлівський район, пгт. Михайлівка (а.с. 9-10). Батько заявника - [PERSON] , [INFO] , громадянин України, народився в смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області, про що свідчить копія паспорта громадянина України серії [NUMBER] (а.с. 11). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] на території України в м. Дніпропетровськ (а.с. 12). У довідці № 1451 від 16.03.2017 року, виданій на ім`я [PERSON] (заявника у справі), [INFO] , виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області зазначено, що заявник мешкає за адресою: [ADDRESS] , зі своєю сім`єю: співмешканкою та дітьми (а.с. 13-14). З відповіді начальника Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Кузьміної В.В., наданій на звернення [PERSON] , вбачається, що заявнику рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року, а для отримання свідоцтва про народження необхідно поновити актовий запис, який своєчасно не був складений. Поновлення актового запису можливо вирішити на підставі рішення суду. Згідно з пунктом 3.8 розділу ІІІ «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» разом із заявою про поновлення втраченого актового запису цивільного стану подаються: архівна довідка, видана державним архівом в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві та Севастополі, якщо метричні книги або книги державної реєстрації актів цивільного стану передані на зберігання до державного архіву; документи (виписки з них), які підтверджують дані, необхідні для поновлення актового запису цивільного стану; свідоцтва про державну реєстрацію актів цивільного стану (про народження, смерть, шлюб, розірвання шлюбу тощо); інші документи, необхідні для розгляду заяви та вирішення питання по суті. Згідно з ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ст. 7 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Встановлення факту, який має юридичне значення, необхідно заявнику для поновлення актового запису про народження у відповідності з законодавством України. Заявник не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує факт його народження, так як для цього є об`єктивні перешкоди. Встановлення факту народження породжує юридичні наслідки - надасть можливість заявнику отримати в державному органі України свідоцтво про його народження. Надані заявником докази у їх сукупності підтверджують факт народження [PERSON] громадянкою [PERSON] [INFO] у смт. Михайлівка, Михайлівського району, Запорізької області. З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту народження, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення факту народження, а поновлення актового запису про народження на теперішній час неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 статті 8, статті 21, ч. 1 статті 24 Конституції України. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 7 ч.1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення та заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Відповідно до позиції, наведеної у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 363/214/17-ц перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому не виключається встановлення факту постійного проживання на території України. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 цього Закону. Згідно з п. 1, п. 2 ч. 1 статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у п. 2, - з 13 листопада 1991 року (ч. 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 293 ЦПК України та ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Відповідно до п.п. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду). Отже, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. За наведеного, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20). Таким чином, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Тож, враховуючи усе викладене вище, суд вважає, що заявником були надані суду належні та допустимі докази його постійного та безперервного проживання на території України до та на момент проголошення незалежності України, зокрема з 12.02.1988 року (від моменту народження) та до теперішнього часу, тобто станом на 24 серпня 1991 року. Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви у повному обсязі, шляхом встановлення юридичного факту постійного проживання заявника [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки даний факт є доведеним наявними в матеріалах справи доказами та свідченнями свідків, дата 24 серпня 1991 року пов`язана із датою проголошення незалежності України та надає право особам, що проживали на цей період на території України, право отримання громадянства України, тому встановлення юридичного факту постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідно йому для звернення до Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області Вознесенівський відділ у місті Запоріжжі із заявою про видачу паспорта громадянина України.

Outcome: approved