Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

в червні 2023 року представник позивача ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, відповідно до якого просив суд стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 9042,63 грн., з яких: 7914,78 грн. - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, 869,06 грн. - сума інфляційних нарахувань, 258,79 грн. - три відсотки річних, а також судовий збір в сумі 2684,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є юридичною особою та надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинків та іншим фізичним та юридичним особам. Будинок [ADDRESS] було передано в експлуатацію та обслуговування ТОВ «Ковальська-Житлосервіс». 15.01.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено комплексний договір про участь у втратах на утримання будинку і прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг, предметом якого було забезпечення товариством обслуговування житлового будинку та прибудинкової території: за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу (власнику), та забезпечення відповідачем (власником) оплати цих послуг. Крім того, 12.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про надання послуг із централізованого опалення, абонентського обліку квартирних засобів теплової енергії № 069082/1, відповідно до умов якого позивач зобов`язався забезпечувати послуги із централізованого опалення та абонентського обліку квартирних засобів теплової енергії за вказаною адресою, а відповідач зобов`язався своєчасно обсяги спожитої теплової енергії. Позивач вказує, що відповідач до 12.08.2021 року був індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, однак, квартира була відчужена. Поруч із цим, за час споживання послуг до 12.08.2021 року відповідач в порушення умов договору та Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, а також вимог Цивільного та Житлового кодексу України, відповідач не в повному обсязі сплачував кошти за отримані послуги, внаслідок чого у відповідача за період із 01.08.2020 р. по 12.08.2021 р. перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 7914,78 грн., на які позивачем було нараховано інфляційні втрати в сумі 869,06 грн. та три відсотки річних в сумі 258,79 грн. Позивач вказує, що зазначена заборгованість відповідачем в добровільному порядку сплачена не була, а тому позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь позивача в примусовому порядку вказану суму заборгованості. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Представник позивача після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач ТОВ «Ковальська-Житлосервіс» є юридичною особою та надає житлово-комунальні послуги мешканцям будинків та іншим фізичним та юридичним особам. Будинок [ADDRESS] було передано в експлуатацію та обслуговування ТОВ «Ковальська-Житлосервіс», про що свідчать наявні у справі докази. 15.01.2009 року між позивачем та відповідачем було укладено комплексний договір про участь у втратах на утримання будинку і прибудинкової території, надання комунальних послуг та додаткових послуг, предметом якого було забезпечення товариством обслуговування житлового будинку та прибудинкової території: за адресою: [ADDRESS] , що належить відповідачу (власнику), та забезпечення відповідачем (власником) оплати цих послуг. Крім того, 12.01.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено угоду про надання послуг із централізованого опалення, абонентського обліку квартирних засобів теплової енергії № 069082/1, відповідно до умов якого позивач зобов`язався забезпечувати послуги із централізованого опалення та абонентського обліку квартирних засобів теплової енергії за вказаною адресою, а відповідач зобов`язався своєчасно обсяги спожитої теплової енергії. Позивач вказує, що відповідач до 12.08.2021 року був індивідуальним споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою, однак, квартира була відчужена. Поруч із цим, за час споживання послуг до 12.08.2021 року відповідач в порушення умов договорів та вимог закону не в повному обсязі сплачував кошти за отримані послуги, внаслідок чого у відповідача за період із 01.08.2020 р. по 12.08.2021 р. перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 7914,78 грн., що підтверджується відповідним розрахунком боргу. Жодних повідомлень про не проживання у квартирі до 12.08.2021 року та неотримання комунальних послуг від відповідача на адресу позивача не надходило, та доказів зворотному з боку відповідача суду надано не було. Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 р. зі змінами та доповненнями, ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» квартиронаймачі квартир багатоквартирних будинків зобов`язані щомісяця вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Позивачі - це виконавець послуг. Згідно із п. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України, де зокрема в п. 3 зазначено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Норми цивільного права поширюються на всі види зобов`язальних відносин. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач вказує та судом встановлено, що відповідач неналежним чином виконував зобов`язання по сплаті коштів за надані житлово-комунальні послуги, внаслідок чого у відповідача перед позивачем 01.08.2020 р. по 12.08.2021 р. утворилася заборгованість в розмірі 7914,78 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком. Зазначений розрахунок боргу стороною відповідача в ході розгляду справи спростовано не було, як і не було надано доказів належного виконання зобов`язань до 12.08.2021 року по сплаті коштів за надані позивачем житлово-комунальні послуги. Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що відповідачем неналежним чином виконувались зобов`язання по сплаті коштів за надані послуги, в зв`язку з чим у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість в сумі 7914,78 грн., та стороною відповідача обґрунтування позовних вимог в цій частині спростовані не були, а відтак наявні підстави для примусового стягнення із відповідача на користь позивача основної суми заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В частині стягнення із відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. ст. 64, 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і за комунальні послуги. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами ї несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Позивач у справі стверджував та судом встановлено, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов`язань щодо сплати квартирної плати та отриманих комунальних послуг у повному обсязі та, за період 01.08.2020 р. по 12.08.2021 р. у відповідача перед позивачем утворилася заборгованість в розмірі 7914,78 грн., яка відповідачем на користь позивача в добровільному порядку не була сплачена. В порядку ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем за вказаний період нараховано три відсотки річних в сумі 258,79 грн. та індекс інфляції в сумі 869,06 грн., що підтверджується наданим стороною позивача розрахунком, який відповідає вимогам закону, та який стороною відповідача також спростовано не було. Крім того, слід зазначити, що законом прямо передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, а відтак обґрунтування позовних вимог в цій часині є слушними. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що штрафні санкції, в зв`язку із неналежним виконанням відповідачем зобов`язань по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, які були розраховані позивачем при подачі позову до суду, ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, мало місце прострочення виконання зобов`язань за період, який передував введенню на території України воєнного стану, а відтак суд вважає, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача штрафних санкцій є також обґрунтованими, законними, та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 2684,00 грн. слід стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, та

Outcome: approved