Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Хлопова А.В. звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини, в якому просить визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач з 03.10.2014 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який рішенням Ленінського районного суд м. Харкова від 24.01.2017 року було розірвано. В шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ленінського районного суд м. Харкова від 11.04.2017 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку(доходу), але менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до дня повноліття, починаючи з 06.02.2017р. На виконання рішення суду від 11.04.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні в Основ`янсько-Слобідському відділі державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відповідач за вказаним судовим рішенням аліменти взагалі не сплачує, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участь у розвитку та вихованні дитини не приймає, дитиною взагалі не цікавиться. Зважаючи на те, що відповідач з позивачем та дитиною не спілкується, позивач не має можливості виїжджати із дитиною за межі України для освіти, лікування, відпочинку; реєструвати нове місце проживання дитини; надавати заяви до освітніх закладів для зарахування дитини до таких установ. В зв`язку з чим позивач звернулась до суду із вказаним позовом. 19.06.2023 року Департаментом служб у справах дітей надано висновок № 218 від 13.06.2023 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 05.12.2022 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява, в якій просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, позовну заяву задовольнити, та не заперечував проти винесення заочного рішення у справі,. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений був належним чином, причини неявки суду невідомі. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлялися відповідачеві за місцем його реєстрації. Представник третьої особи Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, в письмових поясненнях наданих разом з висновком директор Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. просив суд проводити розгляд справи без участі їх представника та прийняти рішення по справі з урахуванням наданого висновку. Відповідачем в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. За таких обставин у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справ в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.06.2015 року встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Відповідно до інформаційної довідки з реєстру територіальної громади Харківської міської ради від 02.12.2022 року, [PERSON] , [INFO] , разом із сином [PERSON] , [INFO] , зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Згідно наданого Основ`янсько-Слобідського відділом державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) розрахунку заборгованості зі сплати аліментів №64402 від 02.11.2022 року за виконавчим провадженням, розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] станом на 01.11.2022 складає 162608, 28грн. З копії довідок за № 58 від 07.06.2019, №5 від 17.01.2020, за №34 від 15.07.2021, за №5 від встановлено, що [PERSON] , [INFO] , з 2019 року та по день видачі довідок відвідував КЗ «Дошкільний навчальний заклад (Ясла-садок) №78. За весь час перебування в закладі вихованням дитини займалася лише мати, [PERSON] , відвідувала батьківські збори, приводила до садочка та забирала додому (а.с. 20-21). З копії довідки № 01-17/140/2022 від 14.10.2022 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , навчається в Харківської гімназії № 152 Харківської міської ради Харківської області. [PERSON] , мати [PERSON] , приділяє належну увагу навчанню й вихованню сина, відвідує батьківські збори, постійно цікавиться успіхами сина. Дитину до гімназії приводила мати (а.с. 22). З копії листа № 358/0/523-22 від 14.10.2022 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку КНП "Міська дитяча поліклініка № 19" ХМР з народження. Поліклініку [PERSON] відвідує в супроводі матері. Згідно характеристика за місцем роботи з 16.01.2012 по 31.12.2021 року на посаді касира в КНП «МКПБ №7» [PERSON] зарекомендувала себе кваліфікованим та сумлінним працівником, приймала активну участь у суспільному житті колективу, співробітниками характеризується як чуйна і доброзичлива людина (а.с. 17). Згідно характеристики голови правління Малишевою Г.М. від 17.11.2022 року за місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проявила себе виключно з позитивного боку, скарг від сусідів не надходило, приймає участь в громадських зборах і роботах, що проводяться на території житлового кварталу (будинку) (а.с. 19). Згідно довідки про характеризуючі дані, виданої ст. ДОП ВП №2 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області капітаном поліції Нирикіним Ю., [PERSON] характеризується задовільно, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, скарг від сусідів по відношенню [PERSON] до відділу поліції не надходило (а.с. 23). Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей № 218 від 13.06.2023 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як представник органу опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю, [PERSON] . Таким чином, між сторонами склались правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, що регулюються нормами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, приписами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) вказано, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Приймаючи до уваги, що відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, з дитиною не спілкується, аліменти не сплачує, враховуючи висновок органу опіки та піклування, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved