Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У квітні 2023 року позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Цибу Д.М., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просить суд стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] в рахунок відшкодування шкоди 15 000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.09.2022 відносно [PERSON] поліцейським поліції у м. Біла Церква УПП у Київській області капралом поліції Гнатюком Н.В. складено постанову серії ЄАР № 5881303, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 8.7.3 г ПДР України, зафіксованого не в автоматичному режимі та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Не погодившись з постановою, [PERSON] звернувся до суду. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2022 у справі № 357/8367/22 скасовано адміністративну постанову щодо позивача, а провадження у справі закрито. Посадова особа грубо порушуючи законодавство навмисно сфальсифікувала відносно нього постанову про притягнення до адміністративної відповідальності, чим заподіяла позивачу глибокі і тривалі моральні страждання внаслідок неправомірних дій з боку інспектора та наступних наслідків, які є психотравмуючими. Позивач є особою з інвалідністю, має постійно проходити лікування та курси реабілітації, але замість цього має захищати свої права та свободи в суді. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути на його користь моральну шкоду, завдану внаслідок протиправної поведінки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 11.04.2023 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 18.04.2023 на адресу суду через підсистему "Електронний суд" надійшов відзив ДКСУ, в обґрунтування якого зазначено, що вказаний орган є неналежним відповідачем, оскільки не є учасником спірних правовідносин і не володіє будь-якими фактичними даними, жодних прав та інтересів позивача не порушував, а тому не повинен нести відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок незаконних дій державних органів. Крім того, зазначено про недоведеність факту заподіяння моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я та його причинно-наслідковий зв`язок. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі. 01.05.2023 від представника відповідача-1 - Коляди В.Г., на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Вказаний відзив обґрунтований тим, що твердження позивача є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначено, що поліцейський діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до діючого законодавства, а сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії і бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Звернуто увагу суду, що рішенням суду у справі № 357/8367/22 відмовлено у задоволенні окремої ухвали про встановлені факти порушення закону капралом патрульної поліції Гнатюком Н.В. у зв`язку з відсутністю правових підстав, а предметом розгляду вказаної справи було виключно з`ясування обставин наявності чи відсутності події та складу адміністративного правопорушення. Вказано, що надані позивачем докази про інвалідність та направлення на госпіталізацію по напрямку ортопедії і травматології не підтверджують причинно-наслідковий зв`язок між складенням постанови щодо позивача та його хворобою. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем моральної шкоди. Просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 02.05.2023 на адресу суду від представника позивача - адвоката Циби Д.М., надійшли відповіді на кожен вищевказаний відзив. В обґрунтування зазначено, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний орган, наділений повноваженнями представляти державу, а зважаючи на те, що виконання рішень суду про стягнення коштів з держави здійснюється шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету України, ДКСУ є належним відповідачем. По суті спору вказано, що не зважаючи на явні ознаки, що [PERSON] є інвалідом, продовжували знущатись над позивачем, за відсутності його протиправних дій склали постанову, а [PERSON] змушений був захищати своє добре ім`я в судах, витрачаючи час та сили, в зв`язку з чим зазнав моральних страждань. Просить оновити строк подачі відповіді на відзив ГУ Державної казначейської служби та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Будь-яких інших заяв/клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11.09.2022 року поліцейським батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області капралом поліції Гнатюк Н.В. відносно [PERSON] було складено постанову серії ЄАР №5881303 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за вчинення правопорушення відповідно до ч. 2 ст. 122 КУпАП, порушення п. 8.7.3 ґ ПДР України та застосовано штраф у сумі 510 грн. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2022 у справі № 357/8367/22 позов [PERSON] до поліцейського батальйону патрульної поліції у м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області капрала поліції Гнатюк Н.В., Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задоволено частково, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЄАР № 5881303 від 11.09.2022 та закрито справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Вказаним рішенням встановлено, що будь-який належний, достовірний та допустимий доказ вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення у справі, а також доказ дотримання відповідачем встановленої законом процедури розгляду адміністративної справи, відсутні. Рішенням також відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про постановлення окремої ухвали про встановлені факти порушення закону капралом патрульної поліції у зв`язку з відсутністю для цього правових підстав. Вказане рішення набрало законної сили 13.12.2022. В матеріалах справи наявна копія посвідчення № [NUMBER] від 29.06.2022 про призначення [PERSON] державної соціальної допомоги у зв`язку з інвалідністю та направлення КНП БМР "Білоцерківська міська лікарня № 1" № 4434-3472-1878-8724 від 24.08.2022 на госпіталізацію та стаціонарне лікування за напрямком "Ортопедія і травматологія". При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у випадку душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Стаття 2 Закону № 266/94-ВР передбачає право на відшкодування шкоди виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч. 6 ст. 4 № 266/94-ВР). Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка розглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з порушенням порядку розгляду справи. Разом із тим, це не спростовує тієї обставини, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності без достатніх правових підстав, при цьому відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу. Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18). У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На обґрунтування моральної шкоди позивач зазначив, що внаслідок неправомірних дій інспектора Національної поліції, які були психотравмуючими, він зазнав глибоких і тривалих моральних страждань, він є особою з інвалідністю, має постійно проходити лікування та курси реабілітації, але замість цього повинен захищати свої права та свободи в суді. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Вказана правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує доводи позивача про незручності, що виникли внаслідок порушення його прав, при цьому суд виходить з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єкта владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликає у людини негативні емоції. Разом з тим, суд зауважує, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таким чином, з урахування вимог розумності та справедливості, доводів позивача, а також наявних у справі доказів на підтвердження понесеної моральної шкоди, суд дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 2 000 грн. При постановленні рішення суд бере до уваги висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 року у справі № 910/23967/16 та у постанові Верховного Суду від 09.06.2021 року у справі № 726/837/20, відповідно до яких шкода повинна стягуватися з Державного бюджету України, а резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Доводи представників відповідачів зводяться до незгоди з позовом, однак не спростовують встановлених по справі обставини, а також наведених судом мотивів часткового задоволення позову.

Outcome: partial