Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач [PERSON] у вересні 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 2 556 172 грн. 80 коп., що еквівалентно 96 000,000 доларам США, моральної шкоди в сумі 10000, 00 грн., судового збору- 8810,00 грн. та понесених судових витрат на правову допомогу. Свою вимоги [PERSON] обгрунтовує тим, що 23 квітня 2016 року між ним (інвестором) і [PERSON] (виконавцем) укладено інвестиційний договір, згідно з яким об`єктом інвестування є: приміщення, яке знаходиться в орендному користуванні сторін договору, за адресою: [ADDRESS] на 6 поверсі, як перша черга, та підприємницька діяльність, що має здійснюватися виконавцем або ТОВ «Спалах ЮА» (директором є виконавець) у орендованому приміщенні. Розділом 3 інвестиційного договору визначено порядок виконання договору. Зокрема, пунктом 3.7 вказаного договору передбачено, що після повернення в якості доходу еквіваленту 72 000,00 дол. США (у разі повернення вказаної суми протягом одного року) доля інвестора в отримані доходу стає 50 %. Таким чином, після настання певної події (отримання доходу у розмірі еквіваленту 72 000,00 дол. США) інвестор має право отримувати 50 % доходу від об`єкту інвестування. У випадку, якщо інвестор не отримав за перший рік у якості доходу еквіваленту 72 000,00 дол. США, зобов`язання виконавця переноситься на другий рік дії договору. В такому випадку виконавець зобов`язаний повернути еквівалент 84 000,00 дол. США. У випадку, якщо інвестор не отримав за перший та другий рік у якості доходу еквівалент 84 000,00 дол. США, зобов`язання виконавця переноситься на третій рік дії договору. В такому випадку виконавець зобов`язаний повернути еквівалент 96 000,00 дол. США. Позивач зазначав, що він як інвестор свої зобов`язання за договором виконав повністю, передавши кошти [PERSON] , що підтверджується розпискою від 24 квітня 2016 року. В свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором не виконав і на третьому році дії інвестиційного договору не повернув та не бажає повертати кошти згідно з умовами інвестиційного договору.23 серпня 2018 року позивач направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про повернення коштів, яку відповідач проігнорував, кошти не повернув. Як стверджує позивач, діями відповідача йому завдано моральної шкоди, оскільки нормальний уклад його життя був порушений, він був змушений обмежувати себе у звичайному проведенні відпочинку та відновленні здоров`я, знаходився у край пригніченому стані внаслідок сильних душевних хвилювань. Позивачем [PERSON] надані також письмові пояснення, в яких він зазначає, що знайомство з [PERSON] відбувалося під час роботи позивача з реконструкції та ремонту приміщення на [ADDRESS] , де відповідач та його компаньйон (співзасновники ТОВ «Спалах ЮА») просили приміщення в оренду, представлялись успішними підприємцями. У філії м. Дніпро навчання проводилось за програмами ІТ- школи, дії [PERSON] були спрямовані на залучення до інвестиційних проектів з розширення його бізнесу.23 квітня 2016 року [PERSON] передав відповідачу 60 000 доларів США під бізнес план, який включав відкриття нових майданчиків в інших містах. Терміни та відсоток повернення грошей були запропоновані [PERSON] та зафіксовані в інвестиційному договорі. Після закінчення місяця він виплатив [PERSON] за п. 3.7 договору 1000 доларів США і більше інвестиції не повертав. Крім того, відповідач мав звітувати на підставі п. 5.4.3 щомісяця, але всі вимоги позивача проінформувати його про результати роботи були проігноровані, звітів [PERSON] не отримував, в коштами [PERSON] розпоряджався на власний розсуд. У червні 2016 року , як стверджує [PERSON] , він почав , наскільки це було можливо, перевіряти діяльність філії та переконався, що всі справи ведуться в порушення податкового законодавства, бухгалтерія відсутня, кадрового та фінансового обліку немає. Тоді він прийняв рішення про розірвання договору та повернення суми , про що повідомив [PERSON] , проте відповідач затягував час і всі пропозиції врегулювати відносини та повернути кошти не були прийняті. В подальшому стало відомо, що відповідач вводив людей в обману, приховував отримання грантів під зазначені ІТ- школи в м.Харкові, м.Київі, м.Дніпрі і м.Одесі, активно проводив свою діяльність, рекламував філії, одержував значні прибутки, що випливає з його інтерв`ю, які розміщені в інтернеті. Усі філії були обладнані та оснащені в середньому на 20 тис. доларів, відповідач задіяв свою статутну та приватну діяльність, але не мав намірів повертати інвестиції. Маючи кошти, відкрив з [PERSON] нове ТОВ «Освітня платформа «Спалах».Крім того, [PERSON] стверджує, що філія у м.Дніпрі була відкрита 16.12.2015 року, до укладення інвестиційного договору, тобто отримані гроші під виглядом інвестиції спрямовані не на цілі, викладені у договорі . Відповідач [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на те, що починаючи з 2017 р. , ТОВ « Спалах ЮА» , яким він керує, користувалась в м.Харкові нежитловим приміщенням пл. 500 кв.м., що арендували у позивача.Через успішну роботу підприємства у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, у м.Харкові були відкриті філії, після чого прийнято рішення такі філії відкрити в інших містах. З [PERSON] обговорювали спільний проект щодо філії в м.Дніпрі, визначили концепцію та модель відносин, уклали інвестиційний договір, в якому матеріальні інвестиції покладались на позивача, а нематеріальні- на [PERSON] . Цей проект складно розвивався, були економічні проблеми, через заборгованість по оренді вимушені були філію закрити. Стверджує, що позивач намагається видати інвестиційний договір, який несе ризики для сторін, за кредитний і стягнути кошти с процентами за користування ними. До всіх звітів по філії [PERSON] мав доступ у реальному часі. В судовому засіданні не зміг пояснити витрати отриманих від [PERSON] інвестицій. У відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначає, що негативні фінансові результати, що були отримані з об`єкту інвестування, не створюють у відповідача жодних зобов`язань перед позивачем.Про такі результаті позивачу біло відомо, як і про причини: занадто малий попит на послуги та висока орендна плата на орендованому об`єкті. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 07 березня 2023 року клопотання представника відповідача -адвоката Коломійцева А.Ю. про призначення у справі судово- лінгвістичної ( семантико-текстуальної ) експертизи залишено без задоволення. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 лютого 2019 року позов [PERSON] задоволено частково, стягнуто на його користь з [PERSON] грошові кошти за інвестиційним договором від 23 квітня 2016 року у розмірі 2 564 050,00 грн. У задоволені іншої частини позову [PERSON] відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 26 лютого 2019 року в частині задоволених позовних вимог та стягнутого судового збору скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за інвестиційним договором від 23 квітня 2016 року у розмірі 2 556 172,80 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 24 березня 2021 року рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 26 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. При новому розгляді справи суд, вислухавши вступне слово і пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що 23.04.2016 року між [PERSON] ( Інвестор) та [PERSON] (Виконавець) укладено інвестиційний договір (далі Договір), предметом якого є участь сторін у діяльності з надання інформаційних та консультаційних послуг, навчання, надання приміщень в суборенду (та інші види підприємницької діяльності) та відповідних часток доходу, пов`язаного з роботою Виконавця на у мовах і в порядку, передбачених договором. ( п.2.1. Договору) . У пункті 1.1 договору сторони визначили, що об`єктом інвестування є:приміщення, яке знаходиться у в орендному користуванні сторін договору, за адресою: [ADDRESS] на 6 поверсі, як перша черга, та підприємницька діяльність, що має здійснюватися виконавцем або ТОВ «Спалах ЮА» (директором є виконавець) у орендованому приміщенні. Відповідно до розписки від 24 квітня 2016 року [PERSON] , директор ООО «Спалах ЮА», в присутствии [PERSON] , отримав від [PERSON] 60 000 доларів США в рахунок інвестиційного договору щодо розвитку філії «Спалах» м. Дніпропетровськ. Повернення коштів за умовами інвестиційного договору 23.04.2016. Згідно з пп.2.2. та 2.3. Договору виконавець на момент укладання договору є орендарем частки приміщення, що є об`єктом інвестування,й організує надання інформаційних та консультаційних послуг населенню, а інвестор здійснює фінансування діяльності виконавця шляхом внесення інвестицій ( коштів). Інвестовані Інвестором кошти повертаються Інвестору у вигляді отримання частки доходів ( з урахуванням витрат) , згідно цього Договору ( п. 2.6. Договору). Пунктом 3.4. Договору передбачено, що Інвестор має право на отримання 100 % доходу від діяльності виконавця на об`єкті інвестування до повного повернення інвестованих коштів. Дохід в розумінні цього Договору ( п. 1.5) -це грошові кошти, що отримує виконавець від підприємницької діяльності на об`єкті інвестування за вирахуванням витрат, які несе виконавець при проведенні підприємницької діяльності ( орендна плата, винагорода особам, які наймаються для виконання певних робіт чи послуг, інші платежі). Як визначено п.3.7. Договору, після повернення в якості доходу еквіваленту 72 тис. дол.. США ( у разі повернення вказаної суми протягом одного року) доля інвестора в отриманні доходу стає 50%. Таким чином , після настання певної події ( отримання доходу в розмірі еквіваленту 72 тис. дол.. США) Інвестор має право отримувати 50 % доходу від об`єкта інвестування. У випадку, якщо інвестор не отримав за перший рік у якості доходу еквівалент 72 тис. дол.. США, зобов`язання виконавця переносяться на другий рік дії Договору. В такому випадку виконавець зобов`язаний повернути еквівалент 84 тис. дол. США. У випадку, якщо інвестор не отримав за перший та другий рік у якості доходу еквівалент 84 тис. дол. США, зобов`язання виконавця переносяться на третій рік дії договору. В такому випадку виконавець зобов`язаний повернути еквівалент 96 тис. дол. США. Пунктами 5.1.4, 5.1.5 та 5.1.6. Інвестиційного договору передбачено, що інвестор має право отримувати 100% доходу (в розумінні цього договору) від діяльності виконавця на об`єкті інвестування до настання події, визначеної в п. 3.7. Інвестор має право отримувати 50 % доходу (в розумінні цього договору) від діяльності виконавця на об`єкті інвестування після настання події, визначеної в п. 3.7. Інвестор має право повернути інвестовану частину на умовах цього Договору у випадках викладених у п. 3.7, 6.3., 6.4. За положеннями пунктів 6.3, 6.4 договору інвестор має право достроково розірвати договір, письмово повідомивши виконавця за 30 календарних днів. У цьому випадку (якщо виконавець не скористається правом, викладеним у пункті 6.5) виконавець зобов`язаний реалізувати у 50-денний строк майно, що знаходиться на об`єкті інвестування та розподілити його відповідно до частки, викладеної у пункті 4.2 цього договору. Виконавець має право достроково розірвати, цей договір тільки за згоди інвестора . Таким чином, умови договору передбачають можливість отримання інвестором як доходу відповідно до пункту 3.7 договору, так і повернення інвестованої частки на підставі пункту 5.1.6 договору. Пред`являючи позов до [PERSON] позивач фактично просить стягнути і дохід, і повернути йому внесену частку, проте не надав належних та допустимих доказів того, що діяльність філії мала необхідні грошові кошти від підприємницької діяльності на повернення в якості доходу сум, визначених п. 3.7 , п. 5.1.4 договору. За змістом п.3.7 договору у будь-якому випадку [PERSON] має повернутись інвестовану суму -60 000 доларів США протягом трьох років. Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] 1000, 00 доларів США по інвестиційному договору від 23 квітня 2016 року згідно п. 3.7., про що свідчить розписка, приєднана до матеріалів справи. Інші розписки, які були надані відповідачем про передачу у лютому, квітні , травні 2017 року грошових коштів, не можуть бути прийняти до уваги, оскільки кошти повертались за розпискою від 21.04.2016 не позивачу, а [PERSON] , та не в рахунок виконання зобов`язань за інвестиційним договором. Що стосується п.п. 6.3,6.4 договору, які передбачають дострокове розірвання цього договору, то відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У відповідності до норм чинного законодавства України, а також з урахуванням положень п. 6 договору інвестування, сторони не позбавлені можливості у разі наявності взаємної згоди розірвати вказаний договір шляхом підписання відповідної угоди. Позивач стверджує, що 23.08.2018 він направив відповідачу письмову вимоги про стягнення коштів, надавши копію квитанції ПАТ «Укрпошта» про направленні відповідачу рекомендованого листа. При цьому, сам зміст претензії матеріали справи не містять, що унеможлює встановлення факту невиконання умов договору. Згідно розділу 5 інвестиційного договору інвестор має право контролювати використання інвестицій, вимагати належного виконання виконавцем зобов`язань , встановлених договором. В свою чергу , виконавець зобов`язаний своєчасно ( негайно після отримання) виплачувати інвестору щомісячно дохід, забезпечити для інвестора прозору систему нагляду за веденням діяльності, для чого один раз на місяць надавати інвестору звіт щодо господарської діяльності та план на наступний місяць .Відповідач не надав доказів виконання ним зазначених вимог договору. Стаття 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню». За правовим висновком Верховного Суду від 23 січня 2019 року від у справі № 355/385/17 статтею 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін;(2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом;(4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду). Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам, суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків (подібна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 23.03.2021 у справі № 916/2380/18, від 01.10.2020 у справі № 910/21935/17, від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 04.07.2018 у справі № 916/935/17, від 17.01.2019 у справі № 923/241/18. 23 квітня 2016 року між сторонами укладено інвестиційний договір. Сторони договору дійшли згоди стосовно всіх його істотних умов і передбачили право інвестора на отримання доходу від діяльності виконавця на об`єкті інвестування та встановлено особливості його отримання в залежності від конкретним обставин. Інвестиційним договором не передбачено право на отримання процентів за користування чужими грошима, а визначені особливі умови отримання доходу від об`єкту інвестування, тому у даному випадку інвестиційний договір не може вважатися кредитним, тому посилання відповідача у відзиві на помилкове ставлення позивача до предмету інвестиційного договору є помилковим. Загальні правові, економічні та соціальні умови інвестиційної діяльності на території України визначено Законом України «Про інвестиційну діяльність» ( в редакції, чинній на час укладення інвестиційного договору). Відповідно до статті 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. За змістом статті 4 зазначеного Закону об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності відповідно до статті 5 цього Закону можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави. Інвестори - суб`єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об`єкти інвестування. Інвестори можуть виступати в ролі вкладників, кредиторів, покупців, а також виконувати функції будь-якого учасника інвестиційної діяльності. Згідно з частиною 5 статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України. За змістом наведених норм інвестиційні правовідносини є різновидом господарських правовідносин, які виникають між суб`єктами інвестиційної діяльності (інвесторами та іншими учасниками) щодо підготовки, реалізації інвестицій, відшкодування витрачених коштів та отримання прибутку від такої діяльності. При цьому основним способом реалізації інвестицій є інвестиційна діяльність, яка полягає у практичних організованих діях відповідних суб`єктів з метою знаходження інвестиційних ресурсів (майнових та інтелектуальних цінностей), виборі об`єктів підприємницької та інших видів діяльності і вкладення в ці об`єкти зазначених ресурсів для отримання прибутку (доходу) або досягнення певного соціального ефекту. Таким чином, за своїм змістом інвестиційна діяльність полягає у трансформації цінностей (інвестицій) в об`єкти такої діяльності та наступне одержання доходу за рахунок приросту капітальної вартості вказаних інвестицій або від їх використання (така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/21935/17). Статтею 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність» визначено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб`єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).Укладання договорів, вибір партнерів, визначення зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб`єктів інвестиційної діяльності. Оскільки, інвестиційна діяльність здійснюється не за галузевим принципом, а може стосуватися будь-якої галузі та сфері економіки, договір, який опосередковує інвестиційну діяльність, може бути змішаним, тобто містити положення різних видів господарських договорів залежно від предмета й цілей інвестування (договору про спільну діяльність, капітального будівництва, кредитування, купівлі-продажу, довірчого управління майном тощо).Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 916/4644/15. Як визначено постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 листопада 2022 року в справі № 754/13893/19 (провадження № 61-737св22) «сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом (частина четверта статті 653 ЦК України). У пункті 3 частини третьої статті 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі пункту 3 частини третьої статті 1212 ЦК України . Дослідити фактичний характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами, наміри сторін при укладенні інвестиційного договору щодо визначення умов виконання зобов`язань обома сторонами, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь [PERSON] інвестованих коштів в сумі 59 000 доларів США , з урахуванням повернутих 1000 доларів США 25.05.2016 року. Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання , проте не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України щодо іноземної валюти. Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. Валютою інвестиційного договору є долари США, тому повернення частки підлягає в іноземній валюті. [PERSON] пред`явлені також позовні вимоги до [PERSON] про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. і зазначається, що неправомірними діями відповідача порушений нормальний уклад життя позивача, внаслідок сильних душевних хвилювань [PERSON] знаходився у вкрай пригніченому стані, пережив душевні страждання, що погіршило стан здоров`я . Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження завдання йому моральної шкоди внаслідок невиконання відповідачем умов інвестиційного договору, тому за недоведеністю позовних вимог суд відмовляє [PERSON] у стягненні на його користь з відповідача моральної шкоди. Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу. За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Згідно вимог статті 137 ЦПКУкраїни витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 статті 141 ЦПКУкраїни визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Приймаючи до уваги, що сторонами не надано суду доказів на підтвердження витрат на правничу допомогу, розрахунок їх вартості, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, суд не знаходить підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем і відповідачем. За правилами ст. 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача. При звернення до суду [PERSON] оплатив судовий збір в сумі 8810 грн., виходячи з ціни позову 2735327,33 грн. Позовні вимоги задоволені на суму 2157547,40 грн.,отже держмито, що підлягає стягненню складає 7406,56 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial