Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про визнання таким, що не підлягає застосуванню, висновку про вартість майна від 12.02.2023 року. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що [PERSON] випадково, 28 лютого 2023 року, отримала незавірену копію оскаржуваного висновку. Як випливає з його тексту, підставою проведення оцінки був договір № 12-02-2023 та постанови про призначення СОД № [NUMBER] від 11.01 2023 року на нерухоме майно, яке розташоване за адресою [ADDRESS] та належить позивачу на праві приватної власності. Позивач вважає, що даний висновок слід визнати таким, що не підлягає застосуванню, а договір № 12-02-2023, укладений 28.02.2023 р. між ПВ [PERSON] та СПД [PERSON] , є нікчемним за своєю правовою природою. Відповідачі разом та кожен окремо вчиняють дії щодо майна, яке є приватною та особистою власністю позивача. При цьому, жодних повідомлень, кореспонденції на адресу позивача не було скеровано. Більше того, ці незаконні, як вважає позивач, дії вчиняються без участі позивача як власника майна. Позивач звертає увагу на те, що у висновках про вартість майна відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні". Отже, вказані порушення оцінювача, допущені ним під час складання звіту, на думку позивача, є безумовною підставою для визнання оцінки такою, що не підлягає застосуванню. Крім того, при застосуванні суб`єктом оціночної діяльності порівняльного методу визначення ціни об`єкту оцінки не було правильно підібрано приміщення для порівняння, які подібні до приміщень, що оцінюється, та не було проведено в натурі огляд. В свою чергу, правильність обрання суб`єктом оціночної діяльності об`єктів для порівняння має суттєве значення для визначення реальної ринкової ціни об`єкта оцінки. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.03.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. 20.04.2023 року від представника відповідача приватного виконавця [PERSON] - адвоката Репака В.В. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що 21.09.2022 року приватним виконавцем [PERSON] винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання наказу № 914/2177/21, виданого 16.05.2022 року Господарським судом Львівської області, про стягнення з Фізичної особи підприємця [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна гіпермаркет» (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 15-А, ідентифікаційний код 35442481) 170 577,18 грн. заборгованості за договором суборенди приміщення, 140,96 грн. 3% річних, 704,80 грн. пені, 38 111,44 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору. Постанова про відкриття виконавчого провадження направлена 22.09.2022 року приватним виконавцем на адресу стягувача та боржника. 27.12.2022 року приватним виконавцем направлено на адресу боржника вимогу від 26.12.2022 року, в якій зазначено, що 29.12.2022 року у період з 09.00 по 18.00 приватним виконавцем [PERSON] здійснюватиметься вихід за адресою: [ADDRESS] з метою проведення опису майна. У зв`язку з тим приватний виконавець вимагав у боржника: 29.12.2022 року у період з 09.00 по 18.00 забезпечити доступ до вищенаведеного нерухомого майна; надати інформацію про наявне у боржника рухоме майно, на яке можна звернути стягнення для виконання вимог виконавчого документа. Також приватний виконавець [PERSON] повідомив боржника, що для домовленості з виконавцем про точний час надання доступу до майна боржника він може перетелефонувати йому. Попри те боржник не відреагував на вказану вимогу виконавця, доступ до свого майна не забезпечив. 29.12.2022 року приватним виконавцем [PERSON] винесено постанову про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження. Згідно вказаної постанови описано: 1/2 частка нежитлового приміщення, загальною площею 134,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , нежитлові приміщення №147. У зв`язку із тим, що у строки, встановлені Законом, сторони не дійшли згоди щодо визначення вартості описаного та арештованого майна та не повідомили приватного виконавця про визначену ними вартість майна, 11.01.2023 року приватним виконавцем [PERSON] винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення вартості описаного та арештованого майна, що належить боржнику. Даною постановою призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання [PERSON] з метою визначення та надання в процесі примусового виконання рішення суду вартості зазначеного описаного та арештованого майна боржника. 24.01.2023 року приватним виконавцем направлено на адресу боржника вимогу від 21.01.2023 року, в якій зазначено, що 03.02.2023 року у період з 09.00 по 18.00 приватним виконавцем [PERSON] разом і СОД [PERSON] здійснюватиметься вихід за адресою: [ADDRESS] з метою проведення опису майна. У зв`язку з тим приватний виконавець вимагав від боржника: 03.02.2023 року у період з 09.00 по 18.00 забезпечити доступ до вищенаведеного нерухомого майна. Боржник на вказану вимогу жодним чином не відреагував. 03.02.2023 року за місцезнаходженням майна боржника приватним виконавцем було складено Акт. Аналогічна вимога від 09.02.2023 року була направлена виконавцем на адресу боржника 13.02.2023 року, в якій приватний виконавець вже вимагав від боржника 14.02.2023 року у період з 09.00 по 18.00 забезпечити доступ до вищенаведеного нерухомого майна. Однак боржник не відреагував на вказану вимогу виконавця, доступ до свого майна не забезпечив. В подальшому, СОД [PERSON] виготовлено звіт про визначення вартості описаного та арештованого майна боржника. Згідно звіту ринкова вартість арештованого нежилого приміщення станом на 07.02.2023 року становить 1 540 635,00 грн. 09.02.2023 року приватним виконавцем на адресу стягувача та боржника скеровано повідомлення про визначення вартості майна. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони позивача про залучення у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача, а саме Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, філії ЛОУ АТ «Державний ощадний банк України», ПП ОК «Лемберг», ДП «Сетам». Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 31.05.2023 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для відмови у задоволені позовних вимог. Судом встановлено, що 12.02.2023 року суб`єктом підприємницької діяльності [PERSON] виготовлено звіт про незалежну оцінку 1/2 частки нежитлових приміщень № 147, загальною площею 134,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається із висновку, вартість 1/2 частки нежитлових приміщень № 147, загальною площею 134,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] становить 1 540 635 грн. 00 коп., термін чинності звіту - 6 місяців з дати оцінки. Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження № [NUMBER], суб`єкт підприємницької діяльності [PERSON] призначена для проведення незалежної оцінки майна у виконавчому провадженні, яке відкрите на підставі наказу Господарського суду Львівської області № 914/2177/21 від 16.05.2022 року про стягнення з фізичної особи - підприємця [PERSON] ( [ADDRESS] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна гіпермаркет» (04073, місто Київ, проспект Степана Бандери, будинок 15-А, ідентифікаційний код 35442481) 170 577,18 грн. заборгованості за договором суборенди приміщення, 140,96 грн. 3% річних, 704,80 грн. пені, 38 111,44 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 1/2 частка нежитлового приміщення № 147, загальною площею 134,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , належить на праві часткової власності [PERSON] , який є боржником у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно зі статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться. Зі змісту Закону України «Про виконавче провадження» убачається, що виконавець не наділений повноваженням ставити під сумнів об`єктивність проведеної оцінки, або проводити оцінку нерухомого майна на власний розсуд, а зобов`язаний лише залучити експерта до участі у виконавчому провадженні та повідомити сторонам результати визначення вартості майна. Отже, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Наведене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20.03.2019 у справі № 821/197/18/4440/16, від 12.06.2019 у справі № 308/12150/16-ц. Звертаючись до суду із позовними вимогами про визнання таким, що не підлягає застосуванню, висновку про вартість майна від 12.02.2023 року, позивачем не зазначено, як саме порушено її права як співвласника нежитлового приміщення № 147, загальною площею 134,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Суд звертає увагу позивача на те, що вона не є стороною виконавчого провадження № [NUMBER], в рамках якого стягується з фізичної особи - підприємця [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ашан Україна гіпермаркет» 170 577,18 грн. заборгованості за договором суборенди приміщення, 140,96 грн. 3% річних, 704,80 грн. пені, 38 111,44 грн. штрафу та 2 270,00 грн. судового збору. Окрім того, суд зазначає, що оцінка вартості майна за адресою: [ADDRESS] , проводилася лише в межах 1/2 частки вказаного майна, яке на праві часткової власності належить [PERSON] , який є боржником у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Більше того, суд приймає до уваги позицію сторін в судовому засіданні, яка підтверджує, що виконавче провадження № [NUMBER] завершено у зв`язку із виконанням боржником [PERSON] своїх боргових зобов`язань, а реалізація нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , не здійснювалася. Зважаючи на вищевикладене, суд доходить переконання про безпідставність вимог позивача, та, як наслідок, наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved