Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Лазорко Роман Йосифович, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Романовича про стягнення безпідставно отриманих коштів у сумі 69379,25грн. В обґрунтування позову посилається на те, що вказані кошти ним перераховано по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого напису №31720 виданого 17.05.2021. В той же час рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.03.2023 року у справі №308/13693/22, яке набрало законної сили, вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин правова підстава для стягнення з позивача на користь відповідачів вищевказаної суми грошових коштів відпала, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути в порядку ст.1212 ЦК України з відповідачів безпідставно отримані кошти, а також покласти на них судові витрати по справі. Відповідачі письмового відзиву на позов не подали. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.06.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, разом з тим його представник з позовом подав заяву в якій просив розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі явку своїх уповноважених представників у судове засідання не забезпечили, про час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. При цьому відповідач приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Романовича подав клопотання про розгляд справи без його участі. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. За правилами частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис за №31720 від 17.05.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» заборгованості в сумі 62617,50грн. Приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Хриптою Олександром Олександровичем з виконання вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження [NUMBER] від 19.08.2021. Постановою від 20.03.2023 виконавче провадження [NUMBER] прийняте до виконання приватним виконавцем Романом Романом Михайловичем. 20.03.2023 року позивачем в межах даного виконавчого провадження було здійснено перерахунок грошових коштів в сумі 69 379,25 грн., що підтверджується квитанцією АК КБ Приватбанк №8300-0388-2187-2871. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2023, яке набрало законної сили 26.04.2023 року по справі №308/13693/22 за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВО 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №31720 від 17.05.2021 визнано таким, що не підлягає виконанню. Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження по виконавчому провадженню [NUMBER] від 19.08.2021 року виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця становить 6261,75 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене та відповідно до положення частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2023, яке набрало законної сили 26.04.2023 року по справі №308/13693/22 за позовом [PERSON] до ТОВАРИСТВА 3 ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №31720 від 17.05.2021, які відповідно не підлягають доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві. Судом установлено, що позивачем в межах виконавчого провадження [NUMBER] було здійснено перерахунок грошових коштів в сумі 69 379,25 грн. приватному виконавцю Роману Роману Михайловичу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач зазначає, що виконавчий напис, за яким із нього на користь відповідачів в примусовому порядку були стягнуті зазначені кошти, судовим рішенням було визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак позивач вважає, що ці кошти підлягають поверненню, як такі, що набуті відповідачами безпідставно. Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» безпідставно набув майно, а саме: кошти позивача, які були стягнуті на виконання виконавчого напису, який рішенням суду було визнано таким, що не підлягає виконанню, та зберігає їх у себе без достатньої правової підстави, а тому він зобов`язаний повернути позивачу 62617,50грн. Що стосується стягнення з приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Романа Романа Романовича 6261,75грн., що є винагородою приватного виконавця та витратами на проведення виконавчих дій, то дана сума не підлягає стягненню з огляду на наступне. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення. Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). При цьому, в силу положень частини третьої статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. За змістом частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом. Отже, імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18) та № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18). Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Романом Романом Романовичем винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 6261,75грн, має вирішуватися шляхом оскарження сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом. Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Нормами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення із відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь позивача безпідставно отриманих коштів за виконавчим написом, який було визнано таким, що не підлягає виконанню, - є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1073,60 грн. слід стягнути із відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на користь позивача. Також позивач у позовній заяві просить про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 5250грн. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору, кожна сторона подає до суду попередній орієнтований розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу подано копію договору №30 про надання правової допомоги від 20.04.2023, детальний опис робіт наданих послуг, виконаних адвокатом Лазорко Романом Йосифовичем, платіжну інструкцію №437689665.1 від 20.04.2023 на суму 5250грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що вказані витрати понесені позивачем у зв`язку із розглядом зазначеної справи, враховано обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Враховуючи викладене, витрати на правову допомогу підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог у розмірі 4738 грн. На підставі викладеного, та

Outcome: partial