Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

05.05.2023 року до суду звернулася [PERSON] із позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані наступним. [PERSON] є рідною бабусею неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Його матір`ю є донька позивача - [PERSON] . Відповідачка за місцем реєстрації фактично не проживає з 2008 року, що фактично підтверджується довідкою № 407/07-18 від 11.04.2023 року, сина вона залишила на піклування позивача з квітня 2021 рокує. Відповідачка з цього часу не спілкується та не бачиться з сином. [PERSON] ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає сину доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; тому створились умови, які шкодять інтересам сина. Відповідачка покладених законом на матір обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки. Онук знаходяться на її повному утриманні. Згідно довідки № 407/07-18, № 34 та № 35 від 11.04. 2023 року вбачається, що онук проживає разом із [PERSON] без відповідачки. Згідно свідоцтва про народження онука вбачається, що його батьком зазначений [PERSON] , але це ім`я було вигадано відповідачем, що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану, де зазначено, що відомості про батька були вписані за вказівкою матері. Тому офіційно визнаного батька не існує. Згідно акту обстеження умов проживання, онук забезпечений усіма необхідними умовами для його нормального розвитку та життя. Має повноцінне харчування, організований хороший догляд, він зростає у доброті та любові. [PERSON] проявляє інтерес до консультацій і рекомендацій лікаря, регулярно відвідують лікарні, садок, гуртки та активно займається вихованням онука. Згідно довідки практичного психолога, дитина розвивається нормально та відповідно свого віку. Отже, позивач зазначає, що відповідачка вихованням сина не займається; зв`язок з ним не підтримує, матеріально не допомагає, не виявляє до нього жодної батьківської уваги та турботи. Ухвалою суду від 12.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено до підготовчого засідання. У підготовче засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Також надали висновок органу опіки та піклування Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №114 від 20.06.2023 року. Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки відповідач визнала пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, тому суд за згодою сторін та враховуючи положення ч.3 та ч.4 ст.200, ст.206 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у даному підготовчому засіданні та ухвалити рішення у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] (а.с.9). [PERSON] має малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8). Відомості про батька дитини записані на підставі відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері), що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України (а.с.13). Відповідно до довідки-характеристики від 11.04.2023 року за вих. №34, виданої заступником селищного голови Іларіонівської селищної ради Денисенко Л., малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із бабусею та її чоловіком за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради від 11.04.2023 року за вих. №407/07-18, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Остання за вказаною адресою з 2008 року і по теперішній час не проживає (а.с.12). Відповідно до акту про обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , малолітній [PERSON] має окрему кімнату, яка облаштована диваном, шафою для речей, є учнівський куток зі столом та поличками, комп`ютерна техніка. Хлопчик забезпечений сезонним одягом, взуттям, іграшками, продуктами харчування (а.с.14). Відповідно до характеристики від 06.04.2023 року, виданої директором [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільну групу з вересня 2021 року. Вихованням та потребами хлопчика займається бабуся та дідусь. Сім`я неповна. Стан здоров`я дитини відмінний. Відхилень немає (а.с.16-17). Відповідно до довідки про доходи №57080592 2277 3719, позивач [PERSON] перебуває на обліку в Дніпровському приміському об`єднаному управління ПФУ в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком (а.с.18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №114 від 20.06.2023 року, доцільним є позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено факт ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки остання не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, виховання, підготовку до самостійного життя, що негативно впливає на фізичний та психологічний розвиток дитини як складову виховання, а тому позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про встановлення піклування над малолітнім [PERSON] та призначення [PERSON] його піклувальником, суд виходить з такого. Статтею 243 Сімейного кодексу України визначено, що опіка над дітьми, позбавленими батьківського піклування, які не досягли чотирнадцяти років, встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Статтею 58 ЦК України визначено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. У статті 59 ЦК України зазначено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно ч.3 ст.60 цього Кодексу, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.. Відповідно до ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Частиною 4 статті 167 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Оскільки судом задоволені позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд, враховуючи інтереси дитини та його вік, якому на момент розгляду справи виповнилося повних шість років, прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та визнає доцільним призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном [PERSON] , [INFO] , а не піклувальником, як вона зазначала у позовних вимогах.

Outcome: partial