Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернулась до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути на її користь за період з 01.11.2021 року по 31.12.2022 року 3% річних в сумі 16 757,32 грн., інфляційні втрати боргу в сумі 136 389,05 грн., процент за користування позикою в сумі 13 191,75 грн., а всього - 166 338,12 грн. В обґрунтування позову вказувала, що [PERSON] взяв у неї в борг грошові кошти в сумі 9 400,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 18.05.2009 року, але ухилився від взятого на себе зобов`язання і борг не повернув. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року стягнуто з [PERSON] на її користь 65 599,00 грн. основного боргу, 3% річних - 555,00 грн. та судові витрати в розмірі 782,00 грн,, а всього стягнуто 66 876,00 грн. В подальшому рішеннями Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року, 21.05.2014 року, 03.10.2014 року, 28.05.2015 року, 03.03.2015 року, 16.09.2015 року, 26.01.2016 року, 30.06.2016 року, 21.12.2016 року, 06.06.2018 року, 12.03.2019 року, 31.07.2020 року, 12.04.2021 року, 09.11.2022 року з відповідача були стягнуті інфляційні втрати, 3% річних та проценти за користування позикою. На вказані рішення судів видані виконавчі листи, а Святошинським відділом ДВС у м. Києві відкриті виконавчі провадження, які об`єднані у зведене провадження № 67915262. За весь період з 2010 року відповідачем був частково погашений борг, а також було здійснено примусове стягнення ВДВС Святошинського РУЮ. Таким чином, загальна сума боргу відповідача змінювалась згідно часткових сплат та накладених стягнень та станом на 01.11.2021 року складає 483 606,69 грн. Борг [PERSON] не повернутий, на накладення штрафів та попередження про кримінальну відповідальність останній не реагує, у зв`язку з чим вона звернулась до суду. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб [ADDRESS] . Згідно наявної у матеріалах справи довідки про причини повернення / досилання конверт повернувся до суду із відміткою «повертається». Суд повторно направив ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками на зареєстроване місце проживання відповідача. Поштовий конверт повторно повернувся до суду із довідкою про причини повернення / досилання із відмітками «повертається» та «за закінченням терміну зберігання». Частина 1 статті 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на такі категорії: прості, рекомендовані, без оголошеної цінності, з оголошеною цінністю. Рекомендовані поштові картки, листи та бандеролі з позначкою «Вручити особисто», рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з рекомендованим повідомленням про їх вручення (пункти 11 та 17 Правил надання послуг поштового зв`язку). Рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу (пункт 99 Правил надання послуг поштового зв`язку). Відповідно до пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом одного місяця з дня їх надходження. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання. Встановлений порядок надання послуг поштового зв`язку, доставки та вручення рекомендованих поштових відправлень, строк зберігання поштового відправлення забезпечує адресату можливість вжити заходів для отримання такого поштового відправлення та, відповідно, ознайомлення з судовим рішенням. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі №910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв?язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що між сторонами 18.11.2006 року було укладено договір позики на підставі якого позивач надав у борг відповідачу грошові кошти у розмірі 9 400,00 доларів США строком до 18.05.2009 року Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у розмірі 66 876,00 грн. (а.с. 6-7). Через невиконання відповідачем рішення Святошинського районного суду м. Києва від 07.04.2010 року, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] 3% річних у розмірі 6 022, 10 грн. (а.с. 8-9). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17.12.2013 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.10.2013 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних витрат, ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні витрати в сумі 152,27 грн. (а.с. 10-12). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 року задоволено частково позовні вимоги [PERSON] та стягнено з [PERSON] на користь останньої 3% річних у розмірі 1 417,81 грн., інфляційні витрати у розмірі 43,60 грн. та судові витрати по справі у розмірі 243,60 грн. (а.с. 15-17). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 16.07.2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21.05.2014 року залишено без змін (а.с. 18-20). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2014 року на користь [PERSON] стягнено [PERSON] суму боргу за договором позики від 18.11.2006 року за період з 18.05.2009 року до 23.07.2014 року у розмірі 42 449,45 грн. (а.с. 21-23). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2014 року змінено в частині стягнення процентів за користування позикою у розмірі облікової ставки НБУ за вказаний період у розмірі 29 546,26 грн. та судових витрат (а.с. 24-27). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25.02.2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.10.2014 року в незмінній частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від 11.11.2014 року залишено без змін (а.с. 28-30). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2015 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики від 18.11.2006 року відмовлено (а.с. 34-35). Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 28.04.2015 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03.03.2015 року скасовано та стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] 5 562,63 грн. процентів за користування позикою (а.с. 36-38). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року стягнено на користь [PERSON] з [PERSON] суму боргу разом із судовими витратами у розмірі 28 261,97 грн. (а.с. 31-33). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2015 року стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 59 437,00 грн. (а.с. 39-42). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.01.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 4 720,25 грн. та судові витрати (а.с. 43-45). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.06.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 12 499,06 грн. (а.с. 46-48). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 16 395,02 грн. (а.с. 49-51). Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06.06.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 25 352,55 грн. (а.с. 52-56). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.03.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 74 055,08 грн (а.с. 57-60). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 31.07.2020 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 65 608,64 грн. та судові витрати 840,00 грн. (а.с. 61-65). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу у розмірі 36 286,56 грн. (а.с. 66-69). Додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.09.2021 року стягнуто судові витрати - 908, 00 грн (а.с. 70-71). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2022 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено суму боргу за період з 01.02.2021 року по 31.10.2021 року в розмірі 45 818,15 грн. та судові витрати 908,00 грн. (а.с. 72-73). Згідно відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 29.06.2016 року № 27917, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010 року, станом на 29.06.2016 року рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 207 962,09 грн. (а.с. 74-78). Згідно відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 22.02.2018 року № 11350/15 8-27, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010 року, станом на 22.02.2018 року рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 233 805,84 грн. (а.с. 88-96). Згідно відповіді ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 06.05.2019 року № 31407, що була надана представнику стягувача за виконавчим листом № 2-508 від 14.07.2010 року, станом на 06.05.2019 року рішення за зведеним виконавчим провадженням залишається не виконаним, залишок боргу за виконавчим листом становить 253 618,66 грн. (а.с. 79-87). Відповідно до відповіді Святошинського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 29.12.2022 року № 114023 на звернення [PERSON] на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 67915262 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості. Протягом листопада 2017 року - січня 2022 року перераховано сума коштів у розмірі 15 041,10 грн. Загальна сума, стягнута з боржника за весь період виконавчих проваджень, 18 913,84 грн. По зведеному виконавчому провадженню № 67915262 на поточний момент підлягає стягненню сума в розмірі 355 862,07 грн. (а.с. 97). Згідно розрахунку заборгованості станом на 02.11.2021 за період з першого рішення суду про стягнення боргу загальна сума боргу 477 556,46 грн. (а.с. 98-101). Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі. Судом встановлено згідно розрахунку позивача загальна сума стягнення за період з 01.11.2021 року по 31.12.2022 року 3% річних - 16 757,32 грн., інфляційні втрати - 136 389,05 грн., проценти за користування позикою - 13 191,75 грн., а всього - 166 338,12 грн. (а.с. 98-101). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлений договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст. ст. 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Доказів погашення відповідачем заборгованості у відповідності до судових рішень матеріали справи не містяться. Згідно з ст. 625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 17 Постави пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року постановлено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. За ст. 625 ЦК України стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. У постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 року по справі № 3-65гс11 висловлена наступна правова позиція: «оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків, тому висновок суду касаційної інстанції про відсутність правових підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 625 ЦК України є необґрунтованим». Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі № 6-59цс13, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, і трьох процентів річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. В силу ст. 417 ЦПК України, зазначене рішення є обов`язковим для всіх судів України, які зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконує зазначені зобов`язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується, а грошові кошти знецінюються внаслідок інфляційних процесів. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який не скористався своїм процесуальним правом подати відзив (заперечення) на позовну заяву та докази на спростування заявлених позовних вимог. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов про стягнення боргу за договором позики підлягає задоволенню. Зважаючи на те, що позивачка у поданому позові не піднімала питання розподілу судових витрат, суд не вирішує дане питання. На підставі викладеного та

Outcome: approved