Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

28 березня 2023 року адвокат Романченко О. М., який діє в інтересах [PERSON] на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1123391 від 28 березня 2023 року, звернувся до суду засобами «Електронний суд» із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 159 883, 50 грн та сплачений позивачем за подання вказаної позовної заяви судовий збір. В обґрунтування\~позовних вимог\~посилається на\~те,\~що 17\~лютого 2022\~року між\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~укладений попередній\~договір купівлі-продажу\~житлового будинку\~з надвірними\~будівлями,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] .\~За умовами\~вказаного договору\~сторони у\~строк до\~01\~червня 2022\~року повинні\~були укласти\~договір купівлі-продажу\~вказаного нерухомого\~майна.\~На виконання\~п.\~2\~попереднього договору\~позивач передав\~відповідачу забезпечувальний\~платіж у\~розмірі 140\~471,\~50\~грн,\~що станом\~на день\~передачі грошових\~коштів еквівалентно\~5000\~доларів США,\~у зв`язку\~з чим\~відповідач відповідно\~до положень\~п.5\~попереднього договору\~прийняв на\~себе зобов`язання\~підготувати документи\~для оформлення\~основного договору\~купівлі-продажу,\~зокрема:\~звіт про\~експертну оцінку\~нерухомого майна,\~довідку про\~зареєстрованих у\~житловому приміщенні,\~витяг із\~Державного земельного\~кадастру на\~земельну ділянку,\~на якій\~розташований житловий\~будинок,\~новий технічний\~паспорт на\~житловий будинок,\~декларацію про\~готовність об`єкта\~до експлуатації.\~Однак станом\~на 01\~червня 2022\~року відповідач\~вказані документи\~не оформив,\~у зв`язку\~з чим\~основний договір\~не був\~укладений.\~Вимогами п.4\~попереднього договору\~встановлено \~якщо «майбутній\~продавець» відмовиться\~продати зазначене\~нерухоме майно\~«майбутньому покупцю»\~у строк,\~зазначений в\~цьому договорі,\~то він\~зобов`язується у\~3-и\~денний термін\~повернути «майбутньому\~покупцю» всю\~суму забезпечувального\~платежу.\~З огляду\~на те,\~що у\~встановлений попереднім\~договором строк\~відповідач свої\~зобов`язання за\~вказаним договором\~не виконав,\~то 04\~червня 2022\~року у\~нього виник\~обов`язок повернути\~позивачу одержаний\~від нього\~забезпечувальний платіж.\~Оскільки відповідач\~покладені на\~нього обов`язки\~за попереднім\~договором від\~17\~лютого 2022\~року належним\~чином не\~виконав,\~тому у\~позивача відповідно\~до положень\~ч.\~2\~ст.\~625\~ЦПК України\~виникло право\~на нарахування суми інфляційних витрат за час прострочення грошового зобов`язання за період з 05 листопада 2022 року по 28 лютого 2023 року у розмірі 17 137, 52 грн та трьох процентів річних від простроченої суми за період з 05 червня 2022 року по 28 березня 2023 року у розмірі 2 274, 48 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від суду від 31 березня 2023 року провадження у справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 15 травня 2023 року представник позивача подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у загальному розмірі 162 802,62 грн та сплачений позивачем за подання вказаної позовної заяви судовий збір у розмірі 1 628,02 грн. У заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач збільшив період нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань та нарахував у порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України суму інфляційних витрат за час прострочення заборгованості за період з 05 листопада 2022 року по 30 квітня 2023 року у розмірі 19 525, 54 грн та три проценти річних від простроченої суми за період з 05 червня 2022 року по 13 травня 2023 року у розмірі 2 805, 58 грн. 16 травня 2023 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Єни Л. А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів за попереднім договором від 17 лютого 2022 року у розмірі 140 471, 50 грн визнала в повному обсязі, проте заперечувала щодо задоволення позовних вимог у частині стягнення нарахованих позивачем 3 % річних за період з 05 червня 2022 року по 28 березня 2023 року у розмірі 2274, 48 грн та інфляційних витрат за період з 05 листопада 2022 року по 28 березня 2023 року у розмірі 17137, 52 грн. Заперечуючи щодо вимог позивача у частині стягнення грошових коштів, нарахованих у порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України, представник відповідача посилалася зокрема на форс-мажорні обставини військову агресію РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні». У зв`язку з військовою агресією РФ проти України відповідач вимушено виїхав з м. Харкова, тому договір купівлі-продажу не був укладений в обумовлений сторонами строк. Проте неукладення зазначеного договору не було наслідком відмови продавця від його укладення, враховуючи те, що відповідач у порядку виконання умов попереднього договору уклав договір на виготовлення нового технічного паспорту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , а також замовив звіт про експертну оцінку нерухомого майна. Однак технічний паспорт та звіт про експертну оцінку нерухомого майна виконані не були, оскільки відповідні установи з 24 лютого 2022 року не здійснювали свою діяльність у зв`язку із збройною агресією РФ проти України. З огляду на викладені форс-мажорні обставини, які не залежали від волі відповідача, він не мав об`єктивної можливості виконати у встановлені попереднім договором строки умови договору, при цьому відповідач неодноразово телефонував та пропонував позивачу повернути сплачені ним за попереднім договором кошти, проте позивач не повідомив реквізити банківського рахунку для перерахування коштів. Заперечуючи вимоги щодо стягнення 3 % річних та інфляційних витрат, представник відповідача також посилалась на ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», яка визначає форс-мажорні обставини. 30\~травня 2023\~року на\~адресу суду\~від представника\~позивача надійшла\~відповідь на\~відзив,\~в якій\~зазначає,\~що посилання\~сторони відповідача\~на форс-мажорні\~обставини,\~настання яких\~засвідчено листом\~Торгово-промислової\~палати України\~від 28\~лютого 2022\~року №\~2024/02.0-7.1, як на підстави невиконання відповідачем умов попереднього договору, жодним чином не доведені. Сам факт введення воєнного стану не може вважатися належною правовою підставою для невиконання зобов`язань, оскільки обставини, які виникли у зв`язку з війною, мають безпосередньо впливати на можливість контрагента виконати свій обов`язок, а тому сторона, яка посилається на вказану обставину, повинна довести зв`язок між неможливістю виконання рішення та військовими діями. Щодо заперечень відповідача проти нарахування 3 % річних та інфляційних витрат зауважив на тому, що невиконання зобов`язання через вплив форс-мажорних обставин звільняє виключно від відповідальності за порушення зобов`язання та жодним чином не звільняє від виконання самого зобов`язання. При цьому зобов`язання зі сплати інфляційних витрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного зобов`язання та залежить від основного зобов`язання, а тому не є штрафними санкціями, оскільки входить до складу грошового зобов`язання, а тому підлягає стягненню разом з основним грошовим зобов`язанням. 06 червня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшла заява, в якій повідомляється про часткове визнання відповідачем позовних вимог у частині стягнення грошової суми у розмірі 140 471, 50 грн, у зв`язку з чим відповідач на підтвердження добросовісності виконання грошового зобов`язання у вказаній частині перерахував вказану суму на розрахунковий рахунок ДСА для подальшого отримання їх позивачем. На підтвердження викладеного в заяві представник відповідача долучила копію квитанції № 41263893 від 24 травня 2023 року. 13 червня 2023 року від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 163 862, 90 грн та сплачений позивачем за подання вказаної позовної заяви судовий збір у розмірі 1 638,62 грн. У заяві про збільшення розміру позовних вимог позивач збільшив період нарахування 3 % річних та інфляційних нарахувань, у зв`язку з чим збільшився розмір грошового зобов`язання. З урахуванням збільшених позовних вимог, нарахована в порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України сума інфляційних витрат за час прострочення заборгованості за період з 05 листопада 2022 року по 31 травня 2023 року становить 20 227, 90 грн та три проценти річних від простроченої суми за період з 05 червня 2022 року по 13 червня 2023 року становить 3 163, 50 грн. 13 червня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшли письмові пояснення про те, що відповідач перерахував на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області грошові кошти у розмірі 140 471, 50 грн, що нібито підтверджує факт виконання відповідачем сплати частини грошового зобов`язання. Разом з тим законодавство передбачає, що зобов`язання має виконуватися безпосередньо перед належним кредитором. Зазначив, що він звертався до ТУ ДСА із заявою про перерахування коштів у розмірі 140 471, 50 грн на рахунок позивача, на що йому було повідомлено про неможливість здійснення такого перерахування та повідомлено, що підставою для здійснення такого перерахування може бути лише судове рішення, яке набрало законної сили, а тому наразі грошове зобов`язання відповідача перед позивачем не виконане. 20 червня 2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, в яких викладені доводи, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Представник позивача адвокат Романченко О. М. у судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача\~ адвокат\~Єна Л.\~А.\~у судовому\~засідання позовні\~вимоги просила\~задовольнити частково\~та стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача суму\~основного грошового\~зобов`язання у\~розмірі 140\~471,50\~грн,\~перерахуваши їх\~на рахунок\~позивача з\~депозитного рахунку\~ДСА для\~подальшого їх\~отримання позивачем.\~У задоволенні\~позовних вимог\~у частині\~стягнення з\~відповідача на\~користь позивача\~нарахованих у\~порядку ч.\~2\~ст.\~625\~ЦПК України\~суми інфляційних\~витрат за\~час прострочення\~заборгованості та\~трьох процентів\~річних від\~простроченої суми\~просила відмовити,\~посилаючись на\~форс-мажорні\~обставини - військову агресію РФ проти України, у зв`язку з чим відповідач не зміг у встановлений попереднім договором строк виконати умови договору, що призвело в свою чергу до неукладення основного договору. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що 17 лютого 2022 року між [PERSON] (майбутній продавець) та [PERSON] (майбутній покупець) укладений попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Хаславською К. В. за реєстровим № 689. Відповідно до п. 1 вказаного договору сторони зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , у строк не пізніше 01 червня 2022 року включно за суму в гривнях, що буде еквівалентом на день укладення договору 159 500,00 доларів США по курсу Національного банку України, на умовах і в строки, зазначені в цьому договорі. Зі змісту п. 2 Попереднього договору вбачається, що [PERSON] як «майбутній продавець» одержав від [PERSON] «майбутнього покупця» забезпечувальний платіж в сумі 140 471, 50 грн, що є еквівалентом 5000 доларів США по курсу НБУ, за майбутню купівлю-продаж вищевказаного нерухомого майна, який має бути зарахований при кінцевому розрахунку. Положеннями п. 4 Попереднього договору встановлено, що у разі, якщо «майбутній продавець» відмовиться продати зазначене нерухоме майно «майбутньому покупцю» в строк, зазначений в цьому договорі, то «майбутній продавець» зобов`язується в 3-х денний термін повернути «майбутньому покупцю» всю суму забезпечувального платежу та додатково сплатити йому суму, що буде еквівалентна 1000 доларів США по курсу НБУ на день повернення грошових коштів. Зі змісту п. 5 Попереднього договору слідує, що сторони домовилися про те, що «майбутній продавець» зобов`язується у строк, зазначений у цьому договорі виконати певні дії, необхідні для оформлення договору купівлі-продажу, а саме: замовити та одержати звіт про експертну оцінку зазначеного вище нерухомого майна, одержати довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за зазначеною вище адресою, одержати Витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, на якій розташований зазначений вище житловий будинок, виготовити новий технічний паспорт на зазначений вище житловий будинок з надвірними будівлями, надати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану у встановленому законом порядку, сплатити всі послуги за підготовку необхідних для купівлі-продажу та довідок, а «майбутній покупець» зобов`язується сплатити послуги нотаріуса за посвідчення та оформлення договору купівлі-продажу, «майбутній продавець» зобов`язується сплатити заборгованість по сплаті комунальних послуг станом на день укладення договору купівлі-продажу та надати «майбутньому покупцю» довідки про відсутність заборгованості по сплаті комунальних послуг станом на день укладення договору купівлі-продажу, передати нерухоме майно та ключі від нерухомого майна «майбутньому покупцю» до 01 червня 2022 року, до моменту продажу вказаного нерухомого майна «майбутній продавець» зобов`язується підготовити за власний рахунок та надати нотаріусу повний комплект документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу. Відповідно до п. 10 Попереднього договору даний договір вважається припиненим, якщо договір купівлі-продажу нерухомого майна не укладено в строк, зазначений в п. 1 цього Договору, і жодна зі сторін протягом 10 днів після цього не направила іншій стороні письмові пропозиції щодо укладення основного договору (телеграмою або рекомендованим листом з повідомленням про вручення). 06 лютого 2023 року у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за попереднім договором від 17 лютого 2022 року представник позивача адвокат Романченко О. М. направив засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вимогу про повернення грошових коштів за попереднім договором з урахуванням нарахованих у порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України суми інфляційних витрат за час прострочення заборгованості та трьох процентів річних від простроченої суми, що у загальному розмірі становить 158 438, 38 грн., із зазначенням розрахункового рахунку позивача, що підтверджується квитанцією про направлення поштового повідомлення від 06 лютого 2023 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що у зв`язку з невиконанням відповідачем умов попереднього договору від 17 лютого 2022 року у нього виникло перед позивачем грошове зобов`язання з повернення сплаченого позивачем відповідно до п.2 попереднього договору забезпечувального платежу у розмірі 140 471, 50 грн. Крім того позивач у порядку ч. 2 ст. 625 ЦПК України у зв`язку з простроченням повернення відповідачем грошових коштів, сплачених позивачем за попереднім договором від 17 лютого 2022 року, нарахував 3 % річних за період з 05 червня 2022 року по 13 червня 2023 року у розмірі 3163, 50 грн та інфляційні витрати за період з 05 листопада 2022 року по 31 травня 2023 року у розмірі 20227, 90 грн. З долученої до матеріалів справи платіжної інструкції № 41263893 від 24 травня 2023 року вбачається, що від платника [PERSON] на депозитний рахунок/розрахунковий рахунок ТУ ДСА у Харківській області [NUMBER] перераховані грошові кошти у розмірі 140471, 50 грн. з призначенням платежу: цивільна справа №953/2248/23 Київського районного суду м. Харкова [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. У статті 202 ЦК України міститься визначення правочину - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. З аналізу положень ст. 635 ЦК України слідує, що попередній договір створює для сторін одне основне зобов`язання: укласти протягом узгодженого терміну певний тип цивільно-правового договору на заздалегідь узгоджених умовах. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Як визначено у ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до\~ч.ч.\~1,\~2\~ст.\~612\~ЦК України\~боржник вважається\~таким,\~що прострочив,\~якщо він\~не приступив\~до виконання\~зобов`язання\~або не\~виконав його\~у строк,\~встановлений договором. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що між сторонами по справі був укладений нотаріально посвідчений попередній договір, в якому сторони зобов`язались у строк не пізніше 01 червня 2022 року укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, на умовах, визначених у цьому договорі. Дослідженими судом доказами підтверджується та не заперечується сторонами по справі, що позивач на виконання п. 2 попереднього договору від 17 лютого 2022 року сплатив відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 140 471, 50 грн. У судовому засіданні встановлено, що відповідач всупереч умовам попереднього договору від 17 лютого 2022 року покладені на нього вказаним договором обов`язки не виконав, у зв`язку з чим у визначений строк 01 червня 2022 року основний договір укладений не був. Аналіз положень попереднього договору від 17 лютого 2022 року дає підстави для висновку, що у разі невиконання Продавцем вимог щодо укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна у строк до 01 червня 2022 року, то з вказаної дати у продавця виникає грошове зобов`язання щодо повернення суми забезпечувального платежу. На підставі положень п. 10 попереднього договору від 17 лютого 2022 року вищевказаний договір вважається припиненим, оскільки основний договір між сторонами укладений не був у строк, обумовлений у попередньому договорі. Відповідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. З аналізу вищевказаної норми слідує, що внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке б мало випливати із договору (основного договору), укладеного між сторонами. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила. Верховний Суд України в постанові від 13 лютого 2013 року (справа №6-176цс12) зазначив, що оскільки договори купівлі-продажу нерухомого майна, які б за своєю формою та змістом відповідали закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, то передана відповідачу сума коштів є авансом, який підлягає поверненню позивачу. З огляду на те, що основний договір купівлі-продажу нерухомого майна у встановленому законом порядку між сторонами укладений не був, то передані позивачем відповідачу грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Суд встановив, що відповідач у порушення умов попереднього договору від 17 лютого 2022 року сплачені позивачем кошти не повернув, а тому грошові кошти у розмірі 140 471, 50 грн підлягають поверненню. Відповідач цю вимогу визнав. Надаючи оцінку аргументам сторони відповідача щодо причин невиконання умов договору, які зазначені у відзиві на позовну заяву та повідомлені представником відповідача у судовому засіданні, суд зазначає таке. Суд погоджується з тим, що невиконання відповідачем умов попереднього договору могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку Російської Федерації, при цьому суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити. Разом з тим суд звертає увагу на те, що обставини непереборної сили відповідно до статті 617 ЦК України звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених ним грошових коштів з підстав припинення зобов`язання. Суд також зауважує на тому, що для доказування настання форс-мажорної обставини необхідно отримати сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати. При цьому установлення форс-мажорних обставин проводиться в кожному конкретному випадку індивідуально по окремому зобов`язанню. Сам по собі факт введення воєнного стану в Україні не є підставою для беззаперечної видачі підтверджуючого сертифікату. Для того, щоб отримати сертифікат Торгово-промислової палати про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), слід довести причинно-наслідковий зв`язок між зобов`язаннями, що сторона не може виконати, та обставинами (їхнім результатом), на які сторона посилається як на підставу неможливості виконати зобов`язання. Тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. Та заявник несе відповідальність за повне та належне оформлення заяви, достовірність викладених фактів, наданих документів, даних та доказів. Посилаючись на ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», яка визначає форс-мажорні обставини, представник відповідача не надала жодних доказів про наявність форс-мажорних обставин, які б перешкодили відповідачу сплатити грошове зобов`язання у зв`язку з невиконанням умов за попереднім договором від 17 лютого 2022 року. Суд бере\~до уваги\~той факт,\~що відповідач\~визнав основну\~суму грошового\~зобов`язання у\~зв`язку з\~невиконанням ним\~умов за\~попереднім договором\~від 17\~лютого 2022\~року та не відмовляється від виконання такого зобов`язання. Крім того, у претензії, яку представник позивача направляв відповідачу 06 лютого 2022 року, вказаний розрахунковий рахунок, на який відповідач міг внести суму боргу. Жодних доказів того, що відповідач не перебував з 06 лютого 2022 року за місцем своєї реєстрації, у зв`язку з чим не отримав претензію, суду не надано. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати ) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим, а тому право на позов про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. З урахування викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 3163,50 грн та інфляційні витрати у розмірі 20227,90 грн також підлягають задоволенню. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідачана користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 638, 62 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved