Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У провадженні Самарського районного суду міста Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , орган опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що 08 жовтня 2005 року між - [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька. [INFO] від даного шлюбу народилася [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , актовий запис № 332, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м. Донецька 13 червня 2008 року. Відповідно до вказаного свідоцтва батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . У серпні 2014 року на території міста Донецька почалися воєнні дії, і батько, змушений був покинути місце постійного проживання, роботу, та з метою збереження життя та здоров`я позивача виїхав з тимчасово окупованої території до міста Дніпра. Мати з позивачем та її батьком виїхати відмовилася. З цього часу фактично припинилися шлюбні відносини між батьками позивача. З серпня 2014 позивач проживала з батьком за адресою: [ADDRESS] . Мати, [PERSON] , на неодноразові пропозиції батька виїхати з м. Донецька у м. Дніпро за місцем проживання позивача відповідала відмовою. Протягом восьми років позивач постійно проживає зі своїм батьком, [PERSON] та знаходиться на його одноособовому утриманні. У 2018 році батько, [PERSON] звернувся з позовною заявою до суду про розірвання шлюбу з матір`ю позивача [PERSON] . Відповідно до рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року, справа № 206/3913/18 шлюб між батьками позивача розірвано. Позивач проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] (батько орендує житло). Згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 14.06.2022 року, батьком, створені належні умови для мого проживання, розвитку та виховання. Для позивача облаштована окрема кімната, є місце для відпочинку, для навчання - комп`ютер, в достатній кількості шкільне приладдя. Відповідно до довідки комунального закладу дошкільної освіти (ясла- садок) № 43 комбінованого типу Дніпровської міської ради від 14.06.2022 року, позивач з вересня 2014 року по серпень 2015 року відвідувала зазначений комунальний заклад освіти. Відповідно до довідки КЗО «Навчально-виховний комплекс № 70 «Середня загальноосвітня школа-дошкільний заклад (ясла-садок)» Дніпровської міської ради від 14.06.2022 року, з вересня 2015 р. по травень 2021 р. позивач навчалася у даному закладі. З липня 2021 року продовжила навчання у КЗО «Середня загальноосвітня школа № 39» Дніпровської міської ради. Згідно з характеристикою на родину мати, [PERSON] контакту зі школою не підтримувала, із вчителями не спілкувалася. Жодного разу не відвідала навчального закладу. Мати, за весь час навчання позивача до школи не приходила, не цікавилась її досягненнями у навчанні. Батько позивача [PERSON] , з 02.06.2014 року працює на посаді фахівця з контролю транспортних потоків в ТОВ «Логістик Юніон», має самостійний дохід, повністю утримує позивача. Матір позивача не цікавило особисте життя позивача, її виховання у садочку, не цікавить її навчання у школі, загальний розвиток та інтереси. Протягом останніх чотирьох років відповідач [PERSON] зовсім з позивачем не спілкується, не проявляє бажання хоча б поцікавитися чи достатньо вона забезпечена харчуванням, чи належним чином про неї піклується батько, чи правильно її виховує. На даний час, коли позивачу виповнилося 14 років, вона свідомо та однозначно вирішила звернутися до суду з метою позбавлення її матері батьківських прав. За час її небажання спілкуватися з позивачем вона зрозуміла, що їй байдуже на позивача та її життя, її формальне значення як матері призводить лише до перешкод та надає їй права, на які вона, з точки зору позивача, не заслуговує у зв`язку із повним свідомим невиконанням своїх батьківських обов`язків як матері за весь час коли вони мешкають окремо. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України, кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Згідно з ч.2 ст. 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до ч.1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України, чітко зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.8 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, Батьки або особи, які її заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України, Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч. 3, ч. 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Як визначено ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Внаслідок бездіяльності та безвідповідальності відповідача, небажання нею виконувати свої батьківські обов`язки, створюються умови, що позбавляють дитину належного утримання, виховання та розвитку в сімейному оточенні. Відповідно до ч. 2 ст.166 Сімейного кодексу України, особи, яких позбавлено батьківських прав, не звільняються від обов`язків щодо утримання дитини. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1,2 ст. 182 СК України: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1 ) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; (Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом №2037-VIII від 17.05.2017 ; в редакції Закону № 2475-УІІІ від 03.07.2018 \ 3 - 2 ) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; (Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 1 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому позивач вважає, що справедливим буде призначити аліменти на мою користь аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 2744 грн. на дитину, від доходу громадян, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі того, що позивач є неповнолітньою особою з не повною дієздатністю, та ще не має самостійного заробітку, просила звільнити її від сплати судового збору, а судові витрати покласти на Відповідача. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Враховуючи викладене позивач просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти у твердій грошовій формі у розмірі 2744 грн. на дитину, від доходу громадян, але не менше, ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та перераховувати на особистий рахунок неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] , у Державному ощадному банку України. У судовому засіданні позивач [PERSON] просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, разом з тим зазначила, що з 2014 року її мати, відповідачка [PERSON] не спілкується з нею, не цікавиться її життям, її розвитком та навчанням, весь цей час вона проживає з батьком. Не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. У судовому засіданні третя особа [PERSON] , батько позивача та представник третьої особи, органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради, Воднєва Н.В., не заперечували проти задоволення позову та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про день час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву, заперечень, клопотаннь про відкладення судового розгляду не надала. На підставі письмової заяви позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши позовні вимоги, письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступного. Судом встановлено, що 08.10.2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м.Донецька 08 жовтня 2005 року, актовий запис №400 Серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого 13.06.2008 відділом реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції м.Донецька, актовий запис № 332 (а.с.7). Відповідно до рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 23.11.2018 вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказане рішення набрало законної сили (а.с.15-16). З довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та взяті на облік як внутрішньо переміщені особи з 14.09.2021 та фактично проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.17-18). Відповідно до довідки № 23 від 14.06.2022 вбачається, що [PERSON] дійсно відвідувала КЗО «ДНЗ № 43» ДМР в період з вересня 2014 року по серпень 2015 року (а.с.19). Відповідно до довідки № 01-23/136 від 14.06.2022 вбачається, що [PERSON] навчалася в Комунальному закладі освіти «Начально-виховний комплекс № 70 «середня загальноосвітня школа - дошкільний навчальний заклад (ясла-садок)» Дніпровської міської ради з вересня 2015 року по травень 2021 року. Мати [PERSON] , контакту із школою, де вчилась дитина [PERSON] , за весь час не підтримувала, із вчителем не спілкувалася (а.с.20). Відповідно до довідки № 28 від 14.06.2022 вбачається, що [PERSON] дійсно навчається у 8-Б класі Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа № 39» Дніпровської міської ради з 13.07.2021 (а.с.21). Відповідно до довідки № 1538-к від 17.06.2022 вбачається, що [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Логістік Юніон» (а.с.22). Начальником відділу захисту прав дітей управління-служби у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР Тищенко О.М. та головним спеціалістом УССД Воднєвою Н.В. було складено акт обстеження умов від 15.06.2022 за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого у результаті виходу зазначено, що батьком [PERSON] створені належні умови для виховання, розвитку та навчання доньки [PERSON] і батька, мати, зі слів дитини у вихованні, утриманні і житті доньки участі не приймає, не спілкується. Дитина забезпечена всім необхідним (а.с. 23). Відповідно до листа Державної прикордонної служби України вбачається, що відповідач [PERSON] двічі перетинала державний кордон України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України через пункт перепуску Новотроїцьке (Бугас ), 07.09.2019 року та 15.09.2019 року, але з пояснень позивача не мала наміру навістити свою неповнолітню доньку або іншим чином поспілкуватися з нею (а.с.33). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Лівобережної адміністрації Дніпровської міської ради від 08.06.2023 року за вих. № 6/11-153 зазначено доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.63-64). Відповідно до листа Лівобережного управління соціального захисту населення ДМР №3/7-892 від 28.06.2022 вбачається, що [PERSON] , [INFO] із заявою на отримання довідки, як внутрішньо переміщена особа, відповідно до п.2 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції до управління не зверталася та на обліку не перебуває (а.с.66). Допитана у судовому засіданні неповнолітня [PERSON] зазначила, що мати бачила в останнє дуже давно. Разом з тим зазначила, що її мати не турбується про неї та вони з мамою взагалі не спілкуються. Аналогічні пояснення були надані третьою особою по справі, [PERSON] , батьком неповнолітньої [PERSON] .. Факти, які викладені в позовній заяві повністю підтверджені письмовими доказами та наданими поясненнями учасниками провадження у судовому засіданні. Відповідно до ст.19 Конвенції про права дитини держави - учасники зобов`язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування з боку батьків. Відповідно до ст.150 ч.2 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.152 ч.1 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.164 ч.1 п.2 СК України батько (мати) може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. При прийнятті рішення, суд повинен враховувати в першу чергу інтереси дітей, які мають невід`ємне право на охорону життя та здоров`я, на матеріальне забезпечення, яке б дозволяло дітям в повній мірі розвиватися духовно та фізично. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в повному обсязі на підставі документів, що містяться в матеріалах справи. Вивчені докази по справі свідчать про те, що відповідач [PERSON] ніяких дій для утримання та виховання своєї неповнолітньої доньки не виконувала, самоусунулася від виховання та матеріального утримання своєї неповнолітньої доньки, безвідповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, не займається її утриманням та вихованням, фізичним та розумовим розвитком, що суперечить правам та інтересам дитини та є підставою для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з цим, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки батька, матері, дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України. За таких обставин, вивчивши додані письмові докази, враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] , [INFO] необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2744 грн. на дитину, від доходу громадян, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та перерахувати на особистий рахунок неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у Державному ощадному банку України, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, тобто з 04.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 14 ч. 2 заяви, апеляційної та касаційної судовий збір не справляється за подання скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved