Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином [PERSON] повноліття, починаючи з дня подання заяви. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.08.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який був зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №124, який рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2016 року був розірваний. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось, шлюбні стосунки припинені, дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проте має таку можливість, домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між ними не досягнуто у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 16.06.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась. Надала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги взнав у повному обсязі та не заперечував у їх задоволенні. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.09.2012 року [PERSON] та [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, домовленості про добровільну сплату аліментів у позасудовому порядку між сторонами не досягнуто. У ст.\~150\~СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. \~Згідно ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальний стан платника аліментів, однак в силу ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі постанова), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд бере до уваги положення п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, згідно якого «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Суд, при винесенні рішення, також керується практикою Європейського суду з прав людини, який в пункті 54 свого Рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначав, «що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків». Оскільки питання аліментів сторонами у добровільному порядку не врегульовано, на утриманні відповідача не перебувають інші діти або непрацездатні особи, відповідач працездатний, зобов`язаний утримувати власну дитину, тому суд вважає з нього слід стягнути аліменти у судовому порядку в розмірі визначеному в позовній заяві. Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч.1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід рахувати з 30.05.2023 року. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved