Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

16.03.2023 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я при виконанні трудових обов`язків внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування позову зазначив, що на шахтах ДП «Львіввугілля» він працював більше 19 років. 25.06.2001 йому було встановлено професійне захворювання, а саме: хронічна поперекова крижова радикулопатія та двохстронній артроз ліктьових суглобів. По наслідкам встановленого діагнозу дирекцією ДВА «Шахти «Відродження» було створено комісію по розслідуванню підстав отримання професійного захворювання. 26.06.2001 комісією складено Акт за формою П-4 розслідування було встановлено, що професійне захворювання виникло в результаті значних фізичних навантажень, вимушеного положення тіла, на колінах з опорю на руки або лікті, постійне перебування на перетягах, а саме протягом 19 років. У зв`язку з виявленням у нього професійного захворювання, його було скеровано для огляду на МСЕК. 29.08.2001 Обласний центр медико- соціальних експертиз №3 встановив йому вперше 40% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання та 10% по наслідкам виробничої травми від 09.05.1993 та встановлено 3-ю групу інвалідності. При наступних переоглядах 16.10.2004, 09.11.2004, 21.11.2006 йому було підтверджено 40% втрати професійної працездатності по наслідкам отриманого професійного захворювання та 10% по наслідкам виробничої травми від 09.05.1993 та 3-ю групу інвалідності. Крім того, зазначає, що внаслідок отриманого професійного захворювання та виробничої травми йому завдано моральної шкоди у вигляді фізичних та душевних страждань. Він не в змозі вести активний спосіб життя, займатись улюбленою справою, змушений звертатись за медичною допомогою та витрачати значні кошти для купівлі ліків. Погіршення стану здоров`я, яке виникло внаслідок професійного захворювання, призводить до депресивного стану, він постійно знаходиться в пригніченому стані. Також професійне захворювання значною мірою вплинуло на життєві відносини, сімейні обставини, а тому викликають значні моральні переживання, почуття безвихідності і відсутності перспектив на майбутнє. Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити та стягнути на його користь завдану йому моральну шкоду. 20.03.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. 13.04.2023 представник відповідача подав клопотання про закриття провадження, оскільки вважає, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Також зазначає, що Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень, а спір про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я є публічно- правовим. Також подано клопотання про визнання явки Позивача обов`язковою; про витребування оригіналів письмових документів, а саме: оригіналів трудової книжки, амбулаторної карки та висновків МСЕК про характер та умови праці, видані в період 2001-2006 роках. Крім того, подав клопотання про залучення співвідповідача -Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області. Також представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти позову заперечує, оскільки вважає вимогу позивача незаконною, необґрунтованою, та такою що не підлягає до задоволення. Вважає, що позивачем невірно визначено належного відповідача. Відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, незалежно від часу настання страхового випадку не є обов`язком для відповідача. Представник відповідача вважає, оскільки позивач отримав професійне захворювання під час виконання трудових обов`язків, а заподіяна йому шкода випливає із трудових правовідносин, тому має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці. Вказав, що позивач не долучив жодного доказу про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, чи страждань у результаті професійного захворювання та нещасного випадку, також не обґрунтував розмір моральної шкоди. 21.04.2023 у судовому засіданні визнано явку позивача в судове засідання обов`язковим. 08.05.2023 представником відповідача було подано клопотання про заміну неналежного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області на належного відповідача- Державне підприємство «Львіввугілля». У судовому засіданні 16.05.2023 було відмовлено у клопотаннях представника відповідача про закриття провадження у справі, про залучення співвідповідача та про заміну неналежного відповідача 09.06.2023 представником відповідача було подано клопотання про долучення до матеріалів справи: копію запиту Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК про надання інформації від 12.04.2023 №1300-5208-8/51951 щодо [PERSON] , копію відповіді Голови міжрайонної спеціалізованої профпатологічної МСЕК на даний запит від 09.05.2023 №14, копію запиту Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Комунального підприємства «Центр первинної медико- санітарної допомоги у м. Червоноград» про надання інформації від 12.04.2023 №1300-5208-8/51911 щодо [PERSON] , копію відповіді Директора Комунального підприємства «Центр первинної медико- санітарної допомоги у м. Червоноград» на даний запит від 18.05.2023 №507. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, вказаних у позові. Просила позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача 100 000 грн моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, сказав, що після травми, захворювання в нього змінилося життя. Він не може займатися спортом, йому важко ходити, болить спина, постійний дискомфорт, не може повноцінно займатись садівництвом. Все це спричиняє йому моральні страждання. Представники відповідача суду пояснили, що позов не визнають. Вказали, що даний час на відповідача не покладено обов`язку відшкодовувати моральну шкоду. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши докази і письмові пояснення, що викладені у заявах по суті справи, суд дійшов наступного висновку. У зв`язку з тривалою роботою в особливо шкідливих та тяжких умовах праці позивач був змушений періодично звертатися за медичною допомогою, що підтверджується копіями його медичних документів ( а.с.8-17). Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2, №006544 від 29.08.2001 позивачу визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме 50%, з них 20% - хронічна радикулопатія, 20%- двобічний артроз ліктьових суглобів та 10% на виробничу травму від 09.05.1993 у зв`язку з третім професійним захворюванням та визначено потреби у додаткових видах допомоги ( а.с.18). Довідками МСЕК серії ЛВА-2 №017567 від 16.10.2002 та серії ЛВА-2 №002487 ступінь втрати професійної працездатності у відсотках становить 50% втрати професійної працездатності, з них 20% - хронічна радикулопатія, 20%- артроз ліктьових суглобів та 10% виробнича травма від 09.05.1993, визначено потреби у додаткових видах допомоги, а саме: санаторно курортному лікуванні ( а.с. 19, 20). Згідно з довідкою МСЕК серії ЛВА-2, №014852 від 21.11.2006 позивачу встановлено безтерміново ступінь втрати професійної працездатності - 50%, з них 30% - хронічна радикулопатія, 10%- двобічний артроз ліктьових суглобів та 10% виробнича травма від 09.05.1993 та визначено потреби у додаткових видах допомоги, а саме: санаторно курортному лікуванні (а.с. 21). Актом розслідування професійного хронічного захворювання (отруєння) форми П-4 від 26.06.2001 встановлено [PERSON] діагноз хронічна п/к радикулопатія, двохсторонній артроз ліктьових суглобів, причиною професійного захворювання (отруєння) є фізичні навантаження, важка праця, піднімання і перенесення вантажів вручну, затрати енергії 1300-2400 ккал/зміну; постійне перебування на перетягах/ до 60 % робочого часу; вимушене положення тіла/ на колінах з опорю на руки і лікті (а.с. 22-25). Трудовою книжкою [PERSON] підтверджується, що він з 1979 року по 2001 рік працював на різних шахтах на підземних роботах у шкідливих умовах (а.с.30-33). Згідно з актом №31 про нещасний випадок на виробництві ( форма Н-1) від 10.05.1993, який стався з позивачем 08.05.1993, встановлено, що він отримав травму лівої кисті (а.с.34-36). Відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV) у редакції, чинній станом на час настання страхового випадку та встановлення позивачеві втрати професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом і 3 групи інвалідності, у разі настання вказаного випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Страховим випадком є нещасний випадок на виробництві або професійне захворювання, що спричинили застрахованому професійно зумовлену фізичну чи психічну травму за обставин, зазначених у статті 14 цього Закону, з настанням яких виникає право застрахованої особи на отримання матеріального забезпечення та/або соціальних послуг (частина друга статті 13 Закону № 1105-XIV у вказаній редакції). Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров`ю або настала смерть (частина перша статті 14 Закону № 1105-XIV). Отже, право потерпілого на відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, Закон № 1105-XIV пов`язував з настанням страхового випадку. 20 березня 2007 року набрав чинності Закон № 717-V, згідно з яким був виключений підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV, а також інші приписи, які кваліфікували відшкодування моральної шкоди як страхові виплати. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року звернув увагу на те, що положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте зазначив, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 2371 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (частини друга та третя статті 5 ЦК України). З огляду на вказане Закон № 717-V не міг ретроспективно встановити обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Враховуючи викладене, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, під час дії якої позивачеві була заподіяна моральна шкода у зв`язку з настанням страхового випадку та яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на відповідача. Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду у справі №459/3304/16 від 12.02.2020 року. Отже, застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, мали право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду з моменту набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (Закону № 1105-ХІУ), тобто з 01 квітня 2001 року до 01 січня 2006 року. В даному випадку спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105-ХІУ повинні вирішуватися на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на її відшкодування. Право на відшкодування моральної шкоди настає з дня первинного встановлення МСЕК стійкої втрати працездатності. Таким чином, оскільки позивачу вперше встановлено 50 % втрати працездатності з 29.08.2001, тому враховуючи вищевикладене, обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається саме на Фонд соціального страхування, правонаступником якого є Пенсійний фонд України, що узгоджується із Законом № 1105-XIV. Відтак, враховуючи вищевказане, заперечення представника відповідача щодо відсутності їх обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди через те, що професійне захворювання виникло під час виконання трудових обов`язків і повинно відшкодовуватися роботодавцем до уваги судом не приймається. Щодо заперечень представника відповідача, що позивачем невірно визначено належного відповідача, оскільки до завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі орган Фонду соціального страхування України, суд зазначає наступне. 21.09.2022 був прийнятий Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», зокрема було внесено зміни у розділ 7 «Прикінцевих та перехідних положень», якими припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону. За змістом п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1105-XІV стягнення та погашення заборгованості із страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, пенсійне страхування, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у тому числі в судовому порядку, у справах про банкрутство, за виконавчими документами, провадження за якими відкрито до дня набрання чинності цим Законом, здійснюють територіальні органи Пенсійного фонду України. Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є правонаступником прав та обов`язків Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Львівській області, відтак належним відповідачем у справі. Відповідно до частин 2, 3 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або і інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною 1 статті 1168 ЦК моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Як зазначено у п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Кіровоградській області про офіційне тлумачення положення частини третьої статті 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування), ухваленого 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004, відповідно до статей 23, 1167 Цивільного Кодексу України (435-15) моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Вищенаведені обставини справи та правові положення, на думку суду, свідчать про доведення факту спричинення позивачеві моральної шкоди унаслідок ушкодження його здоров`я при виконанні трудових обов`язків, що потягло за собою професійне захворювання, а також права позивача на її відшкодування. Останній втратив частково працездатність, не може в повній мірі налаштувати свій побут, повинен затрачати значні зусилля для його організації. Факт спричинення позивачеві моральної шкоди підтверджується наявними у справі документами та знаходить своє пояснення згідно із вищевказаними положеннями рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Однак заявлений до стягнення розмір моральної шкоди є завищеним. З врахуванням глибини завданих моральних страждань, вимог розумності і справедливості, належним відшкодуванням моральної шкоди на думку суду буде у розмірі 10 000 гривень. Вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень суд вважає завищеною, належними доказами не підтвердженою, а тому в цілому до задоволення вона не підлягає. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial