Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

в Острозький районний суд Рівненської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів звернулася [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 02.07.2013 перебувала з відповідачем в шлюбі і від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 03.06.2020 шлюб між сторонами було розірвано. Вказує, що з часу розірвання шлюбу [PERSON] перестав цікавитися життям та здоров`ям дитини та з того часу дочка знаходиться під її фактичним вихованням, доглядом та на матеріальному утриманні. Зазначає, що відповідач, будучи батьком малолітньої [PERSON] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, не бере ніякої участі в її утриманні та вихованні, не цікавиться її життям, навчанням, розвитком та здоров`ям. Зазначила, що з часу розірвання шлюбу [PERSON] жодного разу не навідав доньку та не поцікавився її життям, не телефонує дитині та не вітає її зі святами. У зв`язку з неналежним утриманням відповідачем дитини, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 4000 грн. щомісяця. При цьому зазначила, що відповідач є особою працездатного віку, має добрий стан здоров`я, інших утриманців не має, офіційно не працює, але отримує заробіток у зв`язку з тим, що займається підсобними та ремонтними роботами в приватних осіб. Одночасно, у зв`язку з ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої доньки, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] . Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 17.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву, зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області, надіслати суду пояснення щодо позову. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався. 05.05.2023 на адресу суду надійшло пояснення органу опіки і піклування щодо позову. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, допитавши свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному об`ємі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, та просить позов задоволити. Пояснила, що з 02.07.2013 перебувала в шлюбі з відповідачем, в якому [INFO] в них народилася донька [PERSON] . Вказує, що після розірвання шлюбу відповідач перестав цікавитися життям та здоров`ям дитини, її вихованням, навчанням та утриманням не займався та на даний час не займається. Вказала, що вона перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною вона не чинить. Зазначила, що їй відомо про те, що на даний час [PERSON] може знаходитись за межами України та проходити курс лікування від наркотичної залежності і близько року тому вона з ним спілкувалася в телефонному режимі, тоді відповідач повідомив, що буде допомагати дитині. Пояснила, що рік тому і орієнтовно в кінці літа - на початку осені [PERSON] надіслав на утримання дитини по 100 доларів США. Крім того вказала, що востаннє відповідач телефонував 16.10.2022 та спілкувався з дочкою. Представник органу опіки і піклування в судовому засіданні висновок органу опіки і піклування виконавчого комітету Острозької міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] підтримала. Вказала, що до органу опіки і піклування Острозької міської ради найшло звернення [PERSON] про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Вивчивши ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків та інші обставини, що мають істотне значення, орган опіки і піклування вирішив доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Водночас, зазначила, що запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини, яке проводилось перед засіданням органу опіки і піклування з приводу заяви [PERSON] щодо позбавлення батьківських прав, надсилалось [PERSON] за адресою його проживання в м.Острог, однак він його не отримав. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи та ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. З досліджених в судовому засіданні в письмових доказів судом встановлено наступні обставини. Відповідно до рішення Острозького районного суду Рівненської області від 03.06.2020 позивачка та відповідач з 02.07.2013 перебували у шлюбі та [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 03.06.2020 шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17.04.2015 вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] (актовий запис №247) і її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Факт проживання малолітньої [PERSON] з матір`ю підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою виконавчим комітетом Острозької міської ради Рівненської області №947/01-17-22 від 12.12.2022. З характеристики навчального закладу щодо учениці [PERSON] вбачається, що вона з 01.09.2021 навчається в Острозькому ліцеї №2, постійний контроль за навчанням та вихованням дитини є лише зі сторони матері, за період навчання [PERSON] в начальному закладі батько не приходив жодного разу. З висновку органу опіки та піклування Острозької міської ради Рівненської області вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При прийнятті даного висновку орган опіки та піклування виходив з того, що [PERSON] не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її здоров`ям, навчанням, не вітає зі святами, не намагається зустрітися з дитиною, матеріально не допомагає. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.180 СК України, обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках. У відповідності до ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з яким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. В судовому засіданні встановлено, що на даний час [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачкою. Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з вимогами ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо утримання дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5, 6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків - визначений законодавчо прожитковий мінімум встановлюється законом про бюджет кожного року. Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні. Отже, мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років, якою є [PERSON] на даний час становить 1416,50 грн. Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що сторони повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму на дітей, а також беручи до уваги, що на даний час позивачка не працює, оскільки доглядає дочку і сина, яким не виповнилося трьох років, отримує допомогу на дітей, які виховуються у багатодітній сім`ї, на її утриманні перебуває троє малолітніх дітей, відповідно, її коштів не достатньо для надання належного утримання дитини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідача на утримання [PERSON] в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. В судовому засіданні встановлено, що будучи батьком неповнолітньої [PERSON] , відповідач її належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити. При цьому суд виходить з того, що відповідач доказів про те, що він належним чином займається утриманням дитини не надав. Оскільки загальний розмір утримання дочки від відповідача є меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, то суд приходить до висновку, що відповідач не бере належної участі в утриманні дитини. Оскільки відповідач, будучи батьком [PERSON] , на даний час її належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, то з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати на утримання дитини, суд виходить з того, що відповідачем не надано жодного доказу того, що він надає утримання дитині та з того, що відповідач не заперечив наявності у нього можливості утримувати дитину. Окрім того, судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, наявність у позивачки інших утриманців, а також відсутність у відповідача інших утриманців. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дитини, суд також бере до уваги, що розмір аліментів, які пропонує стягувати позивачка, є завищеним, оскільки такий розмір аліментів не обґрунтований відповідними доказами. В судовому засіданні встановлено, що будучи батьком дитини, відповідач свою дочку належним чином не утримує, хоча зобов`язаний це робити, а тому з нього на користь позивачки необхідно стягнути аліменти. При цьому судом береться до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини та сторін, а також те, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Одночасно суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 04.04.2023, а тому, за правилами ст.191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави слід стягнути судові витрати по справі. Частиною першою статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає фактично в одному подвір`ї з позивачкою та їй відомо, що [PERSON] , який є батьком малолітньої [PERSON] , не піклується про дитину і не приймає участі у її вихованні. Вказала, що відповідача вона не бачила близько 4 років та такого, щоб йому чинили перешкоди в спілкуванні з дитиною їй не відомо. Зазначила, що їй не відомо і про те, чи спілкується відповідач з дитиною в телефонному режимі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] . Їй відомо про те, що у відповідача з позивачкою є спільна дитина. Зазначила, що востаннє [PERSON] приходив навідувати дитину близько 4 років тому. Пояснила, що вихованням [PERSON] займається мати дитини. Вказала, що [PERSON] казала їй про те, що протягом останніх 2 років [PERSON] телефонував десь 3 рази. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.16 постанови №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08.04.2020 у справі №645/731/18, від 29.01.2020 у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17. Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено. Вирішуючи спір, суд виходить і з того, що відповідач проживає на значній відстані від місця проживання своєї дочки, що в умовах воєнного стану є перешкодою для частого відвідування ним дочки. В той же час, з пояснень позивачки в судовому засіданні встановлено, що близько року тому відповідач спілкувався з дитиною в телефонному режимі, декілька разів надсилав кошти на утримання дитини, що на думку суду вказує на те, що відповідач не самоусунувся від участі в вихованні дочки. Водночас, на думку суду, відповідач має приймати більшу участь в вихованні та утриманні своєї дитини. При цьому суд зазначає, що лише самого висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення факту неналежного виконання батьком свого обов`язку щодо виховання дитини, згідно із положеннями діючого в Україні сімейного законодавства, є недостатнім для позбавлення особи батьківських прав. При цьому, суд враховує, що поза увагою органу опіки та піклування, при вирішенні цього питання, залишились факти надання відповідачем коштів на утримання дитини та його спілкування з дочкою, хоч і в телефонному режимі, про що повідомила суд позивачка. Водночас, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не отримав запрошення на засідання комісії з питань захисту прав дитини, а отже не міг дати свої обгрунтовані пояснення з питання щодо позбавлення його батьківських прав щодо мамолітньої дочки. У зв`язку з цим, на підставі ч.6 ст.19 СК України, суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо можливості позбавлення батьківських прав відповідача стосовно його малолітньої дочки, як таким, що є недостатньо обгрунтованим та передчасним. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача. Під час розгляду справи не знайшли підтвердження беззаперечними доказами винна поведінка та свідоме нехтування батьківськими обов`язками [PERSON] , які б свідчили про його свідоме ухилення від утримання та виховання дитини і, як наслідок, необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав відповідно до ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки. Судом не встановлено злісного небажання відповідача виконувати свої обов`язки по вихованню дочки. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України ).Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Доказів систематичності невиконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків та притягнення його у зв`язку з цим до адміністративної відповідальності суду не надано. Матеріальний стан відповідача сам по собі не може бути пріоритетною підставою для позбавлення його батьківських прав з урахуванням обставин прояву відповідачем ініціативи та бажання спілкуватися із дочкою, брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці (справа "Хант проти України" від 07.12.2006). Позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне і сімейне життя. На думку суду, у розглядуваній ситуації таке втручання не є виправданим і пропорційним, оскільки матеріали справи не свідчать про умисне невиконання відповідачем своїх обов`язків, зокрема стосовно участі у вихованні дитини. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків щодо виховання. Необхідно також установити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Для виявлення таких обставин суд ретельно перевірив докази, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, та вважає що, позбавлення батьківських прав є крайньою мірою відповідальності, тому суд застосовує її тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультативними. Суду не було надано доказів того, що відповідач жорстоко поводився з дитиною, перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію. Водночас, суд враховує, що в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки з належного утримання та виховання своєї дочки. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дитини, для виховання якої необхідна участь батька, суд дійшов висновку про відсутність на даний час виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав задоволенню не підлягають та вважає необхідним попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дочки [PERSON] та покласти на орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Острозької міської ради Рівненської області контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. На підставі ст.164, 166, 180-183, 191, 196 СК України,

Outcome: partial