Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

02.04.2019 року позивач [PERSON] , уточнивши позовні вимоги, звернулась до Київського районного суду м.Одеси із позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , третя особа [PERSON] , в якому просить встановити факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] , померлою [INFO] , на протязі п`яти років терміном 2012-2018 років та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої становить 42,5 кв.м, житлова 18,4 кв.м. В обґрунтування позовної заяви, позивачка посилається на те, що на протязі 40 років була знайома з померлою [PERSON] , а з 2012 року проживала разом з [PERSON] , мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство. На протязі останніх 8 років свого життя [PERSON] хворіла на артроз, їй було важко пересуватися. Враховуючи наявність у [PERSON] тяжкої хвороби, її неспроможність вести господарство та проживати самостійно, забезпечуючи свої життєві потреби, також за її згодою, [PERSON] взяла на себе основний тягар життєвих турбот, а саме: вирішувати питання лікування [PERSON] , надання їй медичної допомоги, купувати ліки та медпрепарати, сплачувати комунальні послуги, усе за свої кошти, купувати харчі, займатися пранням, прибиранням житла та інше. Позивачка [PERSON] посилається на те, що постійно знаходилась у квартирі [PERSON] , перевезла туди деякі свої меблі, одяг, посуд. Влаштувалась працювати прибиральницею у ЖКС, до якого відноситься будинок 90«а» , це давало заробіток та змогу знаходиться поблизу місця фактичного проживання. Також, позивачка посилається на те, що за власні кошти здійснила поховання [PERSON] . Крім того продовжує мешкати у квартирі, яка належала померлій [PERSON] та сплачує комунальні платежі. На підставі викладеного, позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2019 року справу за вказаним позовом було розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2019 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 14.05.2019 року клопотання [PERSON] задоволено та витребувано від Київської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 307/2018, заведену після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ./а.с.72,т.1/ 10.08.2019 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Адабаш С.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, яким просили повністю відмовити у задоволенні позову. 18.09.2019 року від представника позивача [PERSON] адвоката Біла Ж.Г. до суду надійшла відповідь на відзив. 17.09.2019 року [PERSON] подала Київському районному суду м.Одеси уточнену позовну заяву до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом./а.с.131,т.1/ Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 05.11.2019 року у задоволенні клопотання адвоката Біла Ж.Г. про об`єднання цивільних справ в одне провадження -цивільну справу № 520/7099/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та цивільну справу № 947/22756/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, яка знаходилась у провадженні іншого судді, - було відмовлено, заяву адвоката Адабаш С.А. про зупинення провадження до набрання законної сили судового рішення по цивільній справі № 947/22756/19 по справі було задоволено./а.с.176,т.1/ Постановою Одеського апеляційного суду від 28.02.2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 05.11.2019 року про зупинення провадження по справі залишено без змін. Постановою Одеського апеляційного суду м.Одеси від 19.11.2020 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2020 року по цивільній справі № 947/22756/19 (головуючий по справі [PERSON] ), яким встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , який доводився померлій [INFO] , двоюрідним братом, залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 11.02.2022 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 04 лютого 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 листопада 2020 року залишено без змін. 02.12.2020 року до Київського районного суду м.Одеси від представника позивача адвоката Біла Ж.Г. надійшла заява, якою представник просила поновити провадження по справі та накласти арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] . Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2020 року провадження по справі було поновлено. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову було задоволено частково, шляхом заборони Київській державній нотаріальній контори у м.Одесі видавати спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] /а.с.235,т.1/ 04.12.2020 року відповідачем [PERSON] було заявлено відвід головуючому по справі судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 21.12.2020 року у задоволенні заяви про відвід головуючому по справі судді Гниличенко М.В. було відмовлено. 21.12.2020 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Адабаш С.А. було подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 02.12.2020 року про забезпечення позову. Постановою Одеського апеляційного суду від 13.05.2021 року апеляційну скаргу адвоката Адабаш С.А. відхилено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2020 року про забезпечення позову - залишено без змін. 10.06.2021 року до суду від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява про встановлення факту проживання однією сім`єю та відзив на первісну позовну заяву. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 13.07.2021 року клопотання відповідача [PERSON] про прийняття зустрічного позову та відзиву на позов було залишено без розгляду./а.с.141,т.2/ Відповідачем [PERSON] на вказану ухвалу суду було подано апеляційну скаргу. Постановою Одеського апеляційного суду від 22.11.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 13.07.2021 року скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 11.01.2023 року цивільну справу було повернуто до Київського районного суду м.Одеси та призначено до розгляду по суті. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 02.03.2023 року було прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та об`єднано з первісним позовом [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом./а.с.29,т.3/ Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Біла Ж.Г. у судове засідання з`явились, підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити у повному обсязі, у зустрічному позові просили відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бессараба П.А. до судового засідання з`явились, зустрічні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, у первісному позові просили відмовити. Відповідач [PERSON] та його представник Адабаш С.А. до судового засідання з`явились, просили відмовити у первісному та зустрічному позовах у повному обсязі. Третя особа - [PERSON] до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали даної справи, частково матеріали цивільної справи № 947/22756/19 та матеріали спадкової справи, заслухавши учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Із роз`яснень, які містяться в п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року вбачається, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців. В пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до дня його смерті. В постанові Верховного Суду України від 07.02.2018 року по справі № 127/1765/16-ц зазначено, що обов`язковою умовою для визнання особи членом сім`ї спадкодавця, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільного господарства, спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже, закон вимагає існування всіх вище перелічених обставин одночасно, які відповідно до положень ст.ст.77-80 ЦПК України, мають бути підтверджено належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що, 23.07.1996 року [PERSON] уклала договір міни нерухомого майна № 96/0931, за умовами якого вона прийняла квартиру [ADDRESS] , загальна площа якої становить 42,5 кв.м, житлова 18,4 кв.м.Зазначений договір міни нерухомого майна №96/0931 від 23.07.1996 року був посвідчений на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», який рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 18 квітня 2007 року, справа № 2-2932/2007, було визнано дійсним/а.с.15,т.1/. Таким чином, [PERSON] , [INFO] , на праві власності належала вищевказана однокімнатна квартира, в якої вона проживала та була зареєстрована з 01.11.1996 року по день смерті./а.с.12,т.1/ [INFO] [PERSON] померла, що вбачається із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.02.2018 року, актовий запис № 2072/ а.с.7,т.1/. Відповідно довідки про причину смерті від [INFO] [PERSON] померла у віці 82 роки та встановлено хвороби - хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротична хвороба серця./а.с.6,т.1/ Витрати по похованню [PERSON] здійснила позивач [PERSON] , що підтверджується договором-замовленням на організацію та проведення поховання від 25.02.2018 року, рахунок-фактурою від 26.02.2018 року (а.с.9-11,т.1). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на усе належне померлій на час смерті майно, а саме квартиру [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що у спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , були відсутні спадкоємці першої, другої та третьої черги спадкоємців за законом. Крім того, встановлено, що заповіту на користь інших осіб спадкодавцем не складено. Відповідно змісту до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за параметрами пошуку на ім`я [PERSON] , заповіти та спадкові договори відсутні. (а.с.96,т.1) Також згідно ст.1266 ЦК України передбачено, що двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. У даному випадку відповідач [PERSON] є двоюрідним братом померлої [PERSON] , що встановлено рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.02.2020 року, яке набрало законної сили. Із матеріалів спадкової справи № 307/2018 вбачається, що у встановлений законом шестимісячний строк після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулось 4 особи - позивач [PERSON] , яка на протязі тривалого часу є знайомою спадкодавця, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . /а.с.84/, відповідач [PERSON] , який є похресником спадкодавця, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.74/, відповідач [PERSON] , який є двоюрідним братом спадкодавця, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.83/ та третя особа [PERSON] , який є двоюрідним братом спадкодавця, але 21.08.2018 року в нотаріальному порядку відмовився від прийняття спадщини на користь брата відповідача по справі - [PERSON] /а.с.91,т.1/ Позивачка [PERSON] своєчасно звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] до Третьої Одеської державної нотаріальної контори. Із відповіді державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 26.07.2018 року вбачається, що аналізуючи документи, які були подані [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом ( копії яких долучені до спадкової справи № 307/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] ) з`ясувалось, що у [PERSON] відсутні документи, які є доказом родинних відносин з [PERSON] /а.с.109,т.1/ Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В даному випадку обставиною, яка перешкоджала державному нотаріусу видати свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] була відсутність у позивача [PERSON] документів, які є доказом, родинних відносин з померлою [PERSON] . Заповіту на користь [PERSON] спадкодавцем складено не було. Тому, [PERSON] була змушена звернутись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю на протязі п`яти років у період 2012-2018р.р. та визнання права власності в порядку спадкування за законом. На підтвердження обставин спільного проживання позивачем [PERSON] були надані наступні документи - копії договору-замовлення на організацію та проведення поховання від 25.02.2018 року, рахунок-фактура від 26.02.2018 року, де замовником є [PERSON] ; колективна заява сусідів від 10.12.2018 року, посвідчена начальником ЖЕУ-3 О.В.Боценюк - 27.03.2019 року; довідка адміністрації дільниці № 3 КП ЖКС «Чорноморський» від 11.12.2018 року; прохання мешканців будинку 90А ; відео зі сімейних свят, та заслухано пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу спадкоємців за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Усі свідки допитані у судовому засіданні з боку позивача підтвердили добрі, довготривалі відносини між [PERSON] та [PERSON] , зокрема свідки акцентували увагу суду саме на той факт, що остання влаштувалась консьєржем в будинок, де проживала [PERSON] , щоб бути рядом з [PERSON] та мати додатковий дохід з метою допомоги у побуті, купівлі ліків, продуктів харчування, разом навідувати церкву, [PERSON] під час хвороби проживала разом з [PERSON] , здійснювала догляд та за власні кошти здійснила поховання [PERSON] . Однак, судом встановлено, що [PERSON] на 17 років була старша за [PERSON] , за характером була строга та мала свою власну думку, відносини між ними мали характер підлеглості, ознаки притаманні сім`ї відсутні, [PERSON] рідко зверталась до медичних установ та не потребувала стороннього догляду, фактично стан здоров`я погіршився у 2017 році, та критичними виявились останні місяці, навіть тижні до смерті, [INFO] . Зокрема, позивачем було надано оригінали медичної картки [PERSON] , які було досліджено судом, з якої вбачається, що фактично з 2007 року по вересень 2017 року, відсутні будь-які записи щодо звернення [PERSON] до лікарів, остання дата заповнення картки має запис лікаря - 20.09.2017 року, де вказано діагноз - кардіосклероз серця, трофічні виразки нижніх кінцівок, артеріальний тиск 130/90 та запис лікаря 12.02.2018 року, з таким же діагнозом - скарги на біль в нижніх кінцівках ніг, слабкість, біль в області серця, від госпіталізації хвора відмовилась./а.с.84-93,т.3/ Тобто, позивачем не надано належних доказів, що [PERSON] за своїм станом здоров`я потребувала постійного стороннього догляду на протязі тривалого часу, не була особою з інвалідністю, не була обмежена в русі чи стан її здоров`я був такий, що унеможливлював її самостійного обслуговування, окрім останніх двох тижнів перед смертю. Вказаний факт підтвердили і свідки, пояснивши що [PERSON] до останнього сама ходила до церкви, вона тяжко пересувалась, у зв`язку х хворобою ніг, іноді з палицею, але не була лежача хвора. Крім того, суд критично відноситься до доказів, які є в матеріалах справи, оскільки є розбіжності в датах, виправлення в проханні, зокрема проаналізував наступні документи - колективну заяву сусідів від 10.12.2018 року, посвідчену начальником ЖЕУ-3 О.В.Боценюк 27.03.2019 року/а.с.17,т.1/; довідку адміністрації дільниці № 3 КП ЖКС «Чорноморський» від 11.12.2018 року/а.с.18,т.1/; прохання мешканців будинку 90А/а.с.20,т.1/, зокрема з яких неможливо чітко встановити період роботи [PERSON] у якості прибиральниці та консьєржки(з 2012,2013,2015 року), є виправлення в проханні з 2014 року на 2012 рік, відсутня дата складання вказаного прохання, та взагалі свідки не змогли пояснити хто складав текст цього прохання та дату його складення, при цьому саму [PERSON] вони у квартирі навідували дуже рідко, обставини життя [PERSON] відомі зі слів позивача, та зі слів [PERSON] , яка не скаржилась на [PERSON] , оскільки остання дійсно їй допомагала. Також, із колективної заяви сусідів за місцем реєстрації позивача вбачається, що [PERSON] з 2011 року в кв. [ADDRESS] не проживає, якщо позивач доказує, що проживала з [PERSON] , то з якого часу невідомо - з 2011,2012,2013,2014р.р., чи останні два тижні перед смертю, позивачем належним чином не доказано, крім того колективну заяву датовано 10.12.2018 роком, а підписано начальником ЖЄУ-3 лише 27.03.2019 року, тобто перед зверненням позивача до суду. Суд зауважує про те, що більшість мешканців, які підписували колективну заяву та прохання, взагалі не було допитано в якості свідків, зокрема заяви про їх виклик до суду не надходило. В матеріалах справи є довідка Адміністрації дільниці № 3 КП ЖКС «Чорноморський» від 11.12.2018 року підписана начальником дільниці № 3 Діхтяр О.В., з якої вбачається, що їм відомо, що [PERSON] з 2012 року працювала на дільниці прибиральницею, та весь час до дня смерті [PERSON] проживала разом з нею, вели спільне господарство, [PERSON] сплачувала комунальні послуги і за допомогою [PERSON] здійснювалась медична допомога [PERSON] , та для надання більшого нагляду за хворою [PERSON] остання для додаткового заробітку влаштувалась консьєржем на будинок [ADDRESS] . Позивачем не було заявлено клопотання про допит у якості свідка начальника дільниці № 3 [PERSON] , який одноособово, без залучення свідчень мешканців будинку, склав довідку та виклав обставини, зробив висновки, не зрозуміло якими фактами це підтверджується та звідки йому відома вказана інформація. В матеріалах справи є відповідь ЖКС «Чорноморський» від 13.06.2019 року, з якої вбачається, що [PERSON] в період з 01.11.2013 року працювала прибиральницею(наказ №108-КП від 01.11.2013 року) та була звільнена за власним бажанням 06.01.2017 року (наказ № 13-КУ від 04.01.2017 року). /а.с.148,т.1/. Є розбіжності у даті роботи прибиральницею - 2012, 2013 рік, крім того ОСМД «Успіх 90а» повідомляє, що [PERSON] працювала консьєржкою у період з 2015р по 2018 р./а.с.155,т.1/, все вищевказане не дозволяє суду зробити висновок щодо дати роботи позивача у будинку, де проживала померла, щодо дати проживання позивача разом з померлою, при цьому свідки пояснили, що позивач, коли працювала цілодобово проживала у приміщенні консьєржки, однак заходила до [PERSON] та допомагала в усіх її проханнях. Крім того, суд звертає увагу на наявність боргів по сплаті комунальних послуг за спірну квартиру, що свідчить про неналежне відношення з боку позивача до оплати комунальних послуг, оскільки саме позивач наполягає на тому, що вона проживала зі спадкодавцем по день смерті, допомагала сплачувати комунальні послуги, залишилась проживати у спірній квартирі та продовжує сплачувати комунальні послуги. В матеріалах справи є копія витягу з «Герц» про те, що станом на грудень 2020 року заборгованість по кв. [ADDRESS] складає 10364,12 грн./а.с.19,т.2/ Також, є довідка КП «Теплопостачання», що борг станом на 01.06.2021 року по кв. [ADDRESS] складає 20803,49 грн. та рахунок-повідомлення за послуги ЖКП станом на 06.06.2021 року про те, що борг складає 9853,70 грн./а.с.126,127,т.2/. Звертаючись з даним позовом позивачем [PERSON] не надано належних та достовірних доказів про те, що протягом п`яти років (або будь-який тривалий період) вона з померлою проживала однією сім`єю, вела спільне господарство, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг тощо. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, відвідування разом церкви, допомога в придбанні ліків та продуктів харчування, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`є, не вказують на те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні поняттю сім`я. Крім того, суд звертає увагу на той факт, що [PERSON] ніколи не бажала зробити заповіт на користь [PERSON] чи інших осіб, сама позивач підтвердила у судовому засіданні, що між сторонами не велись розмови на вказану тему, окрім того, більшість пояснень зводилось у судовому засіданні до того, що воля [PERSON] була виражена наміром усе належне її майно на день смерті заповісти церкви, але не встигла цього зробити. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] дуже часто приходила до [PERSON] та допомогала її по господарству, прибирала, вони разом ходили до церкви. Однак, сам по собі факт надання позивачем певної допомоги [PERSON] за життя останньої, про що стверджували свідки та згодом понесення витрат на поховання, не свідчать про спільне проживання однією сім`єю, наявність спільного побуту та взаємних прав і обов`язків, не підтверджує факт наявності між ними відносин, притаманних сім`ї, а тому не є правовою підставою для задоволення позову. Зважаючи на наявність підстав для відмови у задоволенні основного позову щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, необхідно відмовити у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом. Що стосується вимог зустрічного позову [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю, суд зазначає наступне. Звертаючись з даним позовом позивачем [PERSON] не надано належних та достовірних доказів про те, що протягом останніх п`яти років до смерті він з померлою [PERSON] вели спільне господарство, що у них був спільний бюджет, що вони разом здійснювали покупки, утримували житло, сплачували вартість отриманих комунальних послуг тощо. Позивач [PERSON] у судовому засіданні не пояснив в чому полягали взаємні права та обов`язки між ним та [PERSON] , також не надав пояснень та належних доказів щодо реальності сімейних відносин між померлою [PERSON] та ним у період 2013-2018 роки. Судом встановлено, що [PERSON] є похресником померлої [PERSON] , що саме [PERSON] , після продажу його спадкового майна за адресою: [ADDRESS] та поділу грошей між спадкоємцями, запропонувала йому переїхати проживати до неї та не заперечувала проти його реєстрації в квартирі. Тому, [PERSON] , який фактично залишився без житла, у червні 2012 року переїхав разом з дружиною та дитиною до квартири [PERSON] , та з 27.07.2012 року він зареєструвався по кв. [ADDRESS] . Суд приймає до уваги пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які підтвердили, що дійсно влітку 2012 року [PERSON] переїхав з сім`єю проживати в однокімнатну квартиру [PERSON] , свідки допомагали перевозити речі [PERSON] , зокрема холодильник, телевізор, шафу, дивани, розміщення в квартирі було наступне - [PERSON] спав на лоджії, дружина з дитиною у коридорі, а [PERSON] в залі, відносини між ним та [PERSON] були доброзичливі, вони проживали разом однією сім`єю. [PERSON] зазначив, що наприкінці 2013 року відносини між ним та дружиною погіршились, та вона з дитиною переїхала проживати до своїх батьків, [PERSON] залишився проживати разом з [PERSON] , вони мали спільний бюджет та побут, вели спільне господарство, проте умови його роботи у якості охоронця були пов`язані з постійним перебуванням на роботі, терміном по троє діб підряд, або по місяцю був відсутній за місцем реєстрації, та постійно не проживав у квартирі. Зокрема, з кінця 2017 року до середини 2020 року він працював охоронцем на приватному підприємстві, з цілодобовим навантаженням, а у лютому 2018 року заступив на вахту на місяць без вихідних. Тому, [PERSON] не було відомо про хворобу та критичний стан здоров`я [PERSON] у лютому 2018 року, а [PERSON] , знаючи його телефон не сповістила його, та не надала змоги допомогти у лікуванні, а потім і у витратах на поховання. У подальшому, зазначає [PERSON] , замки на дверях квартири було змінено, тому він не міг потрапити до квартири, звертався до поліції, де йому було повідомлено, що між сторонами вбачаються цивільно-правові відносини, тому необхідно звертатись до суду. Судом встановлено, що [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини від 12.04.2018 року, але до суду з окремим позовом не звертався. Із відповіді державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 13.04.2018 року вбачається, що нотаріусом було одержано заяву про прийняття спадщини [PERSON] та запропоновано спадкоємцю особисто з`явитись до нотаріальної контори та надати оригінали та копії документів. Однак, з квітня 2018 року [PERSON] усунувся від збору та пред`явлення документів в нотаріальну контору, не отримував та не здійснював перевірку наявності будь-якої кореспонденції за місцем його реєстрації по спірній квартирі, не цікавився своїми речами в спірній квартирі, не цікавився подальшою долею квартири, не був присутнім та не знав про існування цивільної справи № 947/22756/19 за позовом [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та визнання права на спадкування, також йому не було відомо про існування вказаної цивільної справи, оскільки він не перевіряв наявну кореспонденцію та лише на стадії розгляду вказаної справи по суті, 10.06.2021 року до суду надійшов зустрічний позов [PERSON] про визнання факту проживання однією сім`єю. Допитані у судовому засіданні з боку [PERSON] свідки підтвердили гарні відносини між позивачем та його хрещеною [PERSON] , яка мешкала одна та висловлювала бажання, щоб похресник проживав разом з нею, також вони підтвердили, що після продажу спадкового майна [PERSON] перевіз свої речі до [PERSON] та вони допомогали йому в цьому, але вказані події відбувались у період 2012-2014 років, та більше вони до спірної квартири не заходили та подальші обставини життя [PERSON] їм відомі лише зі слів [PERSON] . Свідок з боку позивача, зокрема [PERSON] зазначила той факт, що [PERSON] просив [PERSON] переоформити на його ім`я спірну квартиру, однак остання відмовилась, тому він припинив з нею проживати та вони взагалі більше ніколи не бачили його в квартирі на протязі тривалого часу, оскільки в квартирі було зареєстровано двоє осіб, [PERSON] не могла оформити субсидію щодо оплати комунальних послуг, тому намагалась виписати [PERSON] з квартири, складала акти, але так і не змогла оформити субсидію по оплаті комунальних послуг. [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що у [PERSON] була можливість залишитися у спірній квартири проживати разом з [PERSON] , приділяти її достатню увагу, турботу, надавати матеріальну допомогу, та отримати квартиру у спадщину, однак він не скористався своїм правом, окрім неї, ні похресник, ні інші родичі померлої допомоги її не надавали. Представник відповідача [PERSON] адвокат Адабаш С.А. у судовому засіданні пояснила, що обидва позови не підлягають задоволенню, фактично ні [PERSON] , ні [PERSON] не мають власного житла, хоча обидва мали відношення до [PERSON] , але сторона позивачів не надала суду належних та допустимих доказів, що вони проживали 5 років до смерті зі спадкодавцем та існували відносини притаманні сім`ї. Сторона позивача [PERSON] намагалась доказати, що [PERSON] хворіла та потребувала постійного стороннього догляду, але проблеми зі здоров`ям виникли лише у 2017 році, [PERSON] мала складний характер, на 17 років була старша за [PERSON] , та остання була як помічниця, але не член сім`ї померлої, відносин «двох сестер» не могло бути, представник відповідача не заперечує, що сторони ходили разом в церков, був спільний інтерес, тривала дружба, наявна була допомога, але це не була сім`я. Також, представник відповідача зазначила, що формально [PERSON] має реєстрацію місця проживання у спірній квартирі, однак сам по собі цей факт не дає право на спадкування, невідомо де проживав [PERSON] останні роки, де працював, що не мав можливості приділяти увагу хрещеної [PERSON] , яка була особою похилого віку та потребувала матеріальної допомоги, чому [PERSON] скаржилась, що не могла оформити субсидії, якщо відносини між ними були сімейні, про що каже [PERSON] , однак ні про хвороби та смерть [PERSON] йому нічого не було відомо, спілкування між ними було відсутнє, тобто будь-яких доказів фактичного проживання на протязі п`яти років не встановлено. Суд заслухавши думку усіх сторін та їх представників, свідків, зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та достовірні докази того, що померла [PERSON] проживала разом з [PERSON] у спірній квартирі та вони мали спільний побут, що [PERSON] приймав участь у сплаті комунальних послуг, цікавився життям [PERSON] , її здоров`ям та потребами, що вони мали взаємні права та обов`язки, та взагалі що між ними існували сімейні відносини на протязі останніх п`яти років до її смерті - [INFO] , доказами по справі не можуть бути лише пояснення свідків, тому зустрічний позов теж не підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 передбачено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт тощо. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Отже наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів. Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що оскільки в судовому засіданні стороною позивача як за первісним так і за зустрічним позовами не надано суду належних доказів в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України щодо спільного проживання сторін по справі у вказаний у позовах період часу, ведення ними спільного господарства, включаючи наявність спільних витрат, спільний бюджет, спільне харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин, тому підстав для встановлення факту проживання сторін по справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2012 року по день смерті [INFO] немає, внаслідок чого в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити у повному обсязі, через недоказаність. Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про залишення первісного та зустрічного позову без задоволення, підстави для стягнення з позивача та відповідача судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України відсутні.

Outcome: dismissed