Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Новомиргородської міської ради Кіровоградської області та [PERSON] в якому просила визнати незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в провадженні Кропивницького апеляційного суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності в порядку спадкування, у якому позивач [PERSON] (тобто в іншій справі) посилається на рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року, яке видано на підставі заяви [PERSON] , яка після смерті своєї матері звернулася до виконавчого комітету Новомиргородської міської ради. Рішенням № 1382 від 25 грудня 2008 року виконком Новомиргородської міської ради оформив право власності на самовільно побудовані господарські будівлі по [ADDRESS] , тамбур розміром 1,40м х 2,88 м та гараж розміром 8,30 м х 4,80, як такі, що побудовані без порушення технічних норм. Вказала, що вона є власником частки житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] . На час звернення до суду з позовом [PERSON] також є власником частки житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , у тому числі власником частини тамбуру та гаражу, оскільки перерахунок ідеальних часток між співвласниками не проводився за відсутністю підстав. Рішення Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року жодним чином не стосується прав та інтересів відповідача [PERSON] , оскільки у резолютивній частині рішення не міститься жодних вказівок або приписів щодо особи [PERSON] . Оскільки на час отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року поділу майна в натурі між співвласниками не було, а гараж, вимощення та огорожа були збудовані самовільно, без відома співвласників, невідомо ким і коли, а вказані гараж - літ. Ж, вимощення - літ. І ІІ та огорожа- №-№3 правильно увійшли до спадкового майна після [PERSON] - матері [PERSON] та [PERSON] - матері [PERSON] [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , на час її життя їй належала частка житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що розташовані по [ADDRESS] . Після смерті всіх співвласників відповідач [PERSON] звернулася до Новомиргородської дільниці ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» із заявою на виготовлення довідки характеристики на спадкове майно для отримання спадщини. В подальшому [PERSON] до БТІ надано рішення виконкому Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року у відповідності до якого було оформлено право власності на самовільні побудовані тамбур та гараж, відповідно збільшено розмір загальної площі на 6,6 кв.м, збільшено житлову площу на 1,5 кв.м по [ADDRESS] . У зв`язку з вказаним [PERSON] . БТІ було видано довідку - характеристику за № 10 від 23 січня 2009 року на вказане домоволодіння у відповідності до якої [PERSON] належала частка, [PERSON] -1/4 частка та [PERSON] - частка домоволодіння з господарсько-побутовими спорудами по [ADDRESS] , до якої були включені вказані гараж і тамбур. У відповідності до інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунок часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України за № 55 від 18 червня 2007 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 6 липня 2007 року № 774/14041, співвласниками вказаного домоволодіння не було фактично проведено поділу, виділу та розрахунку часток домоволодіння по [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 січня 2009 року, після смерті своєї матері [PERSON] , а саме на частку житлового будинку з господарсько- побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] - [PERSON] , яка померла [INFO] , її спадкоємець [PERSON] отримала у БТІ архівну довідку за № 42 від 17 травня 2015 року на домоволодіння [ADDRESS] , в якій зазначені в тому числі і об`єкти нерухомості, які були узаконені померлою [PERSON] , а саме тамбур та гараж, та отримали свідоцтво про право на спадщину за законом 24 березня 2015 року, зареєстрованого у спадковому реєстрі № 303, тобто через 7 років після оформлення у спадщину частини [PERSON] . Так, як перерахунок ідеальних часток між співвласниками домоволодіння не проводився, [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті своєї матері на частку житлового будинку зі спорудами, зокрема і тамбуром та гаражем. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.03.2015 року [PERSON] набула право власності на 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] . В подальшому [PERSON] у відповідності до нотаріально посвідченого Договору купівлі-продажу від 2 серпня 2016 року продала належну їй частину будинку зі спорудами [PERSON] . Зазначила, що оскільки на час отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину поділу в натурі між співвласниками за їх життя не було, а доказів того, що гараж, вимощення та огорожа були збудовані за згодою всіх співвласників, і ким зі співвласників, вказані гараж, вимощення та огорожа правильно увійшли до спадкового майна після смерті матері [PERSON] . Вказала, що вона своїми власними коштами відбудувала частину будинку з фундаменту, якою користувалася [PERSON] та включила до спадкової майна для розподілу. Відповідно до рішення № 52 Новомиргородської міської ради від 20 лютого 1981 року - [PERSON] узаконила самовільне будівництво сараю на власній присадибній ділянці по [ADDRESS] . У рішенні виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1385 від 25 грудня 2008 року вказано тільки те, що спірний гараж побудований без порушень, а ким саме і в якому році не зазначено, тому він не ввійшов до спадкового майна. Правовстановлюючих документів на гараж, на момент оформлення права власності у [PERSON] не існувало. Крім того, рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 видане 25 грудня 2008 року, тоді як з заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулась до нотаріальної контори 1 квітня 2008 року, що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини за № 421 від 1 квітня 2008 року прийнятою Новомиргородською нотаріальною конторою у спадковій справі № 177/08, тобто заява подана раніше, ніж узаконено виконкомом Новомиргородської міської ради. Зазначила що підставами для визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року є : - заява на узаконення тамбура та гаража подана до міської ради одноособово, без відома всіх співвласників та після смерті спадкодавця - [PERSON] , померлої [INFO] , [PERSON] , померла [INFO] за життя яких проводилися самовільні забудови та перепланування, без будь яких документів, що [PERSON] чи [PERSON] є забудовником гаражу чи тамбуру; - рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року прийнято без участі та відома спадкоємців [PERSON] та [PERSON] ; - рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року є ненормативним актом одноразового застосування , який виконаний - узаконено самовільне будівництво співвласників як приналежне майно будинку спільної часткової власності; - зміни в технічному паспорті Новомиргородським БТІ були зроблені як і складений акт дотримання чинного законодавства в галузі будівництва 23 грудня 2008 року, а рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 винесено 25 грудня 2008 року, тобто спочатку були проведені зміни в технічному паспорті БТІ, а потім наданий на це дозвіл у рішенні виконавчого комітету Новомиргородської міської ради; - на момент заяви до виконкому міської ради та прийняття ним рішення № 1382 від 25 грудня 2008 року [PERSON] не мала свідоцтва про право на спадщину яке було видано їй лише 24 січня 2009 року, тобто не було законних підстав для прийняття заяви та винесення рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року, так як [PERSON] на той час не була співвласником майна будинку за адресою [ADDRESS] ; - у рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року узаконено самовільно збудовані гараж та тамбур збільшення житлової площі посилаючись на п. 10б ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» побудувала на власній земельній ділянці але присадибна земельна ділянка не приватизована і ніколи не встановлювався порядок користування нею, тобто знаходиться в спільному користуванні; - на самовільно збудований гараж, тамбур відсутні будь-які документи, що посвідчують, що саме [PERSON] є забудовником споруд, а лише факт перевірки дотримання чинного законодавства від 23 грудня 2008 року, що будівництво проведене без порушення технічних норм забудови, а підтвердження ким і коли немає. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] вважає, що доводи позивача не підтверджуються належними, допустимими та достовірними доказами, та в деякій мірі є абсурдними, оскільки вона намагається довести, що померлі люди могли приймати участь у будівництві гаражу, а спадкоємці мають право приймати, як спадщину спадкове майно, якого на час відкриття спадщини взагалі не існувало та зазначила що: - [PERSON] помер [INFO] , а гараж, огорожа і вимощення, побудувала мати [PERSON] - [PERSON] , а тому [PERSON] не міг бути співвласником гаража та інших спору. [PERSON] не могла прийняти неіснуючий гараж та інші споруди, як спадщину, а потім продати їх [PERSON] . Зазначене підтверджується договорами купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року № 1141 та № 1143, а також технічним паспортом на будинок від 10 липня 2014 року, виданого БТІ на замовлення [PERSON] ; - [PERSON] не могла прийняти від померлої матері таке спадкове майно, як гараж, огорожа і вимощення, оскільки її мати не була власником або співвласником цього майна; - гараж та інші споруди побудувала [PERSON] (мати [PERSON] ) в 2000-2002 роках на присадибній земельній ділянці якою вона користувалася, а не на присадибній ділянці, яка була передана у власність та виділена в натурі [PERSON] ; - вважає наступні правовстановлюючі документи: свідоцтво про право на спадщину за законом отримане [PERSON] після смерті матері [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом, отримане [PERSON] після смерті батька [PERSON] та договір купівлі-продажу від 2 серпня 2016 року (продавець [PERSON] , покупець [PERSON] ) на який позивач посилається в позовній заяві - завідомо неправдивими (фіктивними), а тому недопустимими доказами; - [PERSON] та [PERSON] не могли придбати частину гаража за договорами купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року, оскільки експертним висновком за липень 2006 року та свідоцтвом про право на спадщину за заповітом виданого [PERSON] після смерті [PERSON] (колишнього співвласника будинку) 7 травня 2001 року у спадковій справі № 761/00/ не підтверджується наявність гаража, огорожі, вимощення на присадибній земельній ділянці домоволодіння по [ADDRESS] ; - в довідці - характеристиці БТІ № 10 від 23 січня 2009 року вказані лише прибудинкові споруди, які виявлені на момент обстеження домоволодіння, без зазначення кому вони належать. Крім того, в листі БТІ № 29 від 5 червня 2019 року гараж узаконено та визнано право власності рішенням виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1382 за померлою [PERSON] ; - в даних правовідносинах необхідно керуватися статтею 357 ЦКК України, а не Наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55 та іншими підзаконними нормативними актами; - частина будинку в якій проживала [PERSON] та прибудинкові споруди не існували з 2006 року. [PERSON] на протязі тривалого часу не проводила поточні ремонти по підтриманню цієї частини будинку та прибудинкових споруд в належному стані , чим довела частину будинку до аварійного стану непридатного для проживання, а прибудинкові пристрої були частково або повністю зруйновані. Взамін непридатної для проживання частини будинку та прибудинкових пристроїв, [PERSON] отримала державну квартиру [ADDRESS] ; - відповідно до матеріалів справи, більше 30 років вказаний житловий будинок був добровільно розділений в натурі між співвласниками і кожен використовував свою частку; - в позовній заяві зазначено 7 (сім) пунктів, як підстав для скасування рішення Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року, але в жодному пункті позивачем не вказані нормативно-правові акти, які порушені при прийняті вказаного рішення. У відповіді на відзив представник позивача зазначила, що поданий стороною відповідача [PERSON] відзив не містить заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права. Крім того, у відповідача [PERSON] відсутні докази, що спірний гараж було побудовано у 2000 році, а не раніше, а доводи викладені у відзиві щодо будівництва гаража її матір`ю [PERSON] у 2000-2002 роках - відсутні. Також запереченнями відповідача [PERSON] не спростовуються доводи відносно того, що рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 видане 25 грудня 2008 року, тоді як з заявою про прийняття спадщини [PERSON] звернулась до нотаріальної контори 1 квітня 2008 року, що підтверджується копією заяви про прийняття спадщини за № 421 від 1 квітня 2008 року прийнятою Новомиргородською державною нотаріальною конторою у спадковій справі № 177/08, тобто заява подана раніше ніж узаконено виконкомом Новомиргородської міської ради. Доводи відповідача [PERSON] , викладені у відзиві на позов щодо того, що свідоцтво про право на спадщину, видане на ім`я [PERSON] є завідомо неправдивим - не відповідає дійсності, оскільки рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 6 вересня 2019 року та постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 грудня 2019 року у цивільній справі № 395/332/19 відмовлено позивачу [PERSON] у задоволені позовних вимог щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 24 березня 2015 року [PERSON] . Також запереченнями відповідача не спростовуються доводи позивача, що рішення Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року жодним чином не стосується прав та інтересів відповідача [PERSON] , оскільки у резолютивній частині рішення не міститься жодних вказівок або приписів щодо особи [PERSON] . Крім того, запереченнями викладеними у відзиві відповідача, не спростовуються докази позивача, що рішення Виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року, яке є ненормативним актом одноразового застосування, фактично шляхом оформлення у встановленому законом порядку правовстановлюючих документів на об`єкт нерухомості, видачею обом співвласникам свідоцтв про право на спадщину за законом - вичерпало свою дію. Відповідно до заяви голови Новомиргородської міської ради Кіровоградської області І. Забажана, останній просив відмовити у задоволені позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1382 - є актом індивідуальної дії, який вичерпав свою юридичну силу після його реалізації, а саме після одержання відповідачем [PERSON] документів, що посвідчують належне їй право власності та подальшої його державної реєстрації відповідно до встановленого законом порядку. Посилаючись на постанову Верховного суду України від 11 листопада 2014 року в адміністративній справі № 21-405а14 зазначив, що позов предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом його виконання. Його скасування не породжує наслідків для власників майна, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння майном і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. Таким чином, після оформлення права власності на майно позивачем та відповідачем - між сторонами виник спір про право, а відтак - сторона, яка вважає себе власником спірного майна має захищати свої права у спосіб передбачений статтями 387, 392, 1212 ЦК України, а не шляхом визнання незаконним та скасування вже виконаного (реалізованого) рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 року № 1382 «Про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд по [ADDRESS] ». Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник позивача адвокат Позненко Ю.В. просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник Запорожець М.Ф. в судовому засіданні просили відмовити повністю в задоволенні позову. Представник відповідача Новомиргородської міської ради в судові засідання не з`явився, відповідно до наданих на адресу суду заяв просив відмовити в задоволені позову та розглядати справу за його відсутності. Заслухавши учасників справи, дослідивши докази по справі в їх сукупності, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, суд приходить до наступного висновку. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частиною 1 статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Відповідно до вимог стаття 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року «Про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд по [ADDRESS] », обговоривши заяву [PERSON] про оформлення права власності на самовільне будівництво господарських споруд померлою [PERSON] на власній присадибній ділянці на [ADDRESS] та враховуючи Акт перевірки дотримання вимог чинного законодавства в галузі будівництва від 23 грудня 2008 року та згідно п.(10)б статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет міської ради вирішив: 1. Оформити право власності на самовільно побудовані: - тамбур розміром 1,40м х 2,88м; - гараж розміром 8,30 х 4,80м та збільшення загальної площі на 6,6 кв метрів, збільшення житлової площі на 1,5 кв метрів по [ADDRESS] , без порушення технічних норм забудови. 2. Новомиргородському бюро технічної інвентаризації провести відповідні зміни в технічному паспорті даного домоволодіння (том 1, а.с. 12). На підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 1980 року [PERSON] та [PERSON] придбали по частині будинку з надвірними будівлями на [ADDRESS] , розташованого на земельній ділянці площею 1312,3 кв. м, який складається з одноповерхового дерев?яномазаного жилого будинку, облицьованого цеглою, загальною площею 108,8 кв. м, та надвірних будівель: сарай під літ. «Г», погріб під літ. «В», вбиральня під літ. «У» (том 1, а.с. 59,60). Рішенням сесії Новомиргородської міської ради № 470 від 12 жовтня 2000 року «Про надання земельної ділянки [PERSON] », вирішено: передати у приватну власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,0753 га по [ADDRESS] , для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (том 1, а.с. 94). Згідно з рішенням сесії Новомиргородської міської ради № 149 від 17 серпня 2006 року «Про постановку на квартирний облік при Новомиргородскій міській раді гр. [PERSON] », виконавчий комітет міської ради вирішив: акт візуального обстеження частини житлового будинку [ADDRESS] від 17 липня 2006 року про визнання частини будинку аварійною і непридатною для проживання в зв`язку з без господарським утриманням -прийняти до відому. Відмовити [PERSON] в прийняті на квартирний облік при Новомиргородській міській раді для поліпшення житлових умов, так як заявниця практично проживає у своєї доньки по [ADDRESS] , житлова площа за даними БТІ складається із трьох житлових кімнат площею 37,9 кв. метрів, на якій проживає три особи (том 1, а.с.97). Відповідно до експертного висновку про технічний стан будівлі, розташованої на [ADDRESS] , зробленого Проектно-вишукувальним інститутом «Кіровоградагропроект» у 2006 році, по комплексному стану конструктивних елементів будівля під літ. «А» на момент обстеження знаходилася в аварійному стані, подальша експлуатація будівлі житлового будинку неможлива. Обстежена будівля не підлягає ремонту так як затрати на її ремонт перевищують витрати на будівництво нового аналогічного будинку. Будівлі господарського призначення під літ. «Б», «В», «Г», «Д», «Е», «У» на момент обстеження знаходилися у напівзруйнованому або повністю зруйнованому стані і не підлягають ремонту (том 1, а.с. 98-100). Постановою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 травня 2007 року у адміністративній справі за позовом [PERSON] до виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області про скасування рішення про відмову у постановці на квартирний облік та зобов?язання поставити на квартирний облік та надати житло, скасовано рішення виконкому Новомиргородської міської ради Кіровоградської області від 17 серпня 2006 року № 149 та зобов?язано виконком Новомиргородської міської ради Кіровоградської області вчинити дії щодо постановки на квартирний облік та надання житла [PERSON] (том №1, а.с. 102-104). Згідно з рішенням виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 547 від 24 травня 2007 року «Про постановку гр. [PERSON] на квартирний облік при Новомиргородській міській раді», виконавчий комітет міської ради вирішив: поставити на квартирний облік при Новомиргородській міській раді, за № 147, сім`ю гр. [PERSON] в складі 2-х осіб- заявника [PERSON] та онука [PERSON] для отримання житла позачергово, як така, що потребує житлової площі, відповідно до рішення Новомиргородського районного суду від 4 травня 2007 року, особова справа № 613 (том 1, а.с. 105). Відповідно до рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 884 від 26 грудня 2007 року «Про надання житла гр. [PERSON] » виконавчий комітет вирішив: вивести квартиру [ADDRESS] із розряду службових. Надати квартиру [ADDRESS] [PERSON] , яка перебуває на обліку на позачергове отримання житла, згідно рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 547 від 24 травня 2007 року, як така, що потребує житлової плоші. Видати ордер на отримання житла на ім`я [PERSON] (том 1, а.с.106). Новомиргорордською дільницею ОКП Кіровоградське ООБТІ на заяву [PERSON] повідомлено наступне: гараж (8,30 х 4,30 м), було узаконено та визнано право власності рішенням виконкому Новомиргородської міської ради від 25 грудня 2008 р. №1382 за померлою [PERSON] . Після узаконення самовільного будівництва змінилися частки. Після проведення перерахунку часток попередні правовстановлюючі документи гасяться та видаються свідоцтва про право власності на нові частки. Заяв на перерахунок часток до БТІ не надходило, перерахунок часток не виконувався, залишилися правовстановлюючі документи, які не відповідають новим часткам. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку (том 1, а.с. 110). Позивач [PERSON] є співвласником будинку [ADDRESS] , та їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 січня 2009 року у спадковій справі № 177/08 зареєстрованого в реєстрі за № 142, належить частина житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частина - дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літ. Аакркр, розміром житлової площі всього будинку 91,6 кв.м, розміром загальної площі всього будинку - 157,2 кв.м, та господарсько-побутові будівлі: сарай - літ.Б,Д, погріб - літ. В, гараж - літ. Ж, убиральня - літ. У, огорожа - літ. №1-3, замощення - літ. І-ІІ, яку вона прийняла як спадок після смерті [INFO] її матері [PERSON] , що належав померлій на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Новомиргородською державною нотаріальною конторою, Кіровоградської області 7 травня 2001 року за реєстром № 609 на 11/50 частини домоволодіння і зареєстрований в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі під реєстровим № 292/2 (том 1, а.с. 14). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 303, виданого державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О., спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка - [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Житловий будинок, в якому знаходиться вищезазначена частка - дерев`яномазаний, обкладений цеглою, що зазначений на плані літ. Аакркр, розміром загальної площі всього будинку 157,2 кв.м, розміром житлової площі всього будинку - 91,6 кв.м, та господарсько-побутові будівлі : сарай - літ.Б, погріб - літ. В, сарай - літ.Д, гараж - літ. Ж, убиральня - літ. У, огорожа №-№3, вимощення - літ. I II., що належало померлому на 1/8 частку - на підставі Дублікату Договору купівлі - продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 5 червня 2013 року за реєстром № 167, оригінал якого посвідчений Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 26 листопада 1980 року за реєстром № 1141 і на 1/8 частку - на підставі Дублікату Договору купівлі-продажу, виданого Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 5 червня 2013 року за реєстром № 168, оригінал якого посвідчений Новомиргородською державною нотаріальною конторою Кіровоградської області 26 листопада 1980 року за реєстром № 1143 та зареєстровані в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 2 номер запису № 292 (том 1, а.с. 13). 2 серпня 2016 року, [PERSON] передала у власність [PERSON] частку житлового будинку з господарчо-побутовими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належала їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301 (том 1, а.с. 15-17). Рішенням від 21 червня 2022 року в справі № 395/763/19 Маловисківський районний суд Кіровоградської області задовольнив позов [PERSON] . Визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом видане державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським В.О. 24 березня 2015 року за реєстровим номером 301 спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно її батька [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою від 12 жовтня 2022 року Кропивницький апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу [PERSON] , рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року - без змін. Відповідно до Постанови Верховного суду від 25 травня 2023 року в справі № 395/763/19 (провадження № 61-12025св22) касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 21 червня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року залишено без змін (том 3, а.с. 208-215). Рішенням від 16 січня 2023 року в справі № 395 /332/19 Маловисківський районний суд Кіровоградської області задовольнив позов [PERSON] . Визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАМ № 592811, видане 24 березня 2015 року державним нотаріусом Новомиргородської державної нотаріальної контори Заліпським Віктором Олексійовичем спадкоємцю [PERSON] на спадкове майно після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] , зареєстрованого в реєстрі за № 303, спадкова справа № 266-08. Постановою Черкаського апеляційного суду від 8 червня 2023 року в справі № 395/332/18 (провадження № 22-ц/821/951/23) апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення, рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2023 року за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Новомиргородська районна державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Обласне комунальне підприємство "Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації" - залишено без змін. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі. Положеннями статті 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до частини 1 статті 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету. Згідно зі статтею 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради. Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад. Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. У відповідності до частини 6 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Аналіз наведених положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" дає підстави вважати, що за органами місцевого самоврядування законодавець закріпив право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов`язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб`єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну чи скасування. Водночас, у статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Цей принцип знайшов своє відображення у статті 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", згідно з якою органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 №7-рп/2009 у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Разом з тим, Суд наголошує, що відповідно до зазначеного рішення Конституційного Суду України ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Аналіз наведених положень свідчить про можливість скасування органом місцевого самоврядування власного рішення, у той же час, реалізація зазначених повноважень можлива у разі дотримання сукупності умов, зокрема: а) відсутність факту виконання рішення, що скасовується; б) відсутність факту виникнення правовідносин, пов`язаних з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів або ж відсутність заперечень суб`єктів правовідносин щодо їх зміни чи припинення у разі виникнення таких правовідносин. Натомість ключовим питанням у контексті можливості скасування органом місцевого самоврядування свого владного управлінського рішення, є визначення того, яким за своєю правовою природою є відповідний акт: нормативним чи ненормативним. Слід зазначити, що ненормативні правові акти місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вони вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, а тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. У постановах від 20 вересня 2018 року по справі № 521/17710/15-а, від 22 січня 2019 року по справі №371/957/16-а, від 13 березня 2019 року по справі № 542/1197/15-а Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування та громадянами, що породжує у громадян упевненість у тому, що їхнє становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення. Отже, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Аналогічна правова позиція узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року, справа № 208/5023/17, від 02 квітня 2020 року по справі № 335/8641/16-а, від 09 квітня 2020 року по справі № 810/899/17, від 24 липня 2020 року по справі № 819/1154/18, від 24 червня 2022 року по справі № 809/847/18. Оспорюване рішення відповідача - виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року, самі по собі не є правовстановлюючим документом, а лише легітимізує вже існуюче право власності, створює правову підставу для оформлення (державної реєстрації) речового права на майно у встановленому законодавством порядку. Отже, вказане рішення виконкому, яке є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, вичерпало свою дію внаслідок його виконання [PERSON] , у якої виникло право власності на майно в результаті прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , яка збудувала об`єкти нерухомого майна за час свого життя та набула на них прав, право на спадкування яких має спадкоємець у випадку прийняття спадщини після померлого спадкодавця. Крім того, суд приймає до уваги, що [PERSON] (мати позивача [PERSON] ) відповідно до рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради від 26 грудня 2007 року № 884 отримала квартиру [ADDRESS] . Таким чином [PERSON] реалізувала право передбачене статтею 47 Конституції України та пунктом 18 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Підставою отримання зазначеної квартири є знаходження її будинку, що розташований по [ADDRESS] - в аварійному стані, як непридатний до проживання та такий, що не підлягає ремонту. Суд вважає, що права позивача [PERSON] з урахуванням Постанови Верховного суду від 25 травня 2023 року в справі № 395/763/19 (провадження № 61-12005св22), Постанови Черкаського апеляційного суду в справі № 395/332/19 (провадження № 22-ц/821/951/23), наявністю оспорюваного рішення виконавчого комітету Новомиргородської міської ради № 1382 від 25 грудня 2008 року - не порушуються. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необгрунтованістю. Що стосується заяви, зробленої відповідачем у відзиві, щодо застосування строків позовної давності суд відзначає наступне. Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Частиною першою статті 260 ЦК України визначено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За правилами частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з?ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв?язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Подібні правові висновки викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц (провадження № 14-96цс18). За даних обставин справи, позов не підлягає задоволенню у зв`язку з їх необгрунтованістю позовних вимог. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved