Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

17 березня 2021 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позовні вимоги позивач [PERSON] обґрунтовувала тим, що 27 лютого 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, проживають нарізно та мають окремий бюджет. Після припинення сумісного проживання сторін однією сім`єю, дитина залишилася проживати з позивачем [PERSON] , яка повністю опікується інтересами та потребами хлопчика, займається його вихованням і слідкує за розвитком і здоров`ям сина. Позивач вказувала на те, що вони разом із дитиною проживають у належному позивачеві будинку. У зв`язку з викладеним вище, позивач [PERSON] просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із нею. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 березня 2021 року справу розподілено головуючому судді [PERSON] . Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 31 травня 2021 року у вказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання у приміщенні суду. Справа перебувала у провадженні судді [PERSON] . Згідно з розпорядженням керівника апарату Миколаївського районного суду Миколаївської області Малишевої В.Д. від 03 червня 2021 року, у зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку, відповідно до засідання Вищої ради правосуддя № 40 від 01 червня 2021 року, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 945/405/21. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 червня 2021 року вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Шароновій Н.О. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 14 червня 2021 року цивільну справу № 945/405/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини з матір`ю, головуючим суддею Шароновою Н.О., прийнято до свого провадження. Постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. До участі в справі залучено: Орган опіки та піклування Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області; Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради. 01 червня 2023 року на адресу суду від [PERSON] надійшла заява, у якій [PERSON] , у тому числі, повідомила суду про те, що їхній з відповідачем син [PERSON] проживає разом із нею за адресою: [ADDRESS] . 12 червня 2023 року Миколаївським районним судом Миколаївської області направлено запит до Миколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про державну реєстрацію зміни прізвища [PERSON] . 20 червня 2023 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області від Миколаївського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на запит суду від 12 червня 2023 року про державну реєстрацію зміни прізвища [PERSON] , надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00040105218 від 14 червня 2023 року. Згідно з повним витягом, з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00040105218 від 14 червня 2023 року, 01 червня 2021 року [PERSON] , на підставі рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2021 року у цивільній справі № 945/187/21 про розірвання шлюбу, відновила дошлюбне прізвище [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, при цьому 01 червня 2023 року подала до суду заяву, в якій, у тому числі, підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи міститься заява від 27 липня 2021 року, з якої слідує, що відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області у підготовче судове засідання не з`явився, при цьому 31 травня 2023 року надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без його участі представника. Представник Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради, належним чином повідомленого про дату, час і місце підготовчого судового засідання, у підготовче судове засідання не з`явився. Суд дослідив матеріали справи і встановив таке: 20 лютого 2015 року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 13). У шлюбі у подружжя [INFO] народився син [PERSON] . [PERSON] і [PERSON] є батьками - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 14). Згідно з довідкою Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 16 березня 2021 року № 360/03.08 про склад сім`ї, доданою позивачем до позовної заяви, [PERSON] , [INFO] , проживає з мамою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а. с. 20). Відповідно до характеристики на [PERSON] , [INFO] , жительку с. Нечаяне, Миколаївського району Миколаївської області, наданої сільським головою Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області від 16 березня 2021 року, яку позивачем додано до позовної заяви, [PERSON] проживає на території сільської ради з народження. Одружена, має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Має вищу освіту, працює помічником чергового відділення поліції № 5 Миколаївського районного управління в Миколаївській області. Спиртні напої не вживає. Шкідливих звичок не має. За характером стримана, доброзичлива, врівноважена; уникає конфліктних ситуацій. З сусідами має добрі стосунки. Скарг та нарікань від громадян на її поведінку до сільської ради не надходило. До кримінальної відповідальності не притягувалася (а. с. 16). Згідно з довідкою відділення поліції № 5 Миколаївського районного управління в Миколаївській області від 17 березня 2021 року № 152/55-2021, що додана позивачем до позовної заяви, з 25 січня 2021 року сержант поліції [PERSON] , [INFO] , перебуває на посаді помічника чергового чергової частини відділення поліції № 5 Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області (а. с. 15). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 102397162 від 02 листопада 2017 року та копії виписки від 23 жовтня 2017 року, наданої Веснянською сільською радою Миколаївського району Миколаївської області, що додані позивачем до позовної заяви, [PERSON] , [INFO] , є приватним власником житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 17, 18). Згідно з висновком від 30 травня 2023 року Органу опіки та піклування Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , проживає в селі Нечаяне, Миколаївського району Миколаївської області. За місцем мешкання характеризується позитивно. У будинку створені всі умови для проживання дитини та її всебічного розвитку. Працює в правоохороних органах. Батько дитини - [PERSON] також проживає в селі Нечаяне, Миколаївського району Миколаївської області. За місцем мешкання характеризується позитивно. На даний час проходить службу в лавах Збройних Сил України. Зі слів батька дитини з`ясовано, що він не заперечує стосовно того, щоб малолітній [PERSON] проживав разом із мамою [PERSON] . Враховуючи викладене вище, Орган опіки та піклування Нечаянської сільської ради Миколаївського району Миколаївської вважає за доцільне встановити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із мамою [PERSON] . Згідно положеннями з ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року за № 789-XII (далі - Конвенція) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з положеннями статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" (далі - Закон) кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з положеннями ст. 11 Закону сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до частин другої, восьмої, дев`ятої статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з положеннями ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з мамою [PERSON] за місцем її проживання. Дитині створені всі необхідні умови для проживання та її розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства слідує, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. На підставі викладеного вище, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , суд, в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з матір`ю в атмосфері любові, турботи та захисту, добросовісне виконання нею своїх батьківських обов`язків відносно сина, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення сина всім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, приходить до висновку про обґрунтованість позову. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи наведене вище, а також те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. При цьому, визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє відповідача [PERSON] права спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні ним своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки батько дитини, у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з сином, прояву турботи відносно нього та участі у його вихованні й може реалізовувати свої права, шляхом домовленості з мамою дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки і піклування, або за рішенням суду. Згідно з положеннями ч. 1, п. 1) ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно ч. 1, п. 1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В матеріалах справи міститься квитанція до прибуткового касового ордера № 125 від 17 березня 2021 року, Акт здачі - прийняття виконаних робіт (надання послуг), з яких слідує, що 17 березня 2021 року позивач [PERSON] сплатила адвокату Кузьміних Інні Миколаївні (копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії МК № 822) 1500 грн. 00 коп. за надання правничої допомоги наступного характеру - складання позовної заяви про визначення місця проживання дитини з матір`ю (а. с. 21 -23). Крім цього, в матеріалах справи міститься квитанція № 35 від 17 березня 2023 року, з якої слідує, що 17 березня 2023 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп. (а. с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу [PERSON] належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що складає 454 грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір у розмірі 454 грн. 00 коп. Також, на підставі п. 1) ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] належить стягнути 1500 грн. 00 коп., сплачених позивачем [PERSON] адвокату Кузьміних Інні Миколаївні за надання правничої допомоги - складання позовної заяви про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Outcome: approved