Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

I. Зміст позовних вимог. [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР»» (далі відповідач), в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №79020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. 02.06.2021 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. II. Позиція позивача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.08.2022 державним виконавцем Коломийського ВДВС у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В. відкрито виконавче провадження №69599588 на підставі виконавчого напису від 02.06.2021 №79020, вчиненому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з неї заборгованості в розмірі 51 776, 28 гривень. Вважає, що вищезазначений виконавчий напис є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Так відповідно до виконавчого напису від 02.06.2023 №79020 між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» 10.05.2016 було укладено кредитний договір №200095140. Згідно із договором факторингу від 19.05.2016 №1905 новим кредитором за цими зобов`язаннями стало ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда». Відповідно до договору факторингу від 20.05.2016 №1 наступним новим кредитором стало ТОВ «Фінансова компанія «Фагор». В свою чергу за договором факторингу від 27.05.2020 №27/05/2020-4 ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» відступило права вимоги на користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Авансар». Вказує на те, що ніяких правочинів, в тому числі кредитних, вона ніколи не укладала із ПАТ «Банк Михайлівський». Також їй не було письмово повідомлено про можливе відступлення права вимоги в порядку ч. 2 ст. 516 та ч.2 ст. 1082 ЦК України на користь ТОВ «Фінансова компанія «Плеяда», ТОВ «Фінансова компанія «Фагор» та ТОВ «Фінансова компанія «Авансар». Нею не отримало жодного доказу відступлення права вимоги. Крім того, матеріали виконавчого провадження, що знаходяться в «Автоматизованій системі виконавчого провадження» не містять кредитних правочинів, договорів відступлення прав вимоги та факторингу, розрахунків боргу, доказів надання коштів у кредит та інших необхідних і достатніх письмових доказів. Звертає увагу на те, що за твердженням відповідача кредитний договір №200095140, укладений між нею та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено 10.05.2016. Тобто на дату вчинення виконавчого напису минуло більше 5 років з дати «укладення» кредитного правочину. Однак у матеріалах виконавчого провадження №69599588 відсутні відомості про строк дії такого кредитного договору та вірогідний сплив позовної давності за зобов`язаннями. У судове засідання позивач не прибула, подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. ІІІ. Заперечення відповідача. Відповідач правом подання відзиву не скористався. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час і місце його проведення повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надав. IV. Пояснення третіх осіб. Треті особи правом на подання письмових пояснень щодо позову не скористалася, в судове засідання не прибули, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. V. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2023 задоволено заяву позивача та зупинено стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису до набрання законної сили судовим рішенням у справі №346/2694/23. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду позивача про розгляд справи у його відсутності у заочному порядку із ухвалення рішення при заочному розгляді справи на підставі поданих позивачем документів та повторної неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи відповідача і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе постановити розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. VІ. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Із свідоцтва про шлюб від 25.04.2015 року серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, вбачається, що 25.04.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що складено актовий запис №145. Прізвища після реєстрації шлюбу чоловіка та дружини « [PERSON] ». Відповідно до виконавчого напису від 02.06.2021, зареєстрованого в реєстрі за №79020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., вбачається, що з [PERSON] запропоновано стягнути невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар», якому ТОВ «Фінансова компанія «ФАГОР» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №27/05/2020-4 від 27.05.2020, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «ПЛЕЯДА» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №1 від 20.05.2016, якому в свою чергу ПАТ АТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» на підставі Договору факторингу №1905 від 19.05.2016 відступлено право вимоги за Кредитним договором №200095140 від 10.05.2016, укладеного між ПАТ АТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ» та [PERSON] . Запропоновано задовольнити вимоги відповідача та стягнути з позивача за період з 10.05.2016 по 28.05.2021 включно суму у розмірі: 13629,07 гривень заборгованість за тілом кредиту; 36397,21 гривень заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 900 гривень заборгованість за нарахованою пенею. Також запропоновано стягнути з позивача плату за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат». Загальна заборгованість позивача згідно виконавчого напису становить 51776,28 гривень. Постановою старшого державного виконавця Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Паращук М.В. ВП №69599588 від 10.08.2022 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №79020 виданого 02.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авансар» загальної заборгованості в сумі 51776,28 гривень. VІІ. Норми права, які застосував суд Статтями\~15,\~16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.\~\~ Відповідно до\~ст. 18 ЦК України\~нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється\~Законом України «Про нотаріат»\~від 02.09.1993 №3425-XII (далі по тексту Закон) та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5 (далі Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону). Відповідно до\~ст. 87 Закону для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За правилами ст. 88 Закону\~\~нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно Переліку стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами відбувається за умови надання наступних документів. По нотаріально посвідчених договорах, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1\~цього переліку) для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал\~нотаріально\~посвідченого договору\~(договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов?язання. По іпотечних договорах, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання для одержання виконавчого напису подаються: а)\~оригінал\~нотаріально\~посвідченого іпотечного\~договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Стаття 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. VIІІ. Оцінка суду Позивач зазначаючи, що виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості вчинено з порушенням вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Закону, звернулася до суду з цим позовом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов?язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15,\~16,\~18 ЦК України, ст. ст. 50,\~87,\~88 ЗУ «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.\~Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону\~у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.\~ Вказана позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц та у постанові від 02.07.2019 у справі №916/3006/17. З вищезазначеного випливає, що вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Документи, які підтверджують безспірність заборгованості, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж беззаперечно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі та саме за цей період. З матеріалів справи не вбачається наявності у ТОВ «Фінансова компанія «АВАНСАР»» права на стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №200095140 від 10.05.2016, про який зазначено в оскаржуваному виконавчому написі, оскільки ні відповідачем, ні нотаріусом не надано жодних матеріалів, які стали підставою для здійснення виконавчого напису. У виконавчому написі зазначено, що при його вчиненні нотаріус керувався ст. 87 Закону про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 №1172. Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стосується нотаріально посвідчених договорів. У той же час підставою для здійснення виконавчого напису став договір, який нотаріальному посвідченню не підлягає, відповідно нотаріально посвідчений не був, що у свою чергу робить передчасним твердження нотаріуса про фактичну безспірність вимоги про стягнення заборгованості. З наданих суду документів неможливо встановити чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, а відповідачем не подано до суду жодних належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача. ІХ. Висновок суду Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частинами 2, 3 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов?язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов?язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Судом не встановлено тих обставин, що позивач має безспірні зобов?язання перед відповідачем, або відповідач має право безспірної вимоги до позивача за кредитним договором №200095140 від 10.05.2016, укладеним між нею та ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню. Х. Розподіл судових витрат У відповідності до вимог\~ч. 1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судоий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: у разі подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; заяви про забезпечення доказів або позову, подана фізичною особою у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Прожитковий мінімум на 2023 рік затверджений Законом «Про\~Державний бюджет\~України на\~2023\~рік» від\~03.11.2022\~№ 2710-IX і станом на 01.01.2023 для працездатних осіб становить 2684 гривні. \~ Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються\~від сплати судового збору за позовами, що пов?язані з порушенням їх прав, тому позивач судовий збір не сплачувала, а тому при такому вирішенні позову, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі 2684*0,4=1073,60 гривень та 2684*0,2=536,80 гривень, загальна сума якого становить 1610,40 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved