Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У березні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Гелексі Фінанс» про відшкодування збитків в розмірі 329 883 грн. 58 коп. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 вересня 2021 року позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання згідно з п. 3.1.4 договору застави транспортного засобу від 25 вересня 2020 року транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі Е 220 СDI, реєстраційний номер [NUMBER] . Позивач вважає, що внаслідок незаконного використання відповідачем заставного транспортного засобу йому було завдано збитки у вигляді необхідності сплатити штрафів на загальну суму 6 800 грн., а тому відповідно до ст. 22 ЦК України просить відшкодувати завдані збитки. Також, позивач зазначає, що відповідач безпідставно набув право користування належним йому транспортним засобом, а тому повинен повернути все збагачення, яке він отримав шляхом використання вказаного транспортного засобу за рахунок погіршення його технічного стану, яке він оцінює в розмірі 323 083 грн. 58 коп. Ухвалою суду від 29 березня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами позовного (спрощеного) провадження з викликом сторін на 24 травня 2023 року (а.с. 40). Повідомленням суду від 30 березня 2023 року учасників справи повідомлено про розгляд справи за правилами позовного (спрощеного) провадження, яким одночасно роз`яснено їх процесуальні права на подання відповідних заяв по суті справи у встановлені строки (а.с. 41). 2 травня 2023 року від представника відповідача ТОВ «Гелексі Фінанс» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 49-54) відповідно до якого після передачі позивачем заставодержателю заставного транспортного засобу сам предмет застави - транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі Е 220 СDI, реєстраційний номер [NUMBER] перебуває на зберіганні у заставодержателя та не використовується. Позивач, з посиланням на неналежні та недопустимі докази, лише зазначає, що існує ймовірність, що штрафи за порушення Правил дорожнього руху з використанням заставного транспортного засобу в подальшому будуть стягнуті з нього. Також, позивач не надає доказів на підтвердження його тверджень про погіршення технічної характеристики та зменшення ринкової вартості заставного майна. Окрім того, позивач не доводить користування його транспортним засобом заставодержателем належними та допустимим доказами, та хибно вважає відповідача особою, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення суду не заперечує (а.с. 82). Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, з підстав наведених у відзиві. Крім цього, просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів в матеріалах справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що 25 вересня 2020 року між сторонами [PERSON] та ТОВ «Гелексі Фінанс» укладено договір № 25-09-20-01-Д про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с. 7-18). У забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором позики 25 вересня 2020 року між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до умов якого заставодавець передав в заставу заставодержателю транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, моделі Е 220 СDI, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 21-26). 15 вересня 2021 року позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання згідно з п. 3.1.4 договору застави транспортний засіб, що підтверджується актом прийому-передачі транспортного засобу від 15.09.2021 року (а.с. 27). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про заставу» заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про заставу» законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи. Статтею 586 ЦК України визначено, що заставодержатель має право користуватися переданим йому предметом застави лише у випадках, встановлених договором. За договором на заставодержателя може бути покладений обов`язок здобувати з предмета застави плоди та доходи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача 6 800 грн., які підлягають в якості оплати ним штрафів за порушення Правил дорожнього руху з використанням його заставного транспортного засобу у період з 22 травня 2022 року по 22 серпня 2022 року, посилаючись, при цьому, на дані з Електронного кабінету водія та інформацію з кабінету державних послуг «Дія» (а.с. 28-31). Відповідно до ст. 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Водночас, дані з Електронного кабінету водія та інформацію з кабінету державних послуг «Дія» відповідно до положень Закону України «Про електронні довірчі послуги» та ст. 100 ЦПК України не посвідчені електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису позивача. Враховуючи, що відповідач ставить під сумнів наведені електронні докази, суд не бере їх до уваги відповідно до положень ст. 100 ЦПК України. Крім того, доказів щодо погашення відповідних штрафів позивачем суду не надано. У зв`язку з чим, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. Також вимоги позивача про відшкодування збитків за незаконне використання заставного транспортного засобу у розмірі 323 083 грн. 58 коп. суд відхиляє, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту завдання йому такої шкоди, користування заставодержателем транспортним засобом, погіршення його технічного стану та зменшення ринкової вартості заставного майна, враховуючи позицію відповідача щодо обґрунтованого сумніву наявних електронних доказів з Електронного кабінету водія та інформацію з кабінету державних послуг «Дія» та положень ст. 100 ЦПК України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України) За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Щодо заявленого представником відповідача - Дударенко А.М. клопотання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає. За правилами ч. 2-4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із копії ордера на надання правничої допомоги № 1365619 від 31.03.2023 року інтереси відповідача під час розгляду справи на підставі договору про надання правової допомоги № 109 від 02.12.2022 року представляв адвокат Дударенко Анна Михайлівна (а.с. 47). Проте, матеріали справи не містять копії договору про надання правової допомоги № 109 від 02.12.2022 року, укладеного між відповідачем та адвокатом, що позбавляє суд встановити умови та порядок обчислення розміру гонорару адвоката за надання ним правової допомоги в даній справі. Тому, враховуючи відсутність в матеріалах справи договору про надання правової допомоги № 109 від 02.12.2022 року, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо), суд вважає за неможливе у рішенні суду вирішити клопотання про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги відмовити. Водночас, вказане не позбавляє відповідача відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України подати докази суду щодо понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed