Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

В червні 2023 року, до Святошинського районного суду міста Києва надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Науменко Марина Геннадіївна, в якій він просить встановити факт належності йому оригіналу Заповіту [PERSON] від 06 березня 1998 року, посвідченого 06 березня 1998 року державним нотаріусом Вісімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Громовою Ольгою Павлівною, що зареєстрований в реєстрі 5- 1141. Заява мотивована тим, що [PERSON] , народився [INFO] , що стверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого Святошинським РУ ГУ МВС України в місті Києві 16 березня 2010 року та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого Московським відділом ЗАГС міста Києва. У вказаному свідоцтві про народження російською мовою його прізвище ім`я по-батькові вказано " [PERSON] ". [INFO] , померла його тітка - [PERSON] , [INFO] , що стверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). [PERSON] померла у віці 85 років, причиною смерті вказано хронічну ішемічну хворобу серця. Вказана обставина стверджується отриманою заявником довідкою про причину смерті від 30 січня 2023 року, виданою Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, оригінал якої був переданий заявником до Київського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) . Зазначає, що за життя заявник з [PERSON] підтримували родинні стосунки, про неї піклувався, як племінник, про свою тітку. 16 вересня 2021 року, [PERSON] уповноважувала заявника [PERSON] управляти та розпоряджатися всім її майном з чого - б воно не складалося і де б воно не знаходилося. Вказана обставина стверджується копію довіреності від 16.09.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Качельниковим С.В. та зареєстрована в реєстрі за № 1387. За життя, [PERSON] 06 березня 1998 року склала на ім`я заявника заповіт, де на випадок її смерті зробила таке розпорядження : все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і, взагалі, все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом матиме право, заповіла - [PERSON] . При цьому прізвище ім`я та по - батькові заявника в заповіті зазначила " [PERSON] ". Вказаний заповіт був посвідчений 06 березня 1998 року Державним нотаріусом Вісімнадцятої Київської державної нотаріальної контори Громовою О.П. та зареєстрований в реєстрі за № 5-1141. 01 лютого 2023 року, заявник звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Науменко М. Г. із заявою для відкриття спадкової справи, однак, 19.05.2023 року за вих. № 93/02-14 отримав лист - відмову, де нотаріус у зв`язку з неможливістю ідентифікувати особу спадкоємця, відмовила йому у прийнятті спадщини за заповітом та рекомендувала звернутися до суду із відповідною заявою. Оскільки встановлення належності йому оригіналу заповіту необхідно для вчинення нотаріальної дії, та в будь - який інший спосіб встановити даний факт неможливо, заявник звернувся до суду із даною заявою. Дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного. У відповідності до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи немайнових прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексуУкраїни, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення " роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Пунктом 12 вказаної Постанови визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Таким чином, суд в порядку окремого провадження може встановлювати факт належності заповіту особі, який не відносяться до таких, що посвідчує особу. Судами також не встановлюється тотожність особи. Аналізуючи зібрані по справі докази, оцінивши їх в сукупності та співставленні, враховуючи наведені обставини, приймаючи до уваги необхідність встановлення факту належності заповіту [PERSON] , суд вважає, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими, доведеними і такими, що підлягають задоволенню, при цьому судом встановлено, що спору про право не існує.

Outcome: approved