Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківським послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву №б/н від 11 травня 2017 року. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100 000 гривень. Однак, у порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та заборгованості по відсоткам за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у відповідача перед АТ КБ «Приватбанк», станом на 15 січня 2023 року, виникла заборгованість у розмірі 105 456,83 грн. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів, в якому просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 11 травня 2017 року станом на 15 січня 2023 року у розмірі 105 456,83 грн., яка складається з: 93487,51 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11 969,32 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати у розмірі 2 684 грн. Розпорядженням №1/0/9-22 від 06 березня 2022 року Голови Верховного Суду «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Ленінським районним судом м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року прийнято позовну заяву і відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що він має відкритий рахунок в АТ КБ «Приватбанк» як суб`єкт підприємницької діяльності, вказаний рахунок суб`єкта підприємницької діяльності був відкритий у грудні 2017 році - січні 2018 року, крім того, у червні 2022 року він відкрив валютний рахунок в АТ КБ «Приватбанк», для обслуговування якого він отримав електрону пластикову картку. Посилається на те, що анкета-заява б/н від 11 травня 2017 року про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг в Приватбанку, не містить його підпису і відсутній його підпис щодо узгодження розділу «Тарифів», а також «Умови та правила надання банківських послуг», а до «Умов та правил надання банківських послуг» надано копію окремого аркушу на якому зазначено його прізвище і ім`я по батькові, та стоїть підпис схожий на його підпис, при цьому будь-який текст договору чи будь-яких інших узгоджених умов, цей окремий лист не містить. Вказує на те, що анкета-заява датована 2017 роком, Умови та правила надання банківських послуг датовані 2000 роком, копія його паспорта, яка долучена до матеріалів позовної заяви, датована червнем 2022 року, вказана копія паспорту надавалася позивачу при відкритті ним валютного рахунку у червні 2022 року, а документи надані позивачем, як доказ укладеного договору, сформовані епізодично у різний період часу, який не стикується між собою, і не містять його підпису. Зазначає, що жодного доказу, стосовно наявності кредитного рахунку відкритого на його ім`я (його заяви з проханням про відкриття кредитного рахунку, укладеного договору про відкриття кредитного рахунку з зазначенням номеру рахунку, тощо), а також отримання кредитних коштів, до матеріалів справи, не надано, та не надано доказів того, що позивач передав, а він прийняв електроні платіжні засоби (банківські картки) [NUMBER] і [NUMBER] для користування кредитним рахунком. Вказує, що довідка б\\н та без дати, яка сформована позивачем про видачу йому кредитних карток [NUMBER] і [NUMBER] не є належним доказом в розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки інформація викладена в ній повністю залежить від волі позивача, а також є сумнівною довідка позивача б/н та без дати про зміну умов кредитування, оскільки у вказаній довідці зазначаються періоди зміни умов кредитування карткового рахунку [NUMBER] так, останні зміні умов кредитування відповідно до цієї довідки датовані 14.01.2022 року; 23.05.2022 року; 31.05.2022 року; 26.12.2022 року, тобто у 2021 -2022 роках, при цьому, як зазначається в інших сформованих позивачем документах, а саме у Виписці за договором б/н за період 11.05.2017 року по 16.01.2023 року кредитна лінія за карткою [NUMBER] починаючи з 2020 року відсутня. Підсумовує, що позивачем не доведено обставин відкриття йому банківського рахунку у 2017 році, отримання ним кредитної лінії та банківських карток, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представником позивача Меркуловою В.В. було направлено відповідь на відзив, в якій посилається на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 11 травня 2017 року. Вказує, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, підписавши яку банк і клієнт приєднуються, та зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку, договорі банківського обслуговування в цілому, а заява про приєднання до Умов та правил з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, що розташовані на офіційному сайті банку складають договір про надання банківських послуг. Посилається, що сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Зазначає, що з наданої суду виписки з карткового рахунку чітко прослідковується встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування ним грошима, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором, а виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача, а виписка по картковому рахунку і розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами у справі. Посилається на те, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Вказує, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи не назначались. На підставі викладеного просила суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, разом з позовною заявою надав суду клопотання, у якому просив справу розглянути без участі представника, та надав відповідь на відзив і заперечення, в яких позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач направив суду клопотання, в якому зазначено про сплату ним грошової суми в розмірі 93 487,51 грн. на рахунок Приватбанку [NUMBER] , стосовно інших вимог зазначив, що анкета-заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в Приватбанку ним не підписана, а розмір відсотків за користування кредитом не узгоджено, також просив суд розглянути справу без його участі та долучив до матеріалів справи копію платіжної інструкції про перерахування грошових коштів в сумі 93 487,51 грн. Від відповідача та його представника на електронну адресу суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, з проханням врахувати надані документи щодо погашення суми боргу та відмовити в задоволенні позовної заяви. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 11 травня 2017 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 30). На підтвердження умов кредитування АТ КБ «Приватбанк» надало суду копію анкети-заяви відповідача [PERSON] про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 30), паспорт споживчого кредиту (а. с. 31-33), витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а. с. 34), витягу з Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а. с. 35-83), розрахунок заборгованості (а. с. 13-17), виписку за договором за період з 11 травня 2017 року по 16 січня 2023 року (а. с. 18-27). Також судом встановлено, що відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено поточний кредитний ліміт, який як збільшувався, так і зменшувався, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а. с. 28). Згідно із наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 15 січня 2023 року становить 105 456,83 грн., яка складається з: 93 487,51 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в т.ч. 00,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 93487,51 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 00,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 11 969,32 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 00,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із ст. 625; 00,00 грн. нарахована пеня; 00,00 грн. нараховано комісії (а. с. 13-17). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за тілом кредиту та за простроченими відсотками. Статтями 626, 628 ЦКУкраїни визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. ст. 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. При цьому суд враховує також надані відповідачем докази перерахування грошових коштів в розмірі 93 487,51 грн. на рахунок Приватбанку [NUMBER] , що також підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції P24A1346928061D0290 від 19 червня 2023 року (а. с. 136), і вказана сума відповідає заявленої до стягнення позивачем заборгованості за тілом кредиту, що свідчить про сплату тіла кредиту відповідачем [PERSON] під час розгляду справи у суді, при цьому позивачем не було спростовано надані докази щодо погашення тіла кредиту, і за таких обставин не підлягає стягненню з відповідача на користь позивача тіло кредиту в розмірі 93487,51 грн. Вирішуючи питання про стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за простроченим відсотками за користування кредитом, суд дійшов таких висновків. Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України вимоги про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін можуть бути застосовані лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Наведений висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц підтверджує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» та ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Також із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за відсотками за користування кредитом нарахована по 15 січня 2023 року включно. Однак, за наявними матеріалами справи не можливо встановити строк дії кредитного договору, оскільки в Анкеті-заяві № б/н від 11 травня 2017 року сторонами він не був погоджений, більш того, вказаний документ взагалі не містить підпису відповідача [PERSON] . Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування відсотків, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», як невід`ємної частини спірного договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені банком, то вони повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведеними до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови та Правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомлений. У відповідності до ч. 1 ст. 1056-1ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Як вбачається із матеріалів справи, в Анкеті-заяві № б/н від 11 травня 2017 року не зазначена відсоткова ставка несвоєчасне погашення кредиту, яка також не була підписана відповідачем [PERSON] , а також будь-яких інших угод з цього приводу між сторонами, укладено не було. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи паспорт споживчого кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Отже, суд дійшов висновку, що в цьому випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин і до моменту звернення до суду із вказаним позовом 16 березня 2023 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», відсутність у Анкеті-заяві № б/н від 11 травня 2017 року домовленості сторін про сплату відсотків, надані позивачем Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17-ц від 03 липня 2019 року. При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який міститься в матеріалах зазначено справи та не містить підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11 травня 2017 року, шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату відсотків, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відскоками за користування кредитом у розмірі 11 969,32 грн. не підлягають задоволенню. Разом із тим, матеріалами справи не спростовано факт отримання відповідачем від позивача кредитної картки та проведення з її застосуванням певних операцій. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та не повернув вчасно використані кредитні кошти, що слугувало підставою для звернення позивача до суду, при цьому під час розгляду справи 19 червня 2023 року відповідач сплатив заборгованість у розмірі тіла кредиту. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що відповідач не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк» в частині стягнення тіла кредиту в заявленому позивачем розмірі 93 487,51 грн. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача підлягали б частковому задоволенню, а ним при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2 684 грн., то за таких обставин судовий збір, що підлягав би стягненню, становить 2 379,37 грн. (93 487,51 грн. х 2 684 грн. : 105 456,83 грн.), що пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Крім того, суд враховує, що відповідачем під час розгляду справи 19 червня 2023 року було перераховано грошову суму в розмірі 93 487,51 грн. на рахунок АТ КБ «Приватбанк», що відповідає сумі тіла кредиту за позовною заявою, та свідчить про визнання вказаного позову в цій частині позовних вимог, у зв`язку з чим відповідно до ст. 142 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав би до стягнення, тобто у розмірі 1 189,68 грн. Також відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved