Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до відповідача та просить стягнути в порядку регресу залишок понесених витрат у розмірі 9 310,00 грн. та витрати на огляд пошкодженого транспортного засобу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 29.11.2016 року по вулиці Кільцева дорога шляхопровід проспект Леся Курбаса, 19 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ВАЗ 21011» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Fiat», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Зазначає, що внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Fiat», д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Також, позивач вказує, що на дату скоєння ДТП водій автомобіля «ВАЗ 21011» д.н.з. [NUMBER] - [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно постанови Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2016 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 29.11.2016 року, було визнано відповідача [PERSON] . Вказує, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Fiat», д.н.з. [NUMBER] , відповідно до Звіту № 37559/16 про оцінку транспортного засобу - вищевказаного автомобіля від 23.12.2016 року складає 12 818,75 грн., а загальний розмір витрат МТСБУ складає 11 138,05 грн. Позивач вказує, що зазначена шкода особисто відповідачем не була відшкодована потерпілій особі повністю. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до позивача з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. Зазначає, що у зв`язку з настанням події, передбаченої п. 41.1 ст. 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ на підставі Наказу № 2329 від 21.03.2017 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, 22.03.2017 року відповідно до платіжного доручення № 2329 здійснило виплату відшкодування потерпілій особі - в розмірі 11 138,05 грн. Посилаючись на вимоги ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1 ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення виплати потерпілому, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача. Стверджує, що після надсилання позивачем до відповідача вимоги досудового врегулювання спору, останній визнав борг та після укладення договору про порядок повернення коштів, сплатив на користь позивача 2 460,05 грн. Станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач в повній мірі грошові кошти не сплатив. З огляду на викладене, позивач просив задовольнити позов. 18.05.2022 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Букіній О.М. 22.06.2022 року до суду надійшла довідка про реєстрацію місця проживання відповідача. Ухвалою суду від 23.06.2022 позовну заяву Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу залишено без руху з наданням позивачу часу для усунення недоліків позовної заяви. 06.10.2022 року до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 07.10.2022 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 07.10.2022, також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками, яку останній отримав 02.02.2023 року, про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов відповідач у встановленому законом порядку строк не надав. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.11.2016 року по вулиці Кільцева дорога шляхопровід проспект Леся Курбаса, 19 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «ВАЗ 21011» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Fiat», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Зазначає, що внаслідок вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «Fiat», д.н.з. [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 06.12.2016 року, винним у скоєнні ДТП, що сталася 29.11.2016 року, було визнано відповідача [PERSON] та піддано до адміністративної відповідальності. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Як свідчать матеріали справи внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортному засобу «Fiat», д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] було завдано механічних пошкоджень. Згідно звіту № 37559/16 від 23.12.2016 року про оцінку транспортного засобу «Fiat», д.н.з. [NUMBER] , вартість відновлювального ремонту в результаті його пошкодження при ДТП складає 12 818,75 грн. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку із відсутністю у відповідача договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, 09.12.2016 року [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП. 21.03.2017 року МТСБУ прийнято рішення про виплату [PERSON] страхового відшкодування у розмірі 11 138,05 грн. 21.03.2017 року відповідно до платіжного доручення № 2329 МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 11 138,05 грн. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілого були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Частина 1 статті 1166 ЦК України визначає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана, в тому числі, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Таким чином за загальним правилом обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Поряд з цим, стаття 1191 ЦК України встановлює, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Випадки, у яких відшкодування шкоди здійснює особа відмінна від її заподіювача, передбачені, зокрема, у ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України від 01.07.2004 №1961-IV) Згідно підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п. 21.1 ст. 22 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до положень статті 29 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Положеннями п.п. 9.1, 9.2 ст. 9 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Зі змісту вищевказаних правових норм вбачається, що у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках обов`язок відшкодувати шкоду у повному обсязі чи частково покладається на спеціального суб`єкта, за фактичних обставин справи - на МТСБУ. Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як встановлено судом, МТСБУ відшкодовано шкоду, завдану відповідачем у результаті дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим в межах виплаченого відшкодування МТСБУ набуло право зворотної вимоги до відповідача. Встановлено, що після надсилання позивачем до відповідача вимоги досудового врегулювання спору, останній визнав борг та після укладення договору про порядок повернення коштів, сплатив на користь позивача 2 460,05 грн. Станом на день звернення до суду із даним позовом відповідач в повній мірі грошові кошти не сплатив. Таким чином, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню сплачене страхове відшкодування в розмірі 9 310 грн., як таке, що узгоджується з дослідженими матеріалами справи та вимогами закону. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору 2 481,00 грн.

Outcome: approved