Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

04 травня 2023 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 01 липня 2019 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача на утримання спільної дитини сторін [PERSON] аліментів в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та небільше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 04 червня 2019 року. 05 квітня 2023 року на адресу позивача надійшов лист з постановою про арешт коштів позивача як боржника. Позивач вказує, що його майновий стан є жахливим через наявність в нього заборгованості зі сплати аліментів та сплати кредитних зобов`язань перед АТ «ПУМБ», офіційно позивач не працевлаштований, оскільки на має фахової освіти, довго на одному місці працювати позивач не може, оскільки роботодавці платять менше від раніше заявленого та нерегулярно. Після введення воєнного стану позивач хотів піти воювати, але через судимість в минулому його не взяли добровольцем. Наразі позивач працює у волонтерському центрі з ремонту військової техніки, де отримує невеликий дохід до 5000 гривень без будь-якої періодичності. На теперішній час заборгованість позивача за аліментами становить 125139,29 гривень, декілька платежів задля погашення боргу позивач вже зробив. За таких обставин, посилаючись на свій скрутний майновий стан, який позивач поліпшити не може, зазначаючи, що він мешкає разом із матір`ю пенсійного віку, яка ніде не працює, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив зменшити стягуваний з нього на користь відповідача на утримання їх спільної неповнолітньої дитини розмір вищевказаних аліментів до 1/8 частки від заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин, вказавши також, що наразі позивача фактично утримує його мати пенсійного віку, а порушує права дитини сторін на належне матеріальне утримання саме відповідач, оскільки вона звернулась задля примусового стягнення аліментів до державного виконавчої служби лише в березні 2023 року, коли позивачу стали потрібні кошти, а тому порушення прав дитини у випадку зменшення розміру аліментів не відбудеться. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі з підстав необґрунтованості, безпідставності та недоведеності позовних вимог, надала суду відзив, в якому також просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Відзив мотивований тим, що позивач є особою працездатного віку, повністю дієздатен, наразі інших дітей або інших осіб на утриманні не має, хронічними, тяжкими захворюваннями не страждає, а також не надав даних про будь-які зміни свого матеріального стану з моменту видачі судового наказу про стягнення аліментів на спільну дитину сторін. Таким чином, представник відповідача вважає, що стороною позивача не доведено наявність передбачених ст.192 СК України підстав для задоволення позову. Також сторона відповідача відзначила відсутність доказів щодо реального пошуку позивачем роботи, перебування на обліку в Центрі зайнятості, неприйняття позивача на військову службу, відсутність підходящої роботи та намагання отримати спеціальність, а також не надано стороною позивача доказів щодо працевлаштування у волонтерському центрі та розміру отримуваних доходів, що може свідчити про приховування реальних доходів позивача. Послалась представник відповідача і на те, що дії позивача зумовлені накладенням арешту на його майно та спрямовані на свідоме ухилення від виконання своїх обов`язків, про обізнаність відповідача про видачу судового наказу, який він не оскаржував і жодної сплати аліментів за ним не здійснив, хоча був офіційно працевлаштований. До 08 листопада 2020 року позивач був зобов`язаний сплачувати аліменти на свою іншу дитину від іншої жінки, а тому з досягнення такою дитиною повноліття тягар позивач зі сплати аліментів зменшився. Не підтверджено позивачем наявність в нього не погашеного боргового зобов`язання перед банком, крім того кредитний борг, якщо він існує, виник за власним волевиявленням позивача, а тому не є підставою для задоволення позову. Не погодилась представник відповідача і з твердження позивача про те, що зменшення розміру аліментів не погіршить матеріальний стан дитини. Вказала представник відповідача також і на стан здоров`я дитини сторін, якій діагностовано ретенційні зуби, які потребують видалення оперативним шляхом, що потребує коштів. У своїх письмових поясненнях представник позивача послалась на неможливість прийняття судом до уваги незавірених документів, наданих представником відповідача в якості додатків до відзиву, викладення стороною відповідача у відзиві домислів з приводу причин звернення позивача до суду із даним позовом, заперечила достатніх додатних до відзиву доказів для відмови у задоволенні позову, а також частково повторила аргументацію позову. Вислухавши представників сторін та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що 19 березня 2019 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі №202/1444/19 (провадження №1-кп/202/244/2019) [PERSON] , [INFO] , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КК України, тобто у злісному ухиленні від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), призначених рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 14 травня 2010 року, спосіб стягнення яких в подальшому було змінено рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 вересня 2016 року, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення донькою повноліття, стягуючи аліменти на користь [PERSON] . На підставі ст.75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням. Викладені обставини підтверджуються копією вироку суду, який набрав законної сили. Разом з тим, судом в ході розгляду справи в тому числі у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України встановлено, що донька позивача [PERSON] наразі досягла повноліття, є дитиною позивача від іншої жінки. 01 липня 2019 року за наслідками розгляду заяви [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська у справі №199/4571/19 (провадження №2-н/199/154/19) було видано судовий наказ, яким наказано стягнути з [PERSON] , уродженця м. Дніпропетровська, [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини всіх видів доходу, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи стягнення з 04 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Копія наказу наявна в матеріалах цивільної справи. Ухвалою Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 31 січня 2023 року у справі №199/4571/19 (провадження №6/199/12/23) за заявою [PERSON] останній видано дублікат вищевказаного судового наказу. Наведені обставини підтверджуються текстом вказаної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, які суд використовує у відповідності до ст.ст.2-6 Закону України «Про доступ до судових рішень», а також встановлено судом з пояснень учасників справи в судовому засіданні у відповідності до ст.82 ч.1 ЦПК України. 20 березня 2023 року державним виконавцем Індустріального ВДВС у м. Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження №71330937 з примусового виконання вищевказаного судового наказу, стягувачем за яким є відповідачам, а боржником позивач у даній цивільній справі. Крім того державним виконавцем своєю постановою від 05 квітня 2023 року в рамках виконавчого провадження №71330937 накладено арешт на кошти позивача, як боржника, а також нараховано останньому заборгованість зі сплати аліментів на спільну дитину сторін станом на 31 березня 2023 року (за період з 30 червня 2019 року) в загальному розмірі 125139,29 гривень. При цьому відповідно до довідки-розрахунку заборгованості позивача вбачається, що останнім взагалі не було здійснено жодної сплати аліментів на користь спільної дитини сторін за період з 30 червня 2019 року по 31 березня 2023 року, що не заперечувалось і стороною позивача. Викладені обставини підтверджуються відомостями з АСВП, копією постанови державного виконавця про арешт коштів боржника, копією довідки-розрахунку. Відповідно до інформації з АСВП судом встановлено, що Амур-Нижньодніпровським ВДВС у м.\~Дніпрі ПМУМЮ (м. Одеса) 18 жовтня 2016 року відкрито виконавче провадження №52761439, стягувачем за яким стягувачем є [PERSON] , боржником [PERSON] . Також 05 серпня 2020 року приватним виконавцем Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження, за яким стягувачем є АТ «ПУМБ», а боржником [PERSON] 24 квітня 2023 року позивач здійснив сплату на суму 1810 гривень (аліменти за квітень 2023 року), а 01 травня 2023 року на суму 1800 гривень (аліменти за травень 2023 року) в рамках виконавчого провадження №71330937, а 29 квітня 2023 року здійснив сплату суми 1059 гривень в рамках виконавчого провадження за ЄДРВП 34984472. Викладені обставини підтверджуються копіями платіжних інструкцій, фотокопією квитанції. Згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 11 квітня 2023 року позивач протягом другого та третього кварталів 2019 року, тобто і в період видачі судового наказу від 01 липня 2019 року про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання спільної дитини сторін, не має офіційного доходу (відсутня інформація про доході), а вже з четвертого кварталу 2019 року по третій квартал 2020 року позивач отримував постійний та сталий дохід у вигляді заробітної плати у ТОВ «ТСД». В подальшому з четвертого кварталу 2020 року по четвертий квартал 2022 року у позивачу знову відсутній офіційний дохід. З копії довідки №2019 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, копії посвідчення та копії свідоцтва про народження позивач зареєстрований та мешкає за адресою [ADDRESS] разом із братом та матір`ю пенсіонеркою. Судом також встановлено, що відповідач працює на посаді вихователя в КЗО «Ліцей Синергія», а розмір її заробітної плати за період з грудня 2022 року по травень 2023 року склав 79440,83 гривень, що підтверджується довідкою з місця роботи. Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2825 спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , у період з 27 квітня 2021 року по 04 травня 2021 року перебувала у стаціонарі КНП «МБКЛМД Руднєва» ДМР з діагнозом ретенційні зуби. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами СК України. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обв`язку. Нормою ст.198 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Положеннями ст.200 ч.1 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України. Відповідно до ст.182 ч.1 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст.200 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Так, враховуючи зміст норм ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду не вважається незмінним, його може бути згодом змінено шляхом збільшення або зменшення за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі значної зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених законом. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Свідченням зміни матеріального становища є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування, і які фактично знаходяться на їх утриманні. При цьому положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. В той же час, факт народження у платника аліментів дитини у іншому шлюбі, без належних та допустимих доказів погіршення його матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року по справі №760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року по справі №565/2071/19, від 28 травня 2021 року по справі №715/2073/20, від 21 липня 2021 року по справі №691/926/20, від 30 серпня 2021 року по справі №301/2160/20, від 09 вересня 2021 року по справі №554/3355/20, від 20 грудня 2021 року по справі №681/15/21. Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по даній цивільній справі, то позивач, звертаючись до суду із даним позовом та заявляючи позовну вимогу про зміну розміру аліментів, призначених судовим наказом Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2019 року по справі №199/4571/19 (провадження №2-н/199/154/19), шляхом зменшення вдвічі розміру частки, у якій призначено стягнення аліментів, мотивує свої позовні вимоги виключно посиланням в контексті норми ст.192 СК України на погіршення свого матеріального стану, зумовлене, як стверджує позивач, відсутністю у нього постійного офіційного місця роботи, а відтак і сталого та постійного заробітку, неможливістю знайти офіційне місце роботи та працевлаштуватись, наявністю у позивача заборгованості зі сплати аліментів як на спільну дитину сторін, так і на другу дитину від іншої жінки, наявністю кредитної заборгованості перед АТ «ПУМБ». Разом з тим, позивач не подає суду жодних доказів безрезультатності своїх намагань працевлаштуватись, доказів заявленого ним невеликого та нерегулярного доходу у 5000 гривень, перебування на утриманні матері пенсіонерки, розміру своїх обов`язкових видатків, а також відмови у мобілізації, заключенні контракту із Збройними Силами України внаслідок наявності у позивача судимості. За таких обставин суд критично оцінює та не може прийняти до уваги зазначені бездоказові твердження позивача, оскільки у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Більш того, оскільки за вироком суду від 19 березня 2019 року позивач був звільнений від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, то з огляду на положення ст.89 КК України та дату ухвалення вироку, відсутність доказів скасування звільнення позивача від відбування покарання та вчинення ним нового кримінального правопорушення позивач наразі вважається таким, що не має судимості (судимість погашена), а тому посилання позивача на вказаний вирок та судимість як підставу для неможливості працевлаштування та покращення свого майнового стану є безпідставними. Не можуть бути підставою для задоволення позову і твердження позивача про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів на спільну дитину сторін та/або другу дитину від іншої жінки, оскільки невиконання/неналежне виконання батьком свого батьківського обов`язку з матеріального утримання дитини в жодному разі не є підставою для повного або ж часткового (шляхом зменшення розміру призначених судом аліментів) звільнення батька від такого обов`язку. Крім того, як зазначалось вище при наведенні усталеної судової практики суду касаційної інстанції, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, тим більше, що друга дитина позивача від іншої жінки наразі вже є повнолітньою. Окрім того, як встановлено судом в ході розгляду справи, заборгованість позивача зі сплати аліментів на спільну дитину сторін виникла з вини самого позивача, який до квітня 2023 року не здійснив жодної сплати аліментів ані в примусовому, ані в добровільному порядках. Не є підставою для задоволення позову і твердження позивача про наявність в нього кредитної заборгованості перед АТ «ПУМБ», оскільки позивачем не подано суду жодних доказів, з яких би можливо було встановити дату укладення кредитного договору, мету отримання кредиту, дату виникнення кредитної заборгованості, її розмір та підстави виникнення. Таким чином суд позбавлений можливості оцінити кредитну заборгованість на предмет її значимості та належності як підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів. Відмовляючи у задоволенні позову, суд також керується і тим, що для застосування положень ст.192 СК України має значення не саме по собі формальне (номінальне) зменшення рівня доходу платника аліментів, а таке погіршення його майнового стану, яке не дозволяє останньому сплачувати аліменти в повному обсязі та одночасно забезпечувати собі належний рівень та умови життя, що, в свою чергу, зумовлює необхідність встановлення і доведення перед судом рівня видатків платника аліментів та оцінку їх у порівнянні з доходами. Тягар з доведення перед судом рівня своїх доходів та видатків, їх співвідношення, яке свідчить про незадовільний майновий стан платника аліментів, за змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства процесуальний закон покладає на позивача, чого останнім, як вбачається із вищевикладеного, здійснено не було. Більш того, відмовляючи у задоволенні позову, суд спирається і на ту обставину, що за змістом наведеного вище правового висновку Верховного Суду щодо застосування норми ст.192 СК України підставою для зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, є саме зміна матеріального/сімейного стану платника або ж одержувача аліментів, виникнення інших обставин, які зумовлюють необхідність зменшення аліментів, і ця зміна стану або ж виникнення певних обставин мають бути вже після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів (видачу судового наказу про стягнення аліментів), питання про зменшення розміру яких порушується позивачем. В іншому випадку, якщо такі обставини та зміна стану виникли/існували до ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, має місце лише незгода платника аліментів із таким рішенням суду/судовим наказом (імовірно в частині дотримання вимог ст.182 СК України). Таким чином, оскільки обґрунтування заявленого позивачем факту погіршення його майнового стану обумовлюється в першу чергу відсутністю у нього офіційного працевлаштування та сталого і постійного заробітку (доходу), а згідно копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми отриманих доходів та утриманих податків позивач на момент видачі судового наказу від 01 липня 2019 року про стягнення аліментів на спільну дитину сторін не мав офіційного доходу, не був працевлаштований, як і на дату звернення до суду із даним позовом, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що майновий стан позивача погіршився після видачі зазначеного судового наказу порівняно із датою його видачі. Останнє, в свою чергу, свідчить і про відсутність передбачених законом підстав для застосування до спірних правовідносин сторін по справі положень ст.192 СК України, а отже і відсутність підстав для задоволення даного позову. Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, враховуючи необґрунтованість, безпідставність та недоведеність заявлених позовних вимог, в суду відсутні підстави для повного чи часткового задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат,

Outcome: dismissed