Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період березень-травень 2022 року в розмірі 51 151,25 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.09.2018 позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді артиста балету 1 категорії на підставі контракту від 29.08.2018 та наказу №111-ос від 04.06.2021 про продовження дії контракту на попередніх умовах з 20.07.2021року по 19.07.2014року. Дію контракту від 29.08.2018 року було продовжено з 20.07.2021 по 19.07.2024 на підставі додаткової угоди від 18.05.2021. Наказом відповідача від 06.05.2022 №2-од відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року№221, Про деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для працівників КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», з 06.05.2022 було оголошено простій (не з вини працівників) на період воєнного або надзвичайного стану, та протягом 10 днів після припинення чи скасування відповідного стану. Наказом відповідача №3-ок від 01.06.2022 відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дію трудових відносин між позивачем та відповідачем було призупинено з 01.06.2022 до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або до завершення воєнного стану в Україні. При цьому заробітна плата за період з 01.03.2022 по 05.05.2022 не виплачена. 17.06.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати заробітної плати за період 01.03.2022 по 05.05.2022 та надання інформації щодо нарахування та виплату заробітної плати в період з 01.09.2018 по 01.06.2022. На що отримала відповідь від 05.07.2022, в якій відповідач пояснює невиплату заробітної плати тим, що в наслідок збройної агресії російської федерації проти України знищено будівлю театру з усім наявним майном та документацією, зокрема, первину бухгалтерську та кадрову документацію, а також втрачено зв`язок з головним бухгалтером відповідача, що призвело до невиконання нею своїх посадових обов`язків та втрати доступу до відповідної інформації з нарахування та виплати заробітної плати. Разом з тим, звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати самої заробітної плати. Таким чином, відповідач має невиконаний обов`язок з виплати заробітної плати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022. Оскільки бухгалтерська та кадрова документація втрачена та поки ще невідновлена, заборгованість відповідача має розраховуватися виходячи з розміру середнього заробітку. Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування останніми двома календарними місяцями роботи, за які отримала виплати від відповідача, що передували березню-травню 2022, є листопад та грудень 2021. При цьому сума заробітної плати для нарахування пенсії становить 19304,89 грн. та 27583,53 грн. відповідно. Відтак, середня заробітна плата становить 23444,30 грн. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати зарплати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022, тобто за 2 місяці та 4 робочі дні становить 51151,25 грн. Крім того, за цей час позивачу також не виплачувалась компенсація за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати. На підставі наведеного позивач вважає, що її порушені права на оплату праці мають бути відновлені шляхом стягнення з відповідача заборгованої заробітної плати, розмір якої, відповідно до розрахунку, складає 51 151,25 грн. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 07.10.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. 30.11.2022 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому просив відмовити у задоволені позову з наступних підстав. З 05.05.2022, наказом №39/5-22-рк від 03.05.2022 «Про призупинення дії контракту з директором-художнім керівником комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м.Маріуполь), покладено обов`язки директора-художнього керівника комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м.Маріуполь) на [PERSON] , а дію контракту з попереднім директором призупинено. 11.05.2022 прийнято наказ №58-од/193/22 «Про переміщення КЗ «ДПОДТ (м.Маріуполь)» про тимчасове переміщення «Про переміщення КЗ «ДПОДТ (м.Маріуполь)» (без зміни юридичної адреси) за адресою:88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Л.Толстого, буд.12. Юридична особа відповідач з 24.02.2022 знаходився на території активних бойових дій з дати оголошення воєнного стану. З 16.03.2022 будівля відповідача була повністю знищена, у зв`язку з чим пошкоджено майно, цінності та документи, які наразі ще не в процесі відновлення. Дані обставини не потребують доказування, і підтверджуються відомостями з вікіпедії України, яка є загальнодоступною для усіх. Додатковим підтвердженням відсутності документів у відповідача є також довідка про результати проведеної перевірки звернення [PERSON] від 13.05.2022 №6840/106/25-2022. Позивач не виконувала об`єктивно своїх обов`язків як працівник, за період з 01.03.2022 по 05.05.2022, оскільки з 24.02.2022 введено воєнний стан, м. Маріуполь було зоною активних бойових дій, і навіть приміщення театру з 16.03.2022 перестало існувати, а діяльність відповідача відновлена тільки 06.05.2022 поза межами юридичної адреси відповідача. Також не виконання трудових обов`язків працівника підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0.-7.1, що через введений військовий стан з 24.02.2022 з 5.00 ранку і до його завершення є надзвичайним та невідворотним, загальновідомим є фактом, бойових дій та відповідно знищення будівлі з 16.03.2022року, де здійснював свою діяльність відповідач. Також жодною нормою законодавства України не передбачено визначення розміру заробітної плати в подібному випадку, здійснюючи розрахунок середнього заробітку, нікчемність такого розрахунку прямо підтверджується нормою Закону України «Про оплату праці» та Кодексу законів про працю України, що не може бути проігноровано судом при розгляді справи по суті. Оскільки робота не виконувалася, то відповідно у відповідача не виникло обов`язку для нарахування та виплати заробітної плати. Суд не може узаконити позивачу своїм рішенням розмір суми для стягнення заробітної плати, коли прямою нормою закону передбачено, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану ним роботу та її розмір від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності.Таким чином, вимога позивача є незаконною, такою, що не підлягає задоволенню. 12.12.2022 від позивача надійшла відповідь на відзив. В яких позивач зазначила, що відповідачем у відзиві вказано лише загальний набір норм правового характеру врегулювання трудових відносин з працівниками, однак не наведено жодного факту щодо наявного чи відсутнього трудового контракту з позивачем, жодним чином не заперечено факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, про що свідчить запис у трудовій книжці. При цьому, за наявності у відповідача сумніві щодо терміну дії контракту із позивачем у період з 01.03.2022 по 05.05.2022, тоді є незрозумілим включення позивача до переліку працівників, які вказувались у додатку до наказу відповідача від 06.05.2022 №2-од про оголошення простою (не з вини працівників) на період воєнного або надзвичайного стану, та до наказу відповідача від 01.06.2022 №3-ок про призупинення трудових відносин з 01.06.2022, тобто уже після періоду, щодо якого формулюються позовні вимоги. На підтвердження існування трудових відносин між позивачем та відповідачем свідчать також виплати, які здійснювались відповідачем. Так, зокрема у травні 2022 відповідачем було здійснено виплату заробітної плати позивачу в розмірі 14 202,00 ( заробітна плата в режимі простою). Таким чином, позивач підтверджує перебування його у трудових відносинах із відповідачем, підписанням контракту та додаткової угоди про продовження строку його дії та виконання ним трудової функції в період з 01.03.2022 по 05.05.2022. Не дивлячись на введення воєнного стану в лютому 2022 року, про переведення роботи театру в простій відповідач оголосив лише 06.05.2022, а з червня 2022 призупинив трудові відносини з більшістю кадрового складу відповідача. Потрібно також зауважити, що працівники відповідача, за період з березня 2022 року не отримали жодної будь-якої підтримки від відповідача. Приймаючи до уваги, що відповідно до умов оплати за контрактом позивачу передбачається виплата окладу, тобто заробітна плата залежить від виконання трудової функції загалом, а не залежить виробітку, тому вважає, що позивачем трудова функція виконувалась і відповідно заробітна плата має бути виплачена. Окрім того, незаконною є невиплата заробітної плати за певний період роботи працівника без належних на те підстав, лише на підставі думки роботодавця, що трудова функція не виконувалась. Єдиним аргументом відповідача щодо неможливості застосування розрахунку належної до виплати заробітної плати на підставі середньої є не передбачення жодною нормою законодавства України визначення розміру заробітної плати в даному випадку. Особливість ситуації, що склалася не заперечується. Однак, обов`язок по нарахуванню та виплати заробітної плати лежить на роботодавцеві. Зважаючи на відсутність бажання та реальних кроків роботодавця щодо закриття заборгованості із заробітної плати працівникам за період з 01.03.2022 по 05.05.2022, позивач вважає, що застосування механізму розрахунку належної до виплати заробітної плати на підставі середньої є аргументованим та виваженим механізмом. Умовами оплати праці з позивачем було встановлено виплату окладу (незмінної складової), а також доплати за вислугу років, залежно від стажу роботи в театрі. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29 серпня 2018 року між [PERSON] та генеральним директором КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» укладено контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. Зазначеним контрактом [PERSON] призначається на посаду артиста балету 1 категорії в КЗ «ДАОДТ». Пунктом 7 Розділу І Контракту передбачено роботу (трудову функцію), що виконує найманий працівник: готує під керівництвом балетмейстера - постановника доручені йому виконання у складі балетної групи відповідно до кваліфікації, партії в виконує як на стаціонарі, так і на гастролях та виїздах. Повинен з`являтися на репутації творчо підготовленим, постійно працювати над підвищенням своєї виконавської майстерності. Обов`язково регулярно відвідувати уроки класичного танцю, а також займатися з репетитором концертмейстером, зберігання і підтримувати зовнішню форму. Прибуває на роботу: на репетицію, прогін, генеральну репетицію згідно виклику за розкладом; на вистави на базі для артистів зайнятих у першому акті (не залежно від кількості картин в першому акті), за 45 хвилин до початку вистави, для артистів зайнятих у наступних актах, за 15 хвилин до початку вистави, знаходяться на сцен-майданчику в певний час, без попередження помічника режисера. Завчасно знайомиться з розкладом репетицій та репертуаром, щодня стежить за можливими змінами в них. Своєчасно інформує керівництво театру і погоджує з ним питання, пов`язані з тимчасовою відсутністю за запрошенням сторонніх організацій. Додатковою угодою до контракту від 29 серпня 2018 року продовжено дію контракту від 29.08.2018 року на попередніх умовах з 20 липня 2021 року по 19 липня 2024 року. Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування останніми двома календарними місяцями роботи, за які отримала виплати від відповідача, що передували березню-травню 2022, є листопад та грудень 2021. При цьому сума заробітної плати для нарахування пенсії становить 19304,89 грн. та 27583,53 грн. відповідно. Відтак, середня заробітна плата становить 23444,30 грн. Стаття 13 ЦПК Українивстановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 76 ЦПК Українивстановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги. Суд забезпечив сторонам рівні можливості надання доказів та доведеності їх перед судом. Виходячи що спірні правовідносини виникли з трудових, саме на роботодавця покладено обов`язок довести виконання вимог законодавства щодо оплати праці. Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Відповідно дост. 3 КЗпП України- законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до ст.21,43,46 Конституції України, ст.94,115 КЗпП України, ст.21,24 Закону України «Про оплату праці»- кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції Українивстановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. При розгляді справи судом встановлені загальновідомі факти, що в порядку положення ч. 3ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме, що з 24 лютого 2022 року на території України ведений воєнний стан, через повномасштабне вторгнення Російської Федерації, а також факт введенням бойових дій на території міста Маріуполь. Окрім того, не підлягає доведенню факт знищення 16 березня 2022 року приміщення КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від авіаційного ракетного бомбардування військами РФ. У воєнний час приміщення театру цивільним населенням використовувалось, як бомбосховище. У відзиві представник відповідача, як підставу для відмови у виплаті заробітної плати зазначала відсутність первинних документів бухгалтерського обліку, через їх знищення (втрату); не виконання працівником обов`язків по контракту; воєнний стан на території України листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року визнаний надзвичайним та невідворотним. Судом досліджені умови укладеного між сторонами контракту в пункті 7 розділу І міститься перелік функціональних обов`язків позивача. Як зазначила в письмових поясненнях позивач, у спірний період незважаючи на відсутність будь-якої інформації щодо керування виробничим процесом, позивачем виконувалися посадові обов`язки. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, які перевірені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню в межах стягнення заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року. Відповідно до абзацу другого пункту 8 Порядку середньоденний заробіток визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні( 19304,89-27583,53=46 888,42) на число відпрацьованих робочих днів(22-22=44) Таким чином, середньоденний заробіток становить:46 888,42/44=1065,65грн. Відповідно, середня заробітна плата становить 1065,65х22=23444,30грн. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати заробітної плати за період з 01.02.2022 року по 05.05.2022 року становить (23444,30грн.х2міс.) + (1065,65грн.х4дн.) = 46 888,60грн. + 4262,60грн.=51 151,25гривень. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннямст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, який при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати, на підставі положення ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved