Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернулась у суд з позовом до відповідача , ТОВ «ФК «Аланд», третя особа Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №65011 від 05.10.2020року вчинений ПН Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Аланд» заборгованості в сумі 26606,50 грн. за кредитним договором. Також просить стягнути з відповідача в порядку повернення стягнутого за виконавчим написом грошові кошти в сумі 2904 грн.90 коп. В обґрунтування заявлених вимог, зазначає, що нотаріусом вчинений виконавчий напис на договорі, який укладений в простій письмовій формі, що суперечить Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», а отже є таким, що не підлягає виконанню. Крім того, за вказаним виконавчим написом з її заробітної плати стягнуті грошові кошти в загальній сумі 2904 грн.90 коп., які підлягають поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, як безпідставно набуті. Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», у судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, повідомлявся належним чином. Трета особа, Приватний нотаріус с Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явилась, заперечень проти позову не надала. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного 06 липня 2012 року між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був укладений Договір про і банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0460/82/0126658, відповідно якого, Клієнт користується протягом 48 місяців , що починається з 06 липня 2012 року та закінчується 06 липня 2016 року та здійснює погашення Кредиту з фіксованою процентною ставкою - 36% річних. 05 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №65011, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованість за кредитним договором № 010/0460/82/0126658, у розмірі 26106,50 грн.. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11.08.2020 року по 14.08.2020 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. від 02.02.2021р. відкрито виконавче провадження ВП №64337612 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» заборгованості за вказаним виконавчим написом нотаріуса. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельником Ю.А. від 26.02.2021 року у виконавчому провадженні ВП №64337612 звернуто стягнення на доходи [PERSON] , які він отримує у АТ «Державний ощадний банк України». За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (надалі - «Перелік»), Статтею 88 Закону визначені умови вчинення виконавчих написів. Відповідно де приписів цієї статті, нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі - Перелік). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, як зазначені в Законі та Порядку. 26 листопада 2014 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ "Стягнення заборгованості за нотаріальні посвідченими угодами" та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості підстав, що випливають з кредитних відносин". Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчий написи на кредитних договорах за якими боржниками допущено прострочення платежів з зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріус оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника і зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 рок у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2017 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованою провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, щ випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада року. А відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Зазначена постанова набула законної сили 22 лютого 2017р., при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Отже, з 22 лютого 2017р. розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин» Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 діє в попередній редакції, яка не передбачає можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Таким чином законодавство не передбачає можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитного договору укладеного в письмовій (не нотаріальній) формі. Кредитний договір (Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування № 010/0460/82/0126658) укладений в простій письмовій формі, а отже оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», а отже є таким, що не підлягає виконанню. Згідно правової позиці викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021р. у справі № 910/10374/17 - оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір,який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого , напису нотаріуса. А порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягав виконанню. Щодо повернення стягнутого за оспорюваний виконавчим написом, суд зазначає наступне. Під час виконання виконавчого напису нотаріуса №65011 від 05.10.2020року приватним виконавцем були стягнуті позивачки кошти в загальній сумі 2 904,90 грн., що підтверджується меморіальними ордерами , з яких вбачається, що у березні відраховано 669,00 грн.( витрати на проведення виконавчих дій), 1 117,95 грн. (погашення боргу) та 1 117,95 грн. (сума основної винагороди приватного виконавця). Позивач із посиланням на положення ч. 1 статті 1212 ЦК України, просить стягнути із відповідача безпідставно збережені кошти в сумі 2 904,90 грн . Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно правової позиції викладеної у Постанові ВС № 623/363/20 від 06 жовтня 2021 року судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. З наданих меморіальних ордерів вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Аланд», було перераховані кошти лише в сумі 1117,95 грн., решта суми в розмірі 1786,95 грн., були перераховані на рахунок приватного нотаріуса. Таким чином, відповідач набув без достатньої правової підстави, грошові кошти позивача за виконавчим написом нотаріуса від 05.10.2020року №65011, лише в сумі 1117,95 грн., яка і підлягає поверненню. З урахуванням наведеного позовні вимоги підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial