Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення аліментів і позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбних відносинах з 24 вересня 2013 року. 18 вересня 2017 року рішенням Бродівського районного суду Львівської області шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбних стосунків мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на повному утриманні позивача. Відповідачка не надає ніякої допомоги на утримання дитини. Усі обов`язки щодо утримання дитини несе позивач. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Також позивач зазначив, що відповідачка ніяким чином не піклується про спільну дитину, не проявляє заінтересованості у подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток спільної дитини, навчанням, підготовкою до самостійного життя. На думку позивача це негативно впливає на фізичний розвиток сина, як складову виховання. Відповідачка покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере будь-якої іншої участі у вихованні спільної дитини, відтак вважає, що остання створює реальну загрозу інтересам спільної дитини та не може мати право на участь у вихованні сина: [PERSON] , [INFO] . А тому просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти у розмірі 2500,00 грн. на дитину до досягнення нею повноліття та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 08.05.2023 року провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Бродівського районного суду Львівської області від 22.05.2023 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, цивільну справу призначено до судового розгляду по суті в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Не заперечують щодо винесення по справі заочного рішення. Представник позивача - адвокат Микитюк С.М. в судовому засіданні, позовні вимоги підтримав повністю та просять суд їх задовольнити. Не заперечують щодо винесення по справі заочного рішення. Представник третьої особи Савула М.Б. в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала та просять суд їх задовольнити, зазначивши, що відповідач жодного разу не звернулась до них з приводу виховання чи допомоги в утриманні дитини, на неодноразові виклики на засідання органу опіки та піклування виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області не з`явилась, будучи належним чином сповіщена про місце, час розгляду справи. Було з`ясовано, що дитина повністю знаходиться на утриманні батька, відповідач на протязі останніх років не цікавилась життям дитини, навіть не телефонувала. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про місце, час та дату розгляду даної цивільної справи, відзив на позовну заяву не подала. Свідок, [PERSON] , в судовому засіданні показала, що бачила матір [PERSON] [PERSON] , приблизно два роки назад в м. Львів, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач не питала про сина, нічого йому не передавала. Точно знає, що останні два, а може і більше років, відповідач жодного разу не приїхала до свого малолітнього сина, не переслала подарунки, не телефонувала і взагалі не цікавилась життям своєї дитини. [PERSON] мешкає в [ADDRESS] зі своїм батьком та бабусею [PERSON] , яку дитина називає своєю мамою. Свідок, [PERSON] , в судовому засіданні дала аналогічні пояснення, поясненням свідка [PERSON] . Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши показання позивача та його представника, показання свідків, третьої особи, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст.12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до\~ст.\~76ЦПК\~України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами у справі встановлено, що рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 18 вересня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що був зареєстрований 24.09.2013 року у виконавчому комітеті Заболотцівської сільської ради Бродівського району Львівської області, актовий запис № 4. ( а.с. 10,11). Відповідно до свідоцтва про народження, сторони значаться батьками [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 4 ( а.с.12). Як вбачається з довідки ЦНАП Заболотцівської сільської ради від 02.01.2023 року за № 10, [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] разом з ним зареєстрована дитина [PERSON] , [INFO] ( а.с. 15). З відповіді № 1 від 22 січня 2023 року Висоцької філії І ступеня Заболотцівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області вбачається, що мати [PERSON] , [PERSON] , жодного ра\-зу не зверталася до класного керівника, завідувача філії чи директора опорного закладу з ме\-тою отримання інформації про навчання сина, не відвідувала батьківські збори, не була при\-сутньою на позашкільних заходах, проведених за участю її сина (а.с. 14). Відповідно акту обстеження житлово побутових умов проживання, враховуючи, що з 2017 року мати [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] не проживає, не цікавиться його вихованням, навчанням, матеріально не підтримує, тому звернення гр. [PERSON] щодо можливого позбавлення її батьківських прав рекомендовано розглянути на комісії з питань захисту прав дитини при Заболотцівській сільській раді (а.с. 18). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області № 02-21-4/123 від 27.04.2023 року, виконавчий комітет вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини (а.с. 19, 20). Рішенням виконавчого комітету Заболотцівської сільської ради Золочівського району Львівської області № 18 від 27.04.2023 року вирішено постановити рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 21). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України,батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1ст.80 СК України,аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом статті 182 СК України,при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність нерухомого чи рухомого майна, грошових коштів та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч.2ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст.184 СК України. Відповідно до ч.1,2, 5\~ст. 183 СК України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на утримання дитини, суд враховує загальне матеріальне становище сторін та потреби дітей даного віку, а також те, що в наданих до суду в матеріалах позивач довела необхідність отримання аліментів на дитину саме в розмірі, заявленому в позові. Відповідно дост.79\~Сімейного кодексу\~України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно дост.192\~СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положенняст.185\~СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Також, у\~статті 8 Конституції України\~закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми\~Конституції України\~є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі\~статтею 141 Сімейного кодексу України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України\~передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Вимогами частинами 2-4\~статті 155 Сімейного кодексу України\~визначається, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до\~статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»\~дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Статтею 164 Сімейного кодексу України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: -не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; -ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; -жорстоко поводяться з дитиною; -є хронічними алкоголіками або наркоманами; -вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; -засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 Сімейного кодексу України\~дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У свою чергу позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування доцільно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому суд зобов`язаний дотримуватися вимог статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Всебічно та повно дослідивши обставини справи на основі достатніх, допустимих, достовірних та належних доказів, суд приходить до висновку, що [PERSON] безвідповідально ставиться до питання виховання та навчання неповнолітньої дитини, а саме: сина: [PERSON] , [INFO] . Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено судом. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Відповідачка уникає зустрічей із дитиною. Виховання неповнолітньої дитини фактично покладено на батька [PERSON] , який забезпечує усі необхідні потреби неповнолітньої дитини, матір позивача- дитина називає «мамою», яка також піклується про онука. Враховуючи наведене, суд приходить до переконання про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, а саме: сина: [PERSON] , [INFO] . Досліджені у судовому засіданні докази підтверджують посилання позивача на те, що відповідачка ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не бере участі в житті дитини. Протягом розгляду справи відповідачка власну поведінку по відношенню до дитини не змінила, реальних кроків щодо виховання та утримання дитини не вчиняла. Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні дитини, немає. Також судом встановлено, що відповідачка жодним чином не намагається виконувати батьківські обов`язки відносно власної дитини. Від батьківських прав щодо дитини фактично самоусувається. Відтак, на переконання суду, позбавлення батьківських прав відповідачки не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню. При вирішенні спору по суті, суд також враховує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини, а саме: сина: [PERSON] , [INFO] . Такий висновок безпосередньо відповідає встановленим в судовому засіданні обставинами справи та не суперечить інтересам малолітньої дитини. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що встановлені судом обставини справи міститься достатньо доказів, які свідчать про умисне ухилення відповідачем: [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина: [PERSON] , [INFO] , її свідоме нехтування своїми обов`язками, як матері, та небажання брати участь у фізичному і духовному розвитку дитини. Тому суд вважає позовні вимоги підставними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 110,112,180,182,\~19,\~150,\~155,\~164,\~165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved