Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення безпідставно набутих коштів посилаючись на те, що 01 грудня 2022 року ним, [PERSON] , укладено із [PERSON] усний договір щодо придбання товару, а саме генератора, вартістю 19 268 грн. Того дня, ним (із картки його дружини [PERSON] ) перераховано на картку № [NUMBER] (належну [PERSON] ) у МоноБанку обумовлені кошти за придбання товару, що підтверджується копією квитанції. Тобто, свою частину зобов`язань позивач виконав. Товар повинні були доставити за місцем його проживання до 20 грудня 2022 року. Оскільки, у обумовлені строки генератор так йому і не привезли, він звернувся до відповідачки з проханням повернути сплачені кошти, але вона попросила почекати із поверненням, так як сама опинилася у скрутній ситуації. Щоб заспокоїти мене, 27 грудня 2022 року склала розписку, відповідно до якої зобов`язалася у разі не отримання товару та коштів на вказаний ним рахунок для повернення, повернути кошти особисто зі своїх. Весь цей час позивач спілкувався із [PERSON] шляхом телефонних розмов (згодом вона перестала брати слухавку) та листувався у Вайбері за номером телефону [NUMBER] . Вона постійно обіцяла виконати обіцяне, визначала дати та умови повернення грошей, але їх не дотримувалася. "Після мого повідомлення про те, що буду звертатися до правоохоронних органів (вже у кінці березня 2023 року), повідомила, що тоді про повернення коштів не може бути і мови. Переказані відповідачці кошти були із кредитної картки і зараз моя сім`я вимушена сплачувати окрім боргу ще і відсотки за користування кредитом, не маючи товару, який оплатили. У зв`язку з вказаними обставинами, позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Позивач у судове засідання не з`явилися, заявивши клопотання про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, зокрема, через направлення СМС-повістки та оголошення на офіційному веб-сайті «Судова влада України», причини неявки суду не повідомила, клопотань не подала. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності відповідача по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст.ст. 223, 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Як встановлено судом, 01 грудня 2022 року [PERSON] , укладено із [PERSON] усний договір купівлі-продажу щодо придбання товару, а саме генератора, вартістю 19 268 грн. Того дня, позивач (із картки дружини [PERSON] ) перерахував на картку № [NUMBER] (належну [PERSON] ) у МоноБанку обумовлені кошти за придбання товару, що підтверджується копією квитанції. Тобто, свою частину зобов`язань позивач виконав. Товар повинні були доставити за місцем його проживання до 20 грудня 2022 року. У обумовлені строки позивач придбаний товар так і не отримав. 27 грудня 2022 року відповідачка склала розписку, відповідно до якої зобов`язалася у разі не отримання товару та коштів на вказаний позивачем рахунок для повернення, повернути кошти особисто зі своїх. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з приписами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Стаття 656 ЦК України визначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Частиною 1 ст.662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. За статтею 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Частиною 1 ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). За змістом ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, всупереч згаданих приписів закону, положень укладеного між сторонами договору, відповідач своїх зобов`язань щодо надання оплаченого товару позивачу не виконала, суму оплати у розмірі 19268 грн. за товар не повернула. Таким чином, індекс інфляції з 01.12.2023 року до 16.04.2023 року визначено: грудень 2022 року - 100,70; січень 2023 року - 100,80; лютий 2023 року - 100,70; березень 2023 року - 101,50. Сукупний індекс інфляції за вказаний період становить 1.03749381. Інфляційне збільшення: 19 268,00 х 1.03749381 - 19 268,00 = 722,43 грн. Відсотки за користування коштами (3% річних) розраховуються з 01.12.2022 року по 16.04.2023 року (13 днів), 19300 грн.* 3%/100%*100 днів та становлять 216,96 грн. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved