Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Рух справи. Процесуальні дії у справі. 6 березня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 березня 2023 року, для розгляду зазначеного позову визначено головуючого суддю Лукач О.П. Після виконання судом вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 14 березня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом учасників справи та призначено до розгляду на 15:00 27 квітня 2023 року, про що повідомлено учасників провадження. У судове засідання, призначене на 27 квітня 2023 року, сторони не з`явились, про день час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, при цьому конверт, надісланий відповідачу з повісткою про виклик, копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками, повернувся на адресу суду без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». У зв`язку із неотриманням відповідачем судової кореспонденції, розгляд справи було відкладено на 10:00 29 червня 2023 року, про що повідомлено сторін судовими повістками, а відповідачу повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками та на сайті Вишгородського районного суду було розміщено «Оголошення про виклик [PERSON] до суду на 29 червня 2023 року». У призначене судове засідання сторони не з`явилися. Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Конверт,\~надісланих відповідачу\~із судовою\~повісткою про\~виклик до\~суду,\~копією ухвали\~суду про\~відкриття провадження\~у справі\~та копією\~позовної заяви\~з додатками,\~повернувся до\~суду без\~вручення адресату\~з причин\~«адресат відсутній\~за вказаною\~адресою»,\~при цьому,\~враховуючи положення\~частини одинадцятої\~статті 128\~ЦПК України,\~відповідач вважається\~належним чином\~повідомлений про\~розгляд справи\~шляхом розміщення\~оголошення про\~її виклик\~до суду. Також, суд враховує інформацію про отримання відповідачем судових повісток на номер мобільного телефону, який зазначений у позовній заяві позивачем, та відповідачем у заяві від 19 червня 2008 року. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності сторін, суд враховує клопотання позивача, подане разом із позовною заявою, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення, а також, що суд ужив усіх, передбачених процесуальних законодавством, заходів для забезпечення участі відповідача у судових засіданнях. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Обґрунтування позову. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] , з метою отримання банківських послуг, звернулась до АТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 19 червня 2008 року. Підписавши анкети-заяву, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Також, заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Таким чином, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку (стаття 1066 ЦК України) та кредитного договору (стаття 1054 ЦК України). 19 червня 2008 року Відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». В цій же довідці Відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового період прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а Відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 100000.00 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміт його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлено Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Станом на 29 січня 2023 року утворилась заборгованість в розмірі 126438,90 гривень, яка складається з: 103533,48 гривень заборгованості за кредитом, 22905,22 гривні заборгованості за відсотками за користування кредитом. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «Приват Банк». Таким чином, позивач посилаючись на положення статей 509, 525, 526, 527, 530, частину першу статті 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість у розмірі 126438,90 гривень та витрати по сплаті судового збору. Щодо правової позиції відповідача. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмету спору. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що 19 червня 2008 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок 1000 гривень, базова процентна ставка за кредитом 3% на місяць на залишок заборгованості. При цьому не зазначено розмір щомісячної комісії та вид картки (а.с. 15). У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця анкета-заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, примірник договору про надання банківських послуг, згодна отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Також, 19 червня 2008 року відповідачем була підписана Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», тип картки - VISA Classic (а.с. 16). У цій же довідці відповідач власним підписом підтвердила, що «З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». Таким чином, підписом відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «Приват Банк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Згідно з Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» клієнт зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти щомісячно, до 25 числа місяця, який слідує за звітним, в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості. За порушення клієнтом строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань умови кредитування передбачають сплату штрафів в розмірі 250 грн. та 5% від суми заборгованості. Враховуючи загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані у вищевказаному договорі, суд дійшов висновку, що сторони уклали договір кредитування рахунку, який за своєю юридичною природою є договором приєднання, який може бути укладений лише шляхом приєднання клієнта до запропонованого договору в цілому (частина перша статті 634 ЦК України). Так, Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із встановленим кредитним лімітом у розмірі 1000 гривень, а відповідачу надано у користування кредитну картку (тип карти Універсальна до 22.03.2017, надалі Універсальна Gold, номери та дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, яка міститься у матеріалах справи, а.с. 13). Кредитний ліміт 16 червня 2009 року було зменшено до 800 гривень; 7 квітня 2011 збільшено до 900 гривень; 16 червня 2011 року збільшено до 1000 гривень; 23 липня 2011 року до 1200 гривень; 21 серпня 2011 року до 1400 гривень; 29 березня 2013 року кредитний ліміт було зменшено до 760 гривень; 17 червня 2016 року до 0 гривень; 11 вересня 2019 року кредитний ліміт було збільшено до 5000 гривень; 24 липня 2020 року 12000 гривень; 25 серпня 2021 року до 17000 гривень; 14 січня 2022 року до 100000 гривень, а 10 серпня 2022 року зменшено до 0 гривень (а.с. 14). При встановленні та зміні кредитного ліміту банк керується пунктами 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг щодо згоди клієнта на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Крім цього, 7 січня 2022 року відповідач підписала паспорт споживчого кредиту, в якому підтвердила, що отримала та ознайомилася з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданих виходячи із обраних нею умов кредитування (а.с. 17-20). Паспорт споживчого кредиту, містить умови кредитування для різних кредитних продуктів: картка Універсальна, картка Універсальна Gold, картка Platinum, картка MC World BlackEdition, картка Visa Signature, картка [NUMBER] , картка Visa Infinite. При цьому\~у розділі\~3\~Паспорта зазначено\~пільговий період\~до 55\~днів. Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставка та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, а саме для: картки Універсальна - Універсальна 42%, картка Універсальна Gold 40,08%, картки: картка Platinum, картка MC World BlackEdition, картка Visa Signature, картка [NUMBER] , картка Visa Infinite - 36 %. Зазначена в цьому паспорті інформація зберігає чинність та є актуальною до 07 січня 2042 року. Враховуючи наведене вище суд вважає, що у поданих заяви-анкеті і Довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 19 червня 2008 року встановлено, який саме тип кредитного продукту, сплату процентів за користування кредитними коштами відповідачем прийняті, а тому суд не бере до уваги Паспорт споживчого кредиту, який поданий позивачем, як доказ, що підтверджує погодження між сторонами умов договору щодо сплати відсотків за користування кредитними кредитом згідно інших умов. Паспорт споживчого кредиту є способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення із паспортом споживчого кредиту, його підписання не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 29 січня 2023 року по укладеному кредитному договору від 19 червня 2008 року рахується на загальну суму 126438,90 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом 103533,48 гривні, заборгованості за відсотками за користування кредитом 22905,42 гривень (а.с. 3-12). Для перевірки наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором суд на підставі наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів має встановити перш за все узгоджений між сторонами порядок погашення кредитної заборгованості та нарахування відсотків. Так, підписані відповідачкою анкета-заява № б/н та Довідка про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», від 19 червня 2008 року свідчать, що сторони договору погодили розмір відсотків за користування кредитними коштами. Натомість з наданого позивачем розрахунку заборгованості виходить, що банком нараховані відсотки за користування кредитними коштами за різними ставками. При цьому, суд не бере до уваги Паспорт споживчого кредиту, оскільки, як виходить зі змісту анкети-заяви № б/н від 19 червня 2008 року та змісту самого Паспорту, останній не є складовою частиною укладеного між сторонами договору про надання банківських послуг від 19 червня 2008 року або ж додатковою угодою до цього правочину. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права. Частина перша статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина перша статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно частини шостої статті 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог статті 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Пункти 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом. Як встановлено судом, Банк свої зобов`язання виконав у повному обсязі, видав кредитні кошти із початковим кредитним лімітом, відповідно до заявки відповідача, який у подальшому збільшувався. Відповідач кредитними коштами користувався, частково періодично погашав заборгованість, тобто належним чином не виконував умови договору. Водночас, Банком не доведено, що умови кредитування, викладені у Паспорті споживчого кредиту, стосуються саме договору, укладеного між сторонами 19 червня 2008 року, або ж доповнюють чи змінюють його. Що стосується Умов та правил надання банківських послуг, то такі взагалі не підписані відповідачкою, а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку та що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків у зазначеному в цих документах розмірі і порядку. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору (далі - Закон №1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За положеннями статті 11 Закону №1023-XII перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. У зв`язку з вищенаведеним, суд позбавлений можливості перевірити правильність нарахування відсотків за кредитним договором від 19 червня 2008 року. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак, надані позивачем докази не містять чіткої інформації щодо відсоткової ставки, яка погоджена сторонами при укладенні договору та можливості її збільшення, ознайомлення із паспортом споживчого кредиту та його підписання не означає укладення договору про споживчий кредит, а тому не можуть бути належними доказами погодження сторонами умов кредитного договору щодо відсоткової ставки, а відтак суд не бере їх до уваги. На підставі викладеного, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 22905,42 грн. суд вважає недоведеними, тому відмовляє у їх задоволенні. Таким чином, суд стягує з відповідача заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 103533,90 грн. Висновок суду. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позову, а саме щодо наявності правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за кредитом в розмірі 103533,48 гривні. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, суд, відповідно до положень статті 141 ЦПК України, присуджує позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з відповідача в сумі 2197,77 гривень, виходячи з розрахунку: 103533,48 гривні (розмір задоволених позовних вимог) ? 2684,00 гривні (сума сплаченого судового збору) : 126438,90 гривень (розмір заявлених позовних вимог) = 2197,77 гривень.

Outcome: partial