Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру та стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.06.2021 року між [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі Довіреності від 08.02.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Парфьоновим І.В., зареєстрованої в реєстрі за № 66, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» укладено Договір № 61/ПК7 ЛУ5 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до пункту 1.1. Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» зобов`язується передати у власність [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] , проектний будинок [ADDRESS] та оплатити ціну таких майнових прав в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 1.3 Договору предметом цього договору є майнові права на квартиру, які після готовності до експлуатації проектного будинку [ADDRESS] , реалізуються шляхом реєстрації [PERSON] права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за Договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» зобов`язаний передати [PERSON] документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру. В той же час, пунктом 1.4 Договору встановлено, що майнові права на квартиру за цим договором передаються від Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» [PERSON] шляхом підписання акту прийому-передачі квартири (як сукупності майнових прав), який є невід`ємною частиною Договору. Акт прийому-передачі квартири підписується Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» та [PERSON] після готовності до експлуатації завершеного будівництвом проектного будинку [ADDRESS] , б-р Лесі Українки, у строк, визначений Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» та за умови повного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором. Разом з цим, пунктом 2.4 Договору встановлено, що орієнтовний строк прийняття в експлуатацію проектного будинку [ADDRESS] , б-р Лесі Українки - 03 квартал 2021 року. Водночас цим же пунктом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію вказаного будинку на строк до трьох місяців, і це не буде вважатися порушенням умов цього договору. Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна майнових прав на квартиру встановлена в доларах США та оплачується в національній валюті України - гривні. Цим же пунктом визначено, що ціна майнових прав на квартиру на момент підписання Договору становить 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США. Відповідно до пункту 3.3 Договору сума вказана пунктом 3.1 Договору (38808,00 доларів США) сплачується [PERSON] в строк до 11.06.2021 року. Поміж тим, відповідно до пунктів 5.2.1, 5.2.5, та 5.2.6 Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» зобов`язується своєчасно і в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за Договором; повідомити [PERSON] про готовність до експлуатації проектного будинку [ADDRESS] ; підписати акт прийому-передачі квартири, за умови повного виконання [PERSON] зобов`язань щодо оплати ціни майнових прав на квартиру протягом 90 календарних днів від дати готовності до експлуатації вказаного будинку. З наведених умов Договору вбачається, що позивач зобов`язаний був у строк до 11.06.2021 року оплати ціну майнових прав на квартиру у сумі 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США, а відповідач у строк не пізніше 31.12.2021 року прийняти в експлуатацію проектний будинок [ADDRESS] та передати, в строк до 31.03.2022 року, майнові права на квартиру в цьому будинку позивачеві про що підписати відповідний акт прийому-передачі квартири. На виконання умов Договору, [PERSON] 04.06.2021 року, від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі Довіреності, сплачено на рахунок відповідача, визначений у пункті 3.1. Договору, вартість майнових прав на квартиру за Договором у сумі 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США. Оплата вартості майнових прав на квартиру підтверджується Квитанцією № 5628/110. Окрім того, 08.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» видано попередню довідку про те, що [PERSON] у повній мірі виконав свої зобов`язання щодо оплати ціни майнових прав на квартиру [ADDRESS] , проектний будинок [ADDRESS] , згідно умов Договору. В подальшому, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за Договором відповідачем, [PERSON] 16.08.2022 року, від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі Довіреності, направлено вимогу від 07.08.2022 року про розірвання Договору та повернення коштів (в т.ч. 3\~%, інфляційного збільшення боргу та пені), яку відповідачем отримано 22.08.2022 року. Вказана вимога відповідачем проігнорована, позаяк відповіді на неї станом на день подання позову ні позивач, а ні третя особа не отримували. Зі змісту пункту 3.1. Договору вбачається наступне: ціна майнових прав на квартиру встановлена в доларах США та оплачується в національній валюті України - гривні; ціна майнових прав на квартиру на момент підписання Договору становить 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США. Ціна майнових прав на квартиру у сумі 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США визначена з урахуванням пункту 3.8. Договору, відповідно до якого сторони прийшли згоди встановити з 04.06.2021 року по 11.06.2021 року включно обмінний курс Української гривні до долару США на рівні 27,576 грн. Отже, під час укладення Договору позивач та відповідач визначили грошовий еквівалент ціни майнових прав на квартиру в іноземній валюті, що складає 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США. З наведеного вбачається, що до спірних правовідносин, які виникли між позивачем та відповідачем щодо розірвання Договору та повернення коштів сплачених за ним, підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, оскільки грошове зобов`язання за цим Договором не виконано, а офіційний курс гривні до долара США змінився. Відповідно до даних Національного банку України станом на 26.09.2022 року офіційний курс національної валюти України гривні щодо долара США складає - 36,5686 грн. У зв`язку з цим сума, яка підлягає поверненню відповідачем позивачеві, у зв`язку з розірванням Договору, складає 1419154 (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 23 копійки. Позивач вважає за необхідним, окрім неустойки стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні витрати. Відповідно до пункту 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був якийсь період індекс інфляції менше одиниці ( тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Отже інфляційне збільшення боргу відповідача перед позивачем станом на 27.09.2022 року становить 209036,18 гривень. На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення. Так, в період з 01.01.2022 року по 27.09.2022 року три відсотки річних від суми боргу дорівнює сумі 23661,00 гривень. Згідно Договору, виконання зобов`язань відповідача перед позивачем мало б відбутися шляхом передачі майнових прав на квартиру в житловому будинку, які в подальшому реалізувались би позивачем шляхом набуття права власності на квартиру, для фінансування будівництва якої залучались кошти позивача. Зазначене право реалізується позивачем після прийняття будинку в експлуатацію (п. 1.4 Договору), строк якого визначений в п. 2.4 Договору. Виконання зобов`язань позивачем з оплати придбаних майнових прав, як зазначалось вище, підтверджується квитанцією № 5628/110 та попередньою довідкою від 08.06.2021 року, виданою Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3». Отже, позивач виконав своє зобов`язання з оплати за майнові права згідно умовам Договору та у встановлений договором строк. Таким чином, відповідно до укладеного Договору позивач набув право отримати у власність майнові права на квартиру, які в подальшому підлягали реалізації шляхом оформлення права власності на неї, після закінчення будівництва і введення будинку в експлуатацію. Згідно п. 2.4 Договору граничний строк прийняття будинку в експлуатацію - кінець ІV кварталу 2021 року (31.12.2021 року). Проте, в установленому договором строк відповідач свої зобов`язання не виконав, будинок не добудований та не зданий в експлуатацію. Зазначена обставина унеможливлює здійснення позивачем прав за Договором, а саме отримати свої майнові права шляхом їх передачі, так як наслідок набуття права власності на квартиру. Прострочення Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» виконання зобов`язання з введення будинку в експлуатацію є порушенням норм статей 526 та 530 ЦК України. Згідно статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Обов`язок відповідача виконується шляхом передачі майнових прав на квартири за актом прийому-передачі. Проте через не закінчення будівництва та не введення будинку в експлуатацію позивач позбавлений можливості здійснити належне йому майнове права шляхом передачі квартири та набуття права власності на неї (п. п. 1.4, 2.4 Договору). Отже, у зв`язку з простроченням виконання обов`язку відповідача добудувати будинок у встановлений Договором строк, у відповідача виник обов`язок зі сплати пені згідно статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у сумі 8636251,00 (вісім мільйонів шістсот тридцять шість тисяч двісті п`ятдесят одна) гривень 00 копійок. Позивачем проведений розрахунок пені за період з 01.01.2020 року по 27.09.2022 року (269 календарних днів) виходячи з наступного: 1070169,41 гривень / 100 * 3 = 32105,02 гривень; 32105,02 * 269 = 8636251 гривень. Де: 1070169,41 гривень - сума коштів сплачених як вартість майнових прав по Договору; 32105,02 гривень - пеня за 1 день прострочення Відповідачем зобов`язання по Договору, розрахована відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; 269 - кількість днів прострочення відповідачем зобов`язання по Договору за період з 01.01.2020 року по 27.09.2022 року; 8636251,00 гривень - сума пені за прострочення відповідачем виконання зобов`язання за Договором розрахована відповідно до статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». На підставі вище наведеного позивач просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» на його користь 1419154 (один мільйон чотириста дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 23 копійки суму сплачених майнових прав на квартиру сплачених за Договором; 209036 (двісті дев`ять тисяч тридцять шість) гривень 18 копійок суми інфляційного збільшення боргу відповідача перед позивачем; 23661,00 (двадцять три тисячі шістсот шістдесят одну) гривню трьох відсотків річних від суми боргу; 8636251 (вісім мільйонів шістсот тридцять шість тисяч двісті п`ятдесят одну) гривню 00 копійок пені відповідно до ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». 25.01.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. 11.05.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті. Представник позивача через канцелярію суду подала заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначеному чинним законодавством порядку. Відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі\~неявки всіх\~учасників справи\~у судове\~засідання,\~яким завершується\~розгляд справи,\~або розгляду\~справи без\~повідомлення (виклику)\~учасників справи,\~суд підписує\~рішення без\~його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними (ст. 628 ЦК України). Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до ст. ст. 655, 657 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. При розгляді справи судом встановлено, що 04.06.2021 року між [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі Довіреності від 08.02.2021 року, посвідченої приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Парфьоновим І.В., зареєстрованої в реєстрі № 66, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» укладено Договір № 61/ПК7 ЛУ5 купівлі-продажу майнових прав на квартиру. Відповідно до пункту 1.1. Договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» зобов`язується передати у власність [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру [ADDRESS] , проектний будинок [ADDRESS] та оплатити ціну таких майнових прав в порядку та на умовах, визначених цим договором. Згідно з пунктом 1.3 Договору предметом цього договору є майнові права на квартиру, які після готовності до експлуатації проектного будинку [ADDRESS] , реалізуються шляхом реєстрації [PERSON] права власності в установленому законом порядку. За умови виконання своїх обов`язків за Договором Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» зобов`язаний передати [PERSON] документи, необхідні для державної реєстрації права власності на квартиру. В той же час, пунктом 1.4 Договору встановлено, що майнові права на квартиру за цим договором передаються від Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» [PERSON] шляхом підписання акту прийому-передачі квартири (як сукупності майнових прав), який є невід`ємною частиною Договору. Акт прийому-передачі квартири підписується Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» та [PERSON] після готовності до експлуатації завершеного будівництвом проектного будинку [ADDRESS] , б-р Лесі Українки, у строк, визначений Товариством з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» та за умови повного виконання [PERSON] своїх зобов`язань за Договором. Разом з цим, пунктом 2.4 Договору встановлено, що орієнтовний строк прийняття в експлуатацію проектного будинку [ADDRESS] , - 03 квартал 2021 року. Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна майнових прав на квартиру встановлена в доларах США та оплачується в національній валюті України - гривні. Цим же пунктом визначено, що ціна майнових прав на квартиру на момент підписання Договору становить 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США. Відповідно до пункту 3.3 Договору сума вказана пунктом 3.1 Договору (38808,00 доларів США) сплачується [PERSON] в строк до 11.06.2021 року. Поміж тим, відповідно до пунктів 5.2.1, 5.2.5, та 5.2.6 договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» зобов`язується своєчасно і в повному обсязі виконувати свої зобов`язання за Договором; повідомити [PERSON] про готовність до експлуатації проектного будинку [ADDRESS] ; підписати акт прийому-передачі квартири, за умови повного виконання [PERSON] зобов`язань щодо оплати ціни майнових прав на квартиру протягом 90 календарних днів від дати готовності до експлуатації вказаного будинку. На виконання умов Договору, [PERSON] 04.06.2021 року, від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі Довіреності, сплачено на рахунок відповідача, визначний у пункті 3.1 Договору, вартість майнових прав на квартиру за Договором у сумі 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США. Оплата вартості майнових прав на квартиру підтверджується Квитанцією № 5628/110. Окрім того, 08.06.2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» видано попередню довідку про те, що [PERSON] у повній мірі виконав свої зобов`язання щодо оплати ціни майнових прав на квартиру [ADDRESS] , проектний будинок [ADDRESS] , згідно умов Договору. В подальшому, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за Договором відповідачем, [PERSON] 16.08.2022 року, від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі Довіреності, направлено вимогу від 07.08.2022 року про розірвання Договору та повернення коштів (в т.ч. 3\~%, інфляційного збільшення боргу та пені), яку відповідачем отримано 22.08.2022 року. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що відповідач не виконує взяті на себе обов`язки, передбачені умовами укладеного договору, та не підписують угоди про розірвання договору, а тому просив по суті розірвати укладений договір Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Особливості припинення зобов`язань за договорами купівлі-продажу цінних паперів, укладених на фондовій біржі, встановлюються законодавством. Законом можуть бути встановлені випадки, коли припинення зобов`язань на певних підставах не допускається. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610, п. 1. ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (стаття 638 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин. Відповідно до ч. 2. ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Встановлено, що відповідно до умов укладеного договору від 04.06.2021 року сторони передбачили можливість їх розірвання шляхом відмови покупця від виконання цих договорів, вчиненої ним письмово та надісланої продавцеві у будь-який момент строку дії договору, що реалізується через підписання сторонами додаткової угоди про розірвання договору та зазначення суми, що підлягає поверненню (п. 4.3 Договору). Позивач [PERSON] виявив бажання розірвати укладений з відповідачем спірний договір, у зв`язку з чим 16.08.2022 року направила до Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» заяву про розірвання Договору та повернення коштів. Однак, відповідач в добровільному порядку не виконав положення п. 4.3. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] на вимогу позивача. Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували заперечення відповідача щодо неможливості розірвати укладений договір. З огляду на викладене, встановивши обставини справи, проаналізувавши умови оспорюваних договорів та провівши аналіз правових норм, що регулюють дані правовідносини, з урахуванням того, що у добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо розірвання укладеного між ними договору, їх умов, суд приходить до висновку про наявність підстав, передбачених договором, для його розірвання у судовому порядку. При цьому суд враховує, що об`єкт будівництва не побудований та не введений в експлуатацію. Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» будь-яких заперечень суду не надало. Враховуючи, що відповідними умовами договору позивачу [PERSON] надано право у будь-який момент строку дії договору відмовитись від виконання договорів шляхом надіслання письмової відмови, і позивач скористався наданим йому правом, однак відповідач не виконує визначені договором домовленості щодо укладення додаткових угод про їх розірвання, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині щодо розірвання договору купівлі-продажу майнових прав. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Та в свою чергу відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. ЦК України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Суд також враховує при вирішенні справи і поведінку сторін правочину. Крім того, одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Ефективний захист прав особи має бути спрямованим на відновлення справедливості. Тлумачачи закон під час його застосування до конкретних правовідносин та вирішуючи спір, суд повинен керуватися як завданням судочинства так і загальними засадами цивільного законодавства. Згідно зі статтею 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), зроблено висновок, що «добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків». Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 24.05.2022 року по справі № 159/1519/21, від 18.05.2022 року по справі № 303/7119/19. Так, згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука а також зловживання правом в інших формах, що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною) . У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 11.08.2021 року в справі № 723/826/19 (провадження № 61-8810св20) вказано, що «приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) використовувала/використовували право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Поряд з цим, частина друга вказаної норми допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про повернення грошових коштів сплачених у розмірі 1419154,23 гривень Товариству з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» є обґрунтованими, оскільки у добровільному порядку сторони не погодили умов розірвання, а договір розривається в судовому порядку. Суд також враховує те, що будь-яких повідомлень позивачу після отримання його заяв, відповідач не направив, не повідомив про причини неможливості укласти додаткові договори, а виявив повне ігнорування. Щодо стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. Стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна майнових прав на квартиру встановлена в доларах США та оплачується в національній валюті України - гривні. Цим же пунктом визначено, що ціна майнових прав на квартиру на момент підписання Договору становить 1070169 (один мільйон сімдесят тисяч сто шістдесят дев`ять) гривень 41 копійка, що еквівалентно 38808 (тридцять вісім тисяч вісімсот вісім) доларів США. Встановлено, що [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» сплатив грошові кошти в розмірі 1070169,41 гривень. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» порушило умови договору, який розривається в судовому порядку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування позивачу інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Перевіривши поданий суду розрахунок, суд приходить до висновку, що з Товариства з обмеженою відповідальністю «Петрівський квартал 3» підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 209036,18 гривень та три відсотки річних в розмірі 23661,00 гривень. Відповідачем на спростування проведеного позивачем розрахунку щодо розміру 3 % річних та інфляційних збитків, не долучено будь-яких доказів, а також не подано інший контрозрахунок, зважаючи на погоджений строк сплати грошових коштів між сторонами. Щодо стягнення пені відповідно до ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів». Абзацом 1 частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Суд відхиляє доводи позивача щодо застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач жодних послуг (робіт) позивачу не зобов`язувався надавати (виконати). Інших договорів на вчинення будь-яких дій або надання послуг між сторонами не укладалося, а згідно укладених договорів зобов`язався лише продати та передати позивачу майнові права на об`єкт нерухомості в межах наявних у нього таких майнових прав. Доводи сторони позивача про те, що укладений між сторонами договір відповідає ознакам споживчого договору, оскільки його предметом є набуття у власність товару (квартири), що використовується позивачем для власних потреб, судом відхиляються, оскільки між сторонами за наявним предметом, взаємними правами та обов`язками, а також доказами, що були подані сторонами на їх виконання, був укладений договір купівлі-продажу майнових прав, відносини за яким регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж, визначеними ЦК України, а норми абзацу 1 частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» можуть бути застосовані виключно до договорів підряду та договорів про надання послуг. Дія положень Закону України «Про захист прав споживачів» не може поширюватися на договори купівлі-продажу майнових прав, укладені між сторонами, суттєві умови яких в межах цієї справи не оспорюються. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду при наданні оцінки обставинами справ при розгляді аналогічних за змістом спірних правовідносин, зокрема постанові Верховного Суду від 14.09.2020 року по справі № 369/10006/17, постанові Верховного Суду від 09.07.2020 року по справі № 759/10357/19. При цьому судом не береться до уваги посилання сторони позивача на врахування при розгляді справи правової позиції, наведених у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 755/3509/18, щодо можливості застосування до спірних правовідносин положень частини 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в частині не врегульованій спеціальним законом, оскільки вказана постанова не є релевантного до правовідносин з купівлі-продажу майнових прав, що склалися між сторонами у даній справі. Інші доводи сторін, наведені у позові, в межах наданих сторонами доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову частково. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. В порядку положень статті 141 ЦПК України, ураховуючи задоволення позову та звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.

Outcome: approved