Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що її дочка [PERSON] має трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей [PERSON] помер [INFO] . Діти проживають з нею та перебувають на її утриманні. Вона зазначає, що самостійно займається вихованням онуків, відповідач жодним чином не цікавиться життям дітей, матеріально не допомагає. Просила суд, позбавити відповідача батьківських прав відносно її трьох дітей та стягнути з відповідача аліменти на їх утримання. Ухвалою судді від 22.11.2021 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 08.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 29.05.2023 року та 31.05.2023 року на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 919 від 25.05.2023 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, відзив на позову суду не направила. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про дату розгляду справи повідомлялася належним чином, у судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] . Розгляд справи представник просила проводити без її участі. Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив такі фактичні обставини справи: Батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 17.08.2007 року, серії [NUMBER] , виданим 02.12.2015 року та серії [NUMBER] , виданим 17.08.202007 року (а.с. 59, 60, 61). Починаючи з 2018 року батьки неналежно виконували свої батьківські обов`язки, зловживали спиртними напоями (а.с. 10), у зв`язку з чим, діти перебувають в службі у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (а.с. 8-9, 11-12). Батько дітей [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 62). Мати дітей неодноразово проходила лікування в Кременчуцькому обласному наркологічному диспансері Полтавської обласної ради від алкогольної залежності. Неповнолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 2015 року проживають з позивачем по справі - бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Після смерті батька малолітній [PERSON] , [INFO] , проживав з матір`ю та бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 1433 від 23.09.2020 року затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с. 39-43). Згідно наказів начальника служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 13, 14 та 15 від 22.09.2020 року усіх трьох дітей влаштовано до сім`ї бабусі [PERSON] до вирішення питання про форму влаштування дітей (а.с. 44, 45, 46). 20.10.2020 року орган опіки та піклування звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її дітей. Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 24.03.2021 року відмовлено у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю підстав для застосування до [PERSON] крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав (а.с. 47-53). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області № 919 від 25.05.2023 року затверджено висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про доцільність позбавлення батьківських [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (а.с. 95-100, 103-110). Допитані у судовому засіданні неповнолітні [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що проживають з бабусею протягом 8 років, мати їхнім виховання не займається, матеріально не допомагає, ніколи не відвідує. Діти не знають де наразі вона перебуває, вважали за можливе позбавити її батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного: Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно ч. 1 ст. 2 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно роз`яснень, наданих у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанову Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормальному самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд враховує той факт, що відповідач, залишивши дітей з бабусею, фактично не приймає участі у їх вихованні, не утримує їх, не цікавиться їх життям, розвитком та станом здоров`я та приходить до висновку, що це свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення батьківський прав. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача відносно її трьох дітей. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За ч. 3 ст. 181 цього Кодексу за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Ч. 1 ст. 183 згаданого Кодексу частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 80 цього ж Кодексу аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошові сумі. На підставі встановлених і наведених судом фактів, недопущення погіршення матеріального становища дітей, що мають істотне значення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині стягнення аліментів з матері на утримання її дітей. Рішення про надання статусу дитини-сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування, приймається районною, районною у місті Києві та місті Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської чи районної у місті (в разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за місцем походження такої дитини за поданням служби у справах дітей (п. 22 Порядку). Оскільки позивач не зверталася до служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області щодо надання статусу дитям, які позбавлені батьківського піклування, зазначене питання не перевірялось та не виносилось на засідання органу опіки та піклування, подання про призначення опікуна до суду не надходило. Ураховуючи накази начальника служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 13, 14 та 15 від 22.09.2020 року про влаштування усіх трьох дітей до сім`ї бабусі [PERSON] до вирішення питання про форму влаштування дітей, суд приходить до висновку про передачу дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , тимчасово під опіку [PERSON] до оформлення нею опікунства. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 264, ч. 1 п. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення сум платежу за один місяць з метою забезпечення інтересів дитини. З відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, суму судового збору в розмірі 992 грн 40 коп. на користь держави необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved