Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ КП «ВодГео» про звільнення з посади від 16 вересня 2021 року, поновити його на посаді та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позов мотивований тим, що з 2 жовтня 2018 року він працював на посаді електрогазозварювальника в КП «ВодГео». 16 вересня 2021 року його було звільнено з роботи за прогул без поважних причин. Вказує на те, що він 5 вересня 2021 року разом із бригодою перебував на базі підприємства КП «ВодГео», оскільки аварійних пошкоджень не було. Близько 10 год. 40 хв. він разом із [PERSON] та [PERSON] пішли до магазину Оазис вийшовши з території підприємства, після чого в них розпочався обід та вони пообідавши повернулись на територію КП «ВодГео» близько 12 год. 45 хв. з вказаного часу він постійно перебував на роботі, а тому вважає, що його наказ про звільнення за прогул є незаконним та підлягає скасуванню. Ухвалою судді від 29 квітня 2022 року справу прийнято до провадження судді Прилуцького В.О. та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача до суду надійшов відзив проти позову, в якому відповідач зазначає, що заявлені позовні вимоги не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовільнити із підстав наведених у позовній заяві. Представник позивача, адвокат Холодняк В.М. просив суд скасувати наказ про звільнення [PERSON] та поновити його на роботі. Вказав, що позивач не допустив прогулу, оскільки був відсутній на території підприємства КП «ВодГео» менше аніж 3 години. Дійсно позивач не заперечує, що близько 10 год. 40 хв. він 5 вересня 2021 року покинув території підприємства та повернувся о 12 год. 40 хв. Однак під час винесення наказу про звільнення відповідачем не було враховано, що в цей час за трудовим розпорядок була обідня перерва та [PERSON] мав право перебувати за межами підприємства. Окрім того зазначив, що твердження відповідача про те, що позивача не було на робочому місці з 11 год. до 14 год. нічим не підтверджуються та спростовуються показами свідків та відеозаписом. Просив суд повністю задовільнити позовні вимоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив суду, що він 05 вересня 2021 року двічі о 09 год. 30 хв. та о 10 год. телефонував до [PERSON] та просив його у вільний час прийти подивитись чому відсутнє водопостачання до магазину « Оазис ». [PERSON] прийшов до магазину та перебував там близько 30-40 хв., після чого близько 12 год. 45 хв. він зустрів його з іншими робітниками КП «Вод Гео», які йшли з пакетом їжі на територію підприємства. Свідок [PERSON] , в судовому засіданні повідомив що, він 05 вересня 2021 року перебував разом на роботі з [PERSON] та йому відомо, що він перебував за межами підприємства, оскільки йому необхідний був наждачний папір та він ходив його купувати. Свідок [PERSON] в судовому повідомив, що 05 вересня 2021 року він перебував на робочому місці в КП «ВодГео» разом з [PERSON] на території підприємства. Того дня вони ремонтували задвижки разом із [PERSON] . Того дня [PERSON] відлучався із території підприємства близько 11 год., оскільки необхідно було купити наждачний папір. Він разом з [PERSON] пішли до базару де купили наждачний папір, оскільки він їм був необхідний для завешення роботи задвижок. Окрім того вони ходили за продуктами харчування, оскільки скоро мала бути обідня перерва. Крім того до [PERSON] зателефонував його знайомий [PERSON] та попросив подивитись чому відсутне водопостачання в магазині « Оазис ». На територію підприємства вони повернулись разом десь о 12 год. 45 хв. По дорозі вони зустріти знайомого [PERSON] , який і телефонував до нього з проханням. Повідомив, що якщо бригада перебуває на території підприємства то обід в них з 12 год. як і в інших працівників, а якщо на виїзді то коли вони виконали роботи. Про те, що [PERSON] хочуть звільнити за прогул йому стало відомо лише 16 вересня 2021 року. Повідомив про те, що в нього особисто ніхто не відбирав жодних пояснень та він підходив до директора підприємства для того щоб пояснити ситуацію, однак він його не став слухати. Того дня їх не було на території підприємства менше ані ж 3 години, десь з 10 год. 45 хв. до 12 год. 45 хв., тобто близько 2 - х годин. В період часу з 13 год. вони перебували на території підприємства аж до кінця зміни та продовжили ремонт задвижок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що 05 вересня 2021 року він працював в бригаді разом із [PERSON] та здійснював ремонт затвірок. Повідомив, що вони працювали з 08 ранку до 20 год. вечора, обідня перерва якщо немає роботи то з 12 год., а коли на виїзді то після виконання роботи. Йому відомо, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ходили разом купувати наждачну бумагу за межі підприємства. Вони вийшли із підприємства близько 11 год., а повернулись близько 13 год. та до 14 год. більше [PERSON] не відлучався із території КП «ВодГео». Про те, що було складено акт про відсутність [PERSON] на робочому місці більше 3 - х годин йому не відомо, а про те, що [PERSON] було звільнено за прогул він дізнався після 3-4 днів. Повідомив, що 05 вересня 2021 року він не бачив та не чув, щоб працівники підприємства розшукували на території КП «ВодГео» [PERSON] та ніхто про нього не запитував і пояснень не відбирав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він працює начальником відділу безпеки в КП «ВодГео», про відсутність [PERSON] на робочому місці 05 вересня 2021 року йому стало відомо десь через тиждень. Йому дали вказівку розібратись із ситуацією, він зясував, що [PERSON] перебував з 11 год. по 14 год. біля магазину «Оазис» де намагався домовитись про роботи з полагодження водогону, однак не домовились та він повернувся на територію підприємства. Із службової записки було встановлено, що [PERSON] не було направлено на виконання робіт до магазину « Оазис », було складено службові записки та пояснюючі записки, після чого було видано відповідний наказ про звільнення [PERSON] за прогул. Повідомив також про те, чи складався акт про відсутність на робочому місці [PERSON] 05 вересня 2021 року на робочому місці більше 3 - х годин йому не відомо. На території підприємства обід триває 30 хв. і якщо бригада не на виїзді то вони мають обідати на території підприємства. [PERSON] та [PERSON] особисто написали пояснюючі записки про те, що [PERSON] був відсутній на робочому місці з 11 год. до 14 год. та на підставі цих записок було проведено службове розслідування. Заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст.76,77 ЦПК України. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, які містяться у пунктах 18, 19 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону. Судом встановлено, що наказом Комунального підприємства «ВодГео» «По особовому складу про звільнення працівника» № 27- к від 16 вересня 2021 року позивача [PERSON] було звільнено з посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України - «за прогул» . Стаття 40 КЗпП України передбачає декілька підстав для звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, які являються самостійними і не виключають можливості їх одночасного застосування, що вимагає від роботодавця чіткого формулювання підстав для звільнення працівника з посиланням на певну норму права. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Звільнення на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни. Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня. Згідно ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Як роз`яснено у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Крім того, у відповідності до вимог частини 1 статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. З копії акту проведення службового розслідування від 14 вересня 2021 року вбачається, що [PERSON] пояснив, що 05 вересня 2021 року в період часу з 11 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв. знаходився на обідіній перерві в районі ринку, біля ст. ім. Т. Г. Шевченка (а.с.21). Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак, у даному випадку відповідач не забезпечив дотримання вказаних гарантій, що призвело до безпідставного звільнення позивача із займаної посади. З повідомлення управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Смілянської міської ради № 01-49/07 від 09 січня 2020 року вбачається, що колективний договір між адміністрацією та профспілковою організацією КП «ВодГео» на 2020-2021 роки, зареєстровано 09 січня 2020 за № 475. Відповідно до розділу 7 колективного договору «режим праці та відпочинку» п. 7.6 графік роботи бригад АВР (де працював позивач) служби водопостачання та водовідведення - 2 дні через 2 дні, 11 годинна робоча зміна, початок роботи 8.00, закінчення 19.30. перерва для відпочинку і харчування 30 хвилин на протязі робочої зміни (а.с. 173-181). В судовому засіданні представник відповідача визнав той факт, що позивач дійсно працював за графіком 2 дні через 2 дні та в нього була обідня перерва терміном 30 хв. протягом робочого дня. Позивач [PERSON] , як в судовому засіданні так і в пояснюючій записці, пояснював, що він дійсно в період часу з 11 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв. не перебував на території КП «ВодГео», оскільки перебував на обіді. Однак пояснення [PERSON] відповідачем взято до уваги не було. З урахуванням часу обідної перерви [PERSON] не перебував на території КП «ВодГео» протягом 2,5 годин (з 11 год. по 14 год. = 3 год. за мінусом часу обіду 30 хв. = 2,5 год.). За наведених обставин, суд вважає незаконним наказ КП «ВодГео» № 27-к від 16 вересня 2021 року «про звільнення працівника [PERSON] з 16 вересня 2021 року за прогул без поважних причин, який підлягає скасуванню, а [PERSON] відповідно підлягає поновленню на займаній посаді. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. На підставі викладеного та з урахуванням встановленого судом факту незаконного звільнення позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за весь час, оскільки тривалість розгляду справи не пов`язана з винними діями позивача. Що стосується розміру суми середнього заробітку, то суд вважає зазначити наступне. Згідно з пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N100. Абзацом 3 п. 2 даного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Згідно матеріалів цивільної справи позивача було звільнено 16 вересня 2021 року. Графік роботи позивача [PERSON] відповідно до розділу 7 колективного договору «режим праці та відпочинку» п. 7.6 графік роботи бригад АВР служби водопостачання та водовідведення - 2 дні через 2 дні. (а.с. 173-181). З врахуванням заробітної плати за останні два місяці роботи, що передувала його звільненню за липень і серпень 2021 року складала 25435 грн. 16 коп. Оскільки у відповідності до п. б) п. 4 розд. ІІ Порядку № 100, одноразові виплати, в т.ч. матеріальна допомога не враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, то в розрахунок у даному випадку береться заробітна плата в розмірі 25435 грн. 16 коп. Згідно довідки КП «ВодГео» про середній заробіток [PERSON] середньоденна заробітна плата складає 942 грн. 04 коп. (а.с.41). Загальна кількість фактично відпрацьованих днів за липень та серпнень 2021 року становить 27 днів. Виходячи з наведеного, середньоденна заробітна плата становить 942 грн. 04 коп. ((9309, 14 + 16126,02 грн.) / 27 днів) Середній заробіток за час вимушеного прогулу, складає 942 грн. 04 коп. х 332 робочих днів)з 16 вересня 2021 року по 05 липня 2023 року) = 312425 грн. 28 коп. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти розрахунку середнього заробітку, який надав позивач та іншого розрахунку суду не надав. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача підлягають задоволенню та необхідно стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 312425 грн. 28 коп. У відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4116 грн. 65 коп. (за позовну вимогу немайнового характеру та за позовну вимогу майнового характеру). Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн. Згідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем суду надано договір про надання правничої допомоги від 20 вересня 2021 року (а.с.27), квитанцію № 18-21 від 11 жовтня 2021 року (а.с.28), акт виконаних робіт по договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2021 року (а.с. 29), розрахунок суми витрат на правничу дпоомгу, які позивач поніс та очікує понести під час судового розгляду (а.с. 30), ордер адвоката (а.с.47), квитанції № 08 - 23 від 20 червня 2023 року та № 18-22 від 01 серпня 2022 року (а.с.184, 185), акт виконаних робіт по Договору про надання правничої допомоги від 20 вересня 2021 року (а.с. 186), розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, які позивач поніс та очікує понести під час судового розгляду та опис виконаних робіт (а.с. 187). З наданих позивачем доказів, дійсно вбачається, що він поніс витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., які і підлягають стягненню з відповідача на косить позивача.

Outcome: approved