Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач Акціонерне товариствр «Перший Український міжнародний Банк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02.04.2015 року між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 26250018575371 за яким видано кредит у сумі 27 464,51 гривень. 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинилося шляхом приєднання до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», на баланс якого була передана заборгованість за вищезазначеним кредитним договором. Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив в анкеті на отримання кредиту. Однак, відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 23.07.2019 року складає 56 292,75 грн., з яких: 15 085,11 грн. - заборгованість за кредитом; 12 724,56 грн. - заборгованість за процентами; 28 483,08 грн. - штрафні санкції. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з [PERSON] , на свою користь заборгованість за кредитним договором №26250018575371 від 02.04.2015 р. у сумі 56292,75 грн. та судовий збір. 31.03.2020р. заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області винесено рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. 30.03.2023р. ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області скасовано заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31.03.2020р. та справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання, в якому просить суд розглядати справу за відсутністю представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якій позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні, застосовуючи позовну давність до всіх позовних вимог позивача. Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 02.04.2015 року між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 26250018575371 за яким ліміт овердрафту становить 3000 грн.. Строк користування овердрафтом 60 місяців. Із позовної заяви вбачається, що 19.07.2016 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до ПАТ «ПУМБ»; ПАТ «ПУМБ» став правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та на баланс ПАТ «ПУМБ» передана заборгованість за кредитним договором. При цьому, позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що зобов`язання відповідача перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» перейшли до АТ «ПУМБ»; що перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» у відповідача існувала заборгованість на час припинення товариства і який саме її розмір; що відповідач взагалі має заборгованість за кредитним договором № 26250018575371 від 02.04.2015 року у заявленому позивачем розмірі. 04.09.2018 року АТ «ПУМБ» направив [PERSON] письмову вимогу (повідомлення) про те, що він є правонаступником АТ «Банк Ренесанс Капітал» і [PERSON] має заборгованість перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 26250018575371 від 02.04.2015 в загальному розмірі 24 959,63 грн.. Пред`явили вимоги про негайне погашення заборгованості в строк до 11.09.2018 року. Однак, суду не подано доказів на підтвердження отримання відповідачем зазначеної вимоги АТ «ПУМБ». Згідно з поданого документу з назвою «Виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором №26250018575371 станом на 23.07.2019 року (включно)», заборгованість перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за Кредитним договором №26250018575371 складає 56 292,75 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10 476,93 грн.; прострочена заборгованість за процентами становить 12 186,26 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту становить 4 608,18 грн.; строкова заборгованість за процентами становить 538,29 грн.; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту становить 28483,08 грн.. З даного розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором до позову неможливо встановити відповідність порядку нарахування заборгованості (зокрема, процентів і неустойки) та проведення відповідних розрахунків, умовам договору, укладеного між АТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] .. Інших розрахунків на підтвердження розміру заборгованості за договором кредиту суду не було подано. Таким чином, суд не може прийняти до уваги виписку з рахунку відповідача, як належний і допустимий доказ існуючої у відповідача заборгованості, оскільки дана виписка не містить підтвердження руху коштів по рахунку із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, і, до того ж, не є відповідним розрахунком заборгованості та фінансовим документом на підтвердження розрахунків між банками та відповідачем. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України). Відповідно до положень ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із статтями 525 та 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч.1 ст. 546 ЦК України). В статті 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Так, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підтвердження укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] кредитного договору №26250018575371 від 02.04.2015 року, АТ «ПУМБ», який є правонаступником ПАТ «Банк Ренесанс Капітал», надав письмові документи, зокрема, копію анкети, пропозиції укласти договір карткового рахунку та договір страхування (оферта), основні умови кредитування та страхування. Представник позивача не подав суду розрахунку заборгованості відповідача перед банком. Таким чином, за відсутності розрахунку заборгованості за договором кредиту від 02.04.2015 року, суд позбавлений можливості встановити розмір заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування кредитом, штрафні санкції, період їх виникнення та нарахування в позові, що унеможливлює встановлення обґрунтованості вимог банку про стягнення кредитних коштів в розмірі, що перевищує встановлений ліміт кредитування, процентів та штрафних санкцій станом на 23.07.2019 року. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах справи належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності у [PERSON] заборгованості за кредитним договором у заявленому банком розмірі. Щодо заявленої відповідачем вимоги про застосування до позовних вимог наслідків спливу строків позовної давності, суд зазначає наступне. Представник відповідача звернувся до суду зі заявою про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, з огляду на позицію відповідача, яка позовні вимоги не визнала, враховуючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а саме: наявність заборгованості відповідача перед ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та сум загальної заборгованості за кредитним договором з деталізацією розрахунку, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають у зв`язку з їх не обґрунтованістю та безпідставністю. Отже, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги, а під час розгляду справи позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують обґрунтованість позовних вимог, суд відмовляє у задоволені позову через його необґрунтованість та безпідставність, і тому позовна давність не застосовується. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed