Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У березні 2023 року Томашівська сільська рада Фастівського району Київської області (далі по тексту - позивач) звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської област із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач), в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року відібрано дочку від матері без позбавлення батьківський прав. Після ухвалення цього рішення від відповідача жодних звернень щодо дитини, її долі, здоров`я, розвитку, матеріального забезпечення не надходило. Вищенаведене свідчить про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дочки, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала, просила його задовольнити повністю. Неповнолітня дитина, [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Зазначила, що мати нею не цікавиться, матеріально не допомагає, після відібрання її від матері до неї не приїздила, лише телефонувала та просила передати їй з батьком гроші. Відповідач до суду не з`явилася, про причини неявки у судове засідання, суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала, судові повістки повернулись без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 22.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 22.05.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її судовий розгляд. Суд, дослідивши документи, заслухавши пояснення представника позивача та неповнолітньої дитини, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджено Свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] (а.с. 10). Відомості про батька неповнолітньої дитини [PERSON] записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00024960148 від 17 грудня 2019 року (а.с. 12). Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2020 року у справі №381/246/20, яке набрало законної сили 06.08.2020 року, відібрано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав (а.с. 6-8). Як вбачається із зазначено рішення суду, відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти відібрання її неповнолітньої доньки [PERSON] від неї без позбавлення її батьківських прав не заперечувала, адже на її думку це буде найкращим для доньки. До того ж, неповнолітня [PERSON] в судовому засідання пояснила, що дійсно зловживала спиртними напоями, на даний час знаходиться в реабілітаційному центрі. Дівчинка пояснила, що лікування в центрі пішло їй на користь, не заперечувала проти продовження лікування. Зазначила, що розуміє, що в реабілітаційному центі їй краще. Станом на час розгляду справи про відібрання дитини неповнолітня [PERSON] , [INFO] перебувала у Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Сезенків» та мала статус дитини, яка опинилася в складних життєвих обставинах та знаходилася на повному державному забезпеченні. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Розпорядженням Фастівської районної державної адміністрації Київської області від 02 жовтня 2020 року №262 встановлено статус неповнолітній [PERSON] дитини, позбавленої батьківського піклування. Призначено її піклувальником [PERSON] (а.с. 13). Як вбачається із листа служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради №01-09/98 від 08.02.2023 року, серед інших, [PERSON] , 20.07.2005 року відібрана у піклувальника [PERSON] відповідно до рішення Фастівської міської ради від 01.02.2023 року №48, та відповідно до направлення служби у справах дітей та сім`ї КОДА (КОВА) від 02.02.2023 року №04 влаштована до КЗКОР ЦСПЛР «Оберіг» (а.с. 14). Рішенням виконавчого комітету Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області від 16 лютого 2023 року №04/3 звільнено [PERSON] від здійснення повноважень піклувальника над [PERSON] (а.с. 16). Наказом директора Київського вищого професійного училища технологій та дизайну одягу від 24 лютого 2023 року №39, [PERSON] з 17.02.2023 року поставлено на облік та матеріальне забезпечення, як ученицю з числі дітей, позбавлених батьківського піклування, що перебуває на повному державному утриманні (а.с. 18). З характеристики гр. [PERSON] , 1981 року народження, що проживає по [ADDRESS] , № 13-06/05 від 13 лютого 2023 року, вбачається, що гр. [PERSON] за вказаною адресою живе зі своїм співмешканцем [PERSON] , 1979 р.н. [PERSON] ніде не працює та трудової книжки не має, сім`я проживає за рахунок тимчасових заробітків по людях. Особистого підсобного господарства немає, має земельну ділянку, яку не обробляє та нічого на ній не вирощує. При неодноразових обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] виявлявсябезлад у будинку та навколо нього, обдерті стіни, будинок захаращений різним непотребом, підлога та посуд брудні. Систематично зловживає спиртними напоями зі своїм співмешканцем та іншими особами, що негативно впливає на стосунки в сім`ї, породжуючи різні конфліктні ситуації. Від сусідів та мешканців села неодноразово надходили скарги до сільської ради щодо неналежного виховання [PERSON] своїх дітей та щодо її поведінки. Більш того, неналежне виховання [PERSON] своїх дітей призвело до алкогольної залежності її неповнолітньої доньки [PERSON] , після чого останню у 2019 році було вилучено із сім`ї (а.с. 19). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Згідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При винесенні рішення у справі судом враховано висновок Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області про доцільність та відповідність інтересам дитини позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки в Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та ті, на яких ґрунтується висновок органу опіки та піклування, суд вважає останній достатньо обґрунтованим та таким, що містить в собі переконливі аргументи, які вказують на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дочки [PERSON] , яка наразі перебуває на обліку та матеріальному забезпеченні, як учениця з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, та знаходиться на повному державному утриманні. Мати дитини не цікавиться її долею, здоров`я, не бере участі в її утриманні та забезпеченні розвитку. З місця проживання відповідач характеризується вкрай негативно, оскільки систематично зловживає спиртними напоями зі своїм співмешканцем та іншими особами. Умови проживання відповідача неналежні: безлад у будинку та навколо нього, обдерті стіни, будинок захаращений різним непотребом, підлога та посуд брудні. Від сусідів та мешканців села неодноразово надходили скарги до сільської ради щодо неналежного виховання [PERSON] своїх дітей та щодо її поведінки. Варто також зазначити, що така негативна поведінка матері носить тривалий характер, оскільки на підставі рішення Виконавчого комітету Томашівської сільської ради Фастівського району Київської області від 27 січня 2020 року за № 01/02 було негайно відібрано [PERSON] від матері без позбавлення її батьківських прав, для подальшого влаштування неповнолітньої дитини, а 25.06.2020 року судом ухвалено рішення про відібрання [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав. Протягом вказаного часу відповідач не змінила у кращу сторону своє ставлення до дочки, так як її відношення до утримання, виховання та розвитку дочки є вкрай безвідповідальне. Проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно відповідач по справі вихованням своєї дочки не займається і ухиляється від своїх обов`язків по її утриманню та вихованню, не проявляє до дітей щонайменшої материнської турботи, тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно [PERSON] . Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18. В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн. за задоволену позовну вимогу про позбавлення батьківських права, так як позивач звільнений від сплати судового збору за даною вимогою. На підставі викладеного,

Outcome: approved