Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд із позовом до відповідача [PERSON] , третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона з відповідачем [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.11.2013 розірвано. У даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. На даний час між ними з відповідачем не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання їхнього сина. Зокрема, позивач вважає, що проживання сина разом із нею у м. Тернополі відповідає його інтересам, проте відповідач вважає, що сину буде краще проживати разом із ним за кордоном, де він часто буває. Просить врахувати, що у неї з сином є постійне місце проживання, вона має у власності нерухоме майно та стабільний дохід, для забезпечення нормального виховання та розвитку сина та визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] . Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.12.2022 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.01.2023, матеріли справи надіслано до Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, для надання письмового висновку щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. 07.03.2022 справа повернулася до суду з Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради з висновком щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Протокольною ухвалою суду від 11.04.2022 постановленою у судовому засіданні без видалення в нарадчу кімнату та занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження у даній справі та призначено розгляд справи по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Покотило Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні судом у присутності законного представника [PERSON] заслухано думку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який суду пояснив, що його батько [PERSON] живе і працює в Чехії, тому спілкується з ним лише по телефону та у телефонних розмовах батько каже, що краще йому жити з ним у Чехії. Однак він бажає жити з мамою, оскільки він тут навчається, має друзів та мама про нього добре піклується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за його зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб - сайті судової влади України. Відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав. Представник третьої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без присутності органу опіки та піклування за наявними у справі матеріалами. Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подавав, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. Заслухавши пояснення позивача та її представника, думку дитини, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 07.08.2008 зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що складено актовий запис № 1074, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00016497751 від 31.03.2016. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.11.2013 у справі №607/18538/13-ц, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 07.08.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №1074. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 22.02.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №407. Згідно з довідкою № 02-13/84 від 24.05.2019 виданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області, батько учня 1-А класу [PERSON] не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з вчителями, не забирає дитину зі школи, не відвідує батьківські збори. Як вбачається з довідки №02-13/179 від 28.12.2021 виданої Тернопільською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 3 з поглибленим вивченням іноземних мов Тернопільської міської ради Тернопільської області, [PERSON] навчається у 4-А класі. Зі слів класного керівника, батько учня не спілкується з учителями, не цікавиться успішністю сина, не забирає дитину із школи, не відвідує батьківських зборів та не бере участі в шкільних заходах. Згідно довідки № 246 від 18.11.2022, виданої Дочірнім підприємством «Фаворит - 1», [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] та разом з нею зареєстрований син [PERSON] , [INFO] . Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 14.07.2010 державним нотаріусом Другої Тернопільської державної нотаріальної контори Барилко Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-776 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом посвідченого 09.03.2021 приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу Тернопільської області Наконечною А.І, зареєстрованого в реєстрі за № 141. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що слідує із свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом ЗАГСу Тернопільського міськвиконкому 24.08.1984. Згідно з договором міни квартир посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Маркуліною Л.О. 30.11.2000 та зареєстрованого в реєстрі за №7228, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] обміняли належну їм на праві приватної власності трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 58 кв,м., житловою площею 36,6 кв.м., на належну [PERSON] , [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 56,1 кв .м., житловою площею 37,1 кв.м. Відповідно до довідки № 475 про доходи від 16.11.2022 виданої Західноукраїнським національним університетом Міністерства освіти і науки, [PERSON] , працює у Західноукраїнському національному університеті на посаді професора та отримує дохід, який за період з травня 2022 року по жовтень 2022 року складає 137 681,20 грн. Відповідно до висновку органу опіки і піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 216 від 01.03.2023, орган опіки і піклування, беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, рекомендує визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . 07.02.2023 працівниками управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] , згідно якого [PERSON] проживає в квартирі разом із сином та бабусею дитини, яка складається з двох кімнат загальною площею 44,1 м.кв., з усіма комунальними зручностями. У дитини є все необхідне для навчання, виховання та повноцінного розвитку: ліжко для сну, шафа для одягу, іграшки, книги та одяг відповідного віку. Бабусею дитини, [PERSON] , яка є власником вищевказаної квартири надано згоду на проживання доньки [PERSON] та онука [PERSON] у квартирі. Батько дитини, [PERSON] на засідання комісії не з`явився та не повідомив про причини своєї відсутності, хоча був належним чином повідомлений. Працівником управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради проведено бесіду з дитиною під час якої встановлено, що [PERSON] проживає разом із матір`ю і бажає надалі проживати з нею. Як встановлено судом, дитина сторін проживає разом з позивачем, водночас між сторонами не досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання їхньої спільної дитини. Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 30.03.2021 при розгляді справи №542/1428/18 (провадження № 61-18612св19) зазначив, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01.07.2017 у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Згідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 89 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. В матеріалах справи міститься достатньо доказів, які доводять те, що позивач [PERSON] має самостійний дохід та належні житлово-побутові умови, що вказує на створення для дитини належних умов життя, виховання та розвитку, при цьому даних, які б негативно характеризували позивача [PERSON] в розумінні статті 161 Сімейного кодексу України, судом не встановлено. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, заслухавши думку дитини, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі в розмірі 992,40 грн сплачений позивачем за звернення до суду із даним позовом.

Outcome: approved