Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

У січні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія (далі - ТОВ «ФК) «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказувало, що 02.03.2020 року [PERSON] уклав із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» Кредитний договір № 9054583016. Цей Договір, Паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», з якими позичальник ознайомився до укладення Договору і до яких приєднався, підписавши Договір, складають єдиний кредитний договір. На підставі Договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк», Первісний кредитор набув Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору упорядку та строки, встановлені цим Договором. 02.12.2021 рокуміж АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/6-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах,що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/6-Фвід 02.12.2021 року Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 906,06 грн., з яких: 37 674,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4,43 грн. - сума заборгованості за відсотками; 11 227,05 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею. Згідно п. 2.3. Відступлення Права Вимоги і всіх інших прав, належних АТ «Таскомбанк» за Кредитними Договорами, Договорами Поруки та їх перехід від АТ «Таскомбанк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Прав Вимог згідно Додатку № 2, але не раніше здійснення оплати ТОВ «ФК «ЄАПБ» згідно п. 3.1 цього Договору, після чого, ТОВ «ФК «ЄАПБ» стає кредитором по відношенню до Позичальників стосовно Боргу та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Прав Вимог підтверджує факт переходу від Клієнта до ТОВ «ФК «ЄАПБ» Прав Вимоги Боргу та є невід`ємною частиною Договору факторингу. Згідно з умовами Кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні позивачу, ні первісному кредитору. За таких обставин просило стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 9054583016 від 02.03.2020 року в розмірі 48 906,06 грн., з яких; 37 674,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4,43 грн. - сума заборгованості за відсотками; 11 227,05 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами, а також понесені судові витрати. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялась на його зареєстроване місце проживання згідно відомостей Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб [ADDRESS] . Згідно наявного у матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, останнє отримано відповідачем 28.01.2023 року (а.с. 40). 13.02.2023 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Скрипаль О.В., в якому останній заперечив проти заявленого позову та просив відмовити у його задоволенні через його необґрунтованість. Вказав, що [PERSON] не отримував жодних грошових коштів згідно кредитного договору № 9054583016 від 02.03.2020 року у ТОВ «ФК «ЦФР», ніколи не був в офісі вказаної установи, отримувачем коштів згідно кредитного договору № 9054583016 від 02.03.2020 року є ФОП [PERSON] , ІПН [NUMBER] , на момент укладення кредитного договору не мав дійсного наміру на отримання кредитних коштів, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними в результаті тяжких захворювань, які впливали на його здатність орієнтуватись у просторі, реально усвідомлювати всі обставини, а також перебував під впливом обману невстановлених осіб, які під виглядом документів на встановлення вікон надали під підпис кредитний договір (а.с. 41-64). 21.02.2023 року до суду надійшла відповідь на відзив від ТОВ «ФК «ЄАПБ», в якій представник позивача просив позов задовольнити, а відзив відповідача залишити без розгляду та задоволення, через його недоведеність та безпідставність (а.с. 75-89). 23.02.2023 року до суду надійшли заперечення від представника відповідача [PERSON] - адвоката Скрипаля О.В., в яких останній вказав про відсутність доказів з боку позивача на видачу кредитних коштів, підстав для задоволення позовних вимог, про що вказує сам позивач у відповіді на відзив. Також, зауважив про те, що [PERSON] не був повідомлений про укладення договору факторингу, що виключає його обов`язок по поверненню коштів повивачу, на момент укладення кредитного договору № 9054583016 від 02.03.2020 року [PERSON] не мав на це волевиявлення, останнє не відповідало його волі, договір був підписаний відповідачем під примусом. Тому, просив відмовити у задоволенні позову (а.с. 110-111). Станом на дату розгляду справи на адресу суду клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про розгляд справи за участю сторін учасниками справи не подавалися. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із розглядом справи без повідомлення (виклику) сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 02.03.2020 року [PERSON] подав заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (ІК: 35725063), підписавши її, тим самим підтвердивши, що ТОВ «ФК «ЦФР» у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі ознайомило його з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною йому для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги (а.с. 10). 02.03.2020 року [PERSON] уклав із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» Кредитний договір № 9054583016 (а.с. 5). За умовами укладеного кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі 37 674,58 грн. на строк 36, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, передбачених в Паспорті кредиту № 4583016, який є невід`ємною частиною цього договору. Згідно п. 1.4. кредитного договору, підписавши цей договір, позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити за рахунок отриманого кредиту, такі суми за наступними реквізитами: сума 32 066,00 грн., отримувач: ФОП [PERSON] , код ЄДРПОУ [NUMBER] , призначення: оплата р/ф № 1 від 02/03/2020 за рахунок кредиту [PERSON] . Згідно п. 2.2 кредитного договору цей договір, паспорт кредиту № [NUMBER] та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 17.01.2020 року складають єдиний кредитний договір. Як встановлено судом, 02.03.2020 року [PERSON] підписано також паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4583016, а також повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 9054583016 від 02.03.2020 року, що відбудеться на користь АТ «Таскомбанк» (а.с. 6-9). 07.10.2016 року між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» укладено Договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, за умовами якого Первісний кредитор набув Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами забезпечення до них та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору упорядку та строки, встановлені цим Договором (а.с. 14-15). 02.12.2021 рокуміж АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/6-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах,що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/6-Фвід 02.12.2021 року Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 906,06 грн., з яких: 37 674,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4,43 грн. - сума заборгованості за відсотками; 11 227,05 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 16-20). Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 9054583016 від 02.03.2020 року станом на 31.12.2022 року складає 48 906,06 грн. (а.с. 13). Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів»). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Загальними засадами цивільного законодавства, визначеними в ст. 3 ЦК України є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. В ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, які передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (ст. 13 ЦК України). Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. В ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України). Як встановлено судом, 02.03.2020 року відповідачем було підписано Заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» Акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 402232029. Того ж дня відповідачем укладено із ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» Кредитний договір № 9054583016, а також підписано паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4583016 та повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 9054583016 від 02.03.2020 року, що відбудеться на користь АТ «Таскомбанк». Отже, підписаний сторонами договір, вказує на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору та підтверджує те, що, зокрема, відповідач погодився на його умови. Твердження відповідача про те, що його обманом змусили підписати кредитний договір, начебто, під виглядом укладення договору на встановлення енергозберігаючих вікон з незареєстрованим на той момент ФОП [PERSON] , судом до уваги не приймаються з огляду на їх недоведеність належними та допустимими доказами. Питання взаємовідносин між відповідачем та ФОП [PERSON] не входить до предмету доказування у даній справі. Суд також критично ставиться до тверджень відповідача стосовно того, що кредитні кошти він не отримував, останні були перераховані не йому, а на рахунок ФОП [PERSON] , адже, надаючи згоду на кредит, відповідач ознайомилась з текстом договору та знав, що кошти будуть перераховані саме так. При цьому відповідач у відзиві підтверджує той факт, що вказаний кредитний договір укладався саме для оплати послуг ФОП [PERSON] , яких, як на даний час зазначає відповідач, він не потребував. Посилання відповідача на те, що його примусили оформити кредит на своє ім`я і кредитними коштами він не користувався судом до уваги не беруться, оскільки при поданні відзиву відповідач підтвердив, що кредитний договір він підписував. Доказів звернення до відповідних органів щодо вчинення щодо нього шахрайських дій матеріали справи не містять. Тому, суд вважає доведеним, що відповідач, розуміючи наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, добровільно уклав договір з позивачем на умовах, що були повністю погоджені сторонами, в тому числі й щодо порядку отримання грошових коштів. Окрім того, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказів того, що [PERSON] на час укладення кредитного договору № 9054583016 від 02.03.2020 року мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, відповідач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком згідно зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України. Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження того, що [PERSON] на час укладення кредитного договору № 9054583016 від 02.03.2020 року мав абсолютну неспроможність розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, а надані відповідачем виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 14.06.2019 року та виписки з історії хвороби від 28.05.2019 року вказаних висновків суду не спростовують. Останні мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, в той час як висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину саме на момент вчинення правочину, якому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, суду не наданий. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч. ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку повивачу не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення кредитних коштів. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума заборгованості [PERSON] по виконанню кредитного договору підлягає стягненню з нього на користь позивача у розмірі, заявленому останнім при зверненні до суду. Крім того, судом встановлено, що 02.12.2021 рокуміж АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № НІ/11/6-Ф, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами, договорами поруки в обсязі та на умовах,що існують на дату відступлення прав вимоги. Відповідно до Додатку № 1 до Договору факторингу № НІ/11/6-Фвід 02.12.2021 року Реєстру прав вимоги, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 48 906,06 грн., з яких: 37 674,58 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 4,43 грн. - сума заборгованості за відсотками; 11 227,05 грн. - сума заборгованості за щомісячними процентами; 0,00 грн. - сума заборгованості за пенею (а.с. 16-20). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Суд критично ставиться до тверджень відповідача про неповідомлення його про укладення договору факторингу, що виключає його обов`язок по виконанню зобов`язання новому кредиторові, оскільки неповідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляє обов`язку погашення заборгованості, а лише надає право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним. Зобов`язання [PERSON] не виконав ані перед первинними кредиторами, ані перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного позивачем розміру заборгованості відповідач не надав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало належні та достатні докази на підтвердження права вимоги до [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договорами в загальному розмірі 48 906,06 грн. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач надає суду платіжну інструкцію № 32475 від 03.01.2023 року, зі змісту якої вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» здійснило платіж у розмірі 2 684,00 грн. із призначенням платежу «… судовий збір за позовом ТОВ «ФК «ЄАПБ» …». Зважаючи на те, що інших доказів на підтвердження судових витрат позивач не надає, суд розглядає питання щодо розподілу судових витрат у межах сплати судового збору. Зважаючи на положення ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 2 684,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved