Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У червні 2023 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого відповідач отримав у борг грошові кошти у розмірі 103 671,01 грн., що є еквівалентом 3 675,00 доларів США 00 центів, на умовах строковості та кінцевим терміном повернення до 12.11.2020. З метою виконання грошових зобов`язань, 12 жовтня 2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., зареєстрований в реєстрі за №324, за умовами якого відповідачем передано в заставу позивачу автомобіль «MAZDA» реєстраційний номер [NUMBER] . Посилаючись на те, що відповідач не виконує належним чином взятих на себе зобов`язань, позивач просить звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення боргу. 22.05.2023 ухвалою суду відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу судом було надіслано ухвалу про відкриття провадження та роз`яснено право на подання відзиву та клопотань. Позивачем до суду додаткових заяв, пояснень подано не було, відповідачем не використано право подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що 12 жовтня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого Відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 103 671,01 грн., що є еквівалентом 3 675,00 доларів США 00 центів, згідно офіційного валютного (обмінного) курсу Національного банку України, встановленим на момент укладання даного Договору відносно до долару станом на 12.10.2020 в розмірі 28,2098 гривень за 1 долар США з кінцевим терміном повернення 12.11.2020. 12 жовтня 2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мошківською О.Л., зареєстрований в реєстрі за №324, за умовами якого відповідачем передано в заставу позивачу автомобіль «MAZDA» реєстраційний номер [NUMBER] . Умовами п. 4 Договору застави транспортного засобу, передбачено на забезпечення виконання Основного зобов`язання заставодавець передає в заставу Заставодержателю рухоме майно, а саме: транспортний засіб - автомобіль марки MAZDA, модель 3, тип ТЗ: загальний легковий універсал - В, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, 2011 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрованого ТСЦ 8044, 22.12.2015 року (дата першої реєстрації 29.12. 2011), надалі - «Предмет застави». Згідно п. 5 Договору застави ТЗ, предмет застави належить заставодавцю на праві власності на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] виданого ТСЦ 8044, 22.12.2015. Відповідно п. 9 Договору застави ТЗ, Заставодавець та Заставодержатель дійшли згоди, що вартість предмета застави на момент укладення та підписання цього Договору застави складає 115 000, 00 грн. Згідно п. 16.4 Договору застави транспортного засобу, у разі невиконання Заставодавцем умов Основного зобов`язання звернути стягнення на Предмет застави і задовольнити за рахунок Предмету застави свої вимоги у повному обсязі на момент фактичного задоволення таких вимог, включаючи суми позики, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги. Відповідно п. 16.6 Договору застави транспортного засобу, Заставодержатель має право обирати порядок звернення стягнення на Предмет застави. Згідно п. 17 Договору застави транспортного засобу, Заставодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет застави: 17.1 якщо на день , визначений Основним зобов`язанням, Заставодавець не поверне Заставодержателю суму позики в повному обсязі, що передбачена та/або випливає з Основного зобов`язання. Відповідно п. 21 Договору застави транспортного засобу. Звернення стягнення на Предмет застави може відбуватись будь-яким із наступних способів на вибір Заставодержателя, шляхом безпосереднього звернення Заставодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на Предмет застави та обрання способу його реалізації, в тому числі із застосуванням однієї з процедур, передбачених пунктами 1) та 2) ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У зазначених випадках при виникненні спорів з приводу визначення вартості Предмету застави, сторони цього Договору домовляються, що така вартість встановлюється відповідно до висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності. Звертаючись до суду з позовом позивач посилається на те, що відповідач у визначений законом строк борг не повернув, від виконання грошового зобов`язання ухиляється. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтями 525, 526, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтями 572, 589, 590 ЦК України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 17 ЗУ "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави. Частиною першою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно ст. 617 ЦК України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. За змістом ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідач як позичальник за Кредитним договором зобов`язаний повернути Відповідачеві Кредит, Додатковий кредит, а також сплатити проценти за використання Кредиту та Додаткового кредиту та інші платежі відповідно до умов Кредитного договору (п. 1.2. Загальних умов). З матеріалів справи вбачається, що Позивач та Відповідач домовились, що повернення Кредиту у строк до 12.11.2020. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не надано доказів щодо повернення боргу у визначений строк, в тому числі не здобуто таких доказів під час розгляду справи. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. При задоволенні позовних вимог підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 1370,83 грн.

Outcome: approved