Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Товариства з\~обмеженою відповідальністю "Прикарпатзахідтранс" про визнання дій протиправними, зобов`язання стягнути заробітну плату та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 13.02.2012 він був прийнятий на роботу на посаду прибиральника службових приміщень на лінійну виробничо-диспечерську станцію-1К ДП «Прикарпатзахідтранс». Наказом відповідача від 06.10.2021 № 507-3B його звільнили з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України. Проте при звільненні остаточний розрахунок з позивачем не був проведений та належні при звільненні кошти йому не виплачені. Вважає такі дії (бездіяльність) відповідача протиправними. Ухвалою суду від 15.05.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. У судове засідання 13.07.2023 позивач не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідач у засідання 13.07.2023 не з`явився, хоч про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач двічі не з`явився в судові засідання, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило, відтак наявні всі умови необхідні для ухвалення заочного рішення. Суд ухвалив, здійснювати заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, судом встановлено таке. 13.02.20212 позивач був прийнятий на роботу на посаду прибиральника службових приміщень на лінійну виробничо-диспечерську станцію-1К ДП «Прикарпатзахідтранс». Наказом відповідача від 06.10.2021 № 507-3B позивача звільнено з посади за скороченням штату працівників згідно з п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується записами в трудовій книжці. При звільненні відповідачем позивачеві надані копія наказу від 06.10.2021 №507-ЗВ про припинення трудового договору (контракту), у якому зазначено, що позивачеві належить: виплата грошової компенсації за невикористані дні відпусток (за періоди роботи з 13.02.2019 по 12.02.2020 за 7 календарних днів, з 13.02.2020 по 12.02.2021 за 24 календарних дні та з 13.02.2021 по 06.10.2021 за 16 календарних днів.; щорічну додаткову відпустку (за періоди роботи з 13.02.2019 по 12.02.2020 за 4 календарних дні, з 13.02.2020 по 12.02.2021 за 4 календарних дні та з 13.02.2021 по 06.10.2021 за 1 календарний день; всього грошова компенсація за невикористані відпустки 56 днів та компенсаційна виплата у розмірі одного середньомісячного окладу (вихідна допомога). Разом з наказом про припинення трудового договору відповідачем позивачеві було надано письмове повідомлення про нараховані суми, належні позивачеві при звільненні, де зазначено борг - 36 203, 40 грн. Відповідно до\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~та\~стаття 1 Закон України «Про оплату праці»\~заробітна плата це винагорода, обчислена як правило грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч.1\~ст.47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу Дії відповідача порушують\~статтю 116 Кодексу законів про працю України, оскільки при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум. Однак, в день звільнення позивачів 06.10.2021 відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є грубим порушенням частині 1\~статті 116 Кодексу законів про працю України. Доказів зворотнього відповідачем суду не подано. Таким чином, відповідачем порушено право позивача на отримання заробітної плати, в тому числі заборгованості по виплаті такої. За таких підстав, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача невиплачену йому заробітну плату. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні терміном не більше як шість місяців. Метою законодавчого регулювання правовідносин щодо виплати роботодавцем середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних позивачу сум повинна бути здійснена відповідачем саме в день звільнення. Таким чином, відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних йому при звільненні виплат, а тому вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку є підставною. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових відносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України, така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України. Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2912цс16, зазначив, що аналіз статтей\~116,\~117 Кодексу законів про працю України\~дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 Кодексу законів про працю України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Згідно з пунктом 8\~Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»\~нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Формула обрахунку середнього заробітку за несвоєчасну виплату заробітної плати виглядатиме наступним чином: (сума заробітної плати за останні два робочі місяці / на суму відпрацьованих днів за останні два робочі місяці) * на кількість робочих днів періоду затримки виплати заробітної плати.) Згідно з відомостями ПФУ, в період з серпня по вересень 2021 (останніх двох місяців, що передували звільненню) позивач отримував заробітну плату у розмірі по 6\~000 грн. 00 коп.. У серпні по вересні 2021 позивач працював 21 та 22 робочих днів відповідно. Середній заробіток за один робочий день становить 517 грн. 24 коп. (6\~000 грн. 00 коп.+ 6\~000 грн. 00 коп.= 12\~000 грн 00 коп/43=279 грн 07 коп). Загальний розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні терміном не більше як шість місяців 30 418\~грн.\~63\~коп. (6\~000 грн. 00 коп.+ 6\~000 грн. 00 коп.= 12\~000 грн 00 коп; 12\~000 грн 00 коп/43= 279 грн 07 коп; 279 грн 07 коп. х 109 днів = 30 418 грн. 63 коп). Враховуючи наведені вище обставини, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 36 203 грн 40 коп. та 30 418 грн. 63 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також суд зазначає, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). З огляду на викладене вище суд вважає, що позовні вимоги позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії не підлягають до задоволення, оскільки такого способу захисту порушеного права не передбачено законодавством, а права та законні інтереси позивача будуть повністю поновлені шляхом стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку. Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Крім того, відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Outcome: partial