Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

У травні 2023року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 16 вересня 2022 року вона з відповідачем уклала шлюб, який було зареєстровано у Бережанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 107. Дітей у сторін немає. Підставою позову у позовній заяві позивачкою вказано відсутність взаєморозуміння та окреме проживання сторін, у зв`язку з чим сторони не підтримують шлюбних стосунків. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовну заяву підтримує, просить позов задовольнити, розірвати шлюб між сторонами. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні позов визнає. Судом було здійснено наступні процесуальні дії: 01 червня 2023 року суд звернувся за наданням інформації про зареєстроване місце проживання відповідача. 08 червня 2023 року судом відкрито спрощене провадження у вказаній справі, судове засідання по розгляду справи призначено на 10 год. 00 хв. 30 червня 2023 року. 30 червня 2023 року розгляд справи було відкладено на 14 год. 30 хв. 17 липня 2023 року у зв`язку з неявкою відповідача, відомості про належне повідомлення якого у суду відсутні. Суд, вислухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторони уклали шлюб 16 вересня 2022 року у Бережанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 107. Дітей у сторін немає. Причина розірвання шлюбу полягає в тому, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, сторони проживають окремо, у зв`язку з чим сторони не підтримують шлюбних стосунків, їх сім`я фактично розпалась й існує лише формально. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, непідлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивачки, тому позов підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з того, що відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову стягнути з відповідача.

Outcome: approved