Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просить: встановити факт, що вона проживала однією сім`єю не менше 5 років з [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, а саме з лютого 2010 року по день смерті [PERSON] ; визнати за нею право власності на 52/100 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати за нею право власності на грошові кошти депозитного рахунку Unicredit Bank за договором № 26358011065200 банківського вкладу ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 жовтня 2013 року. Свої вимоги, обґрунтовує тим, що вона разом з чоловіком [PERSON] та дочкою [PERSON] проживали з 2009 року разом з померлою [INFO] [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позивач указує, що їй на підставі договору купівлі-продажу частки квартири від 18 листопада 2009 року на праві власності належить 48/100 частки квартири [ADDRESS] , а інші 52/100 частки вкзаної квартири належить на праві власності [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, а саме: 52/100 частки квартири [ADDRESS] та депозитний рахунок Unicredit Bank за договором № 26358011065200 банківського вкладу ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 жовтня 2013 року. Зазначає, що у померлої рідних не було, тому позивач протягом 11 років мешкала в одній квартирі з [PERSON] , як одна сім`я, доглядала за нею та займалась її похованням. На підставі викладеного, позивач як спадкоємець четвертої черги, звернулася до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки не підтверджені родинні відносини, а саме - факт проживання однією сім`єю з померлою. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 листопада 2021 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 червня 2022 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 07 березня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано у Дев`ятої київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи, що була заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 29 березня 2023 року до суду надійшли матеріали витребуваної спадкової справи. Крім того, 29 березня 2023 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача - Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію на належного - Київську міську раду. Ухвалою суду від 17 квітня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 20 квітня 2023 року до суду надійшов відзив представника Київської міської ради - Домбровської В. О., в якому остання заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт постійного проживання з померлою [PERSON] , догляд за нею, купівлю продуктів харчування, ліків тощо. Враховуючи викладене, просила відмовити в задоволенні позову. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові, просила позов задовольнити. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність представника. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та третьої особи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що позивачу на праві приватної власності належить 48/100 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу частки квартири від 18 листопада 2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 72 та реєстраційним посвідченням № 0016926 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 19 листопада 2009 року. Інші 52/100 частки вказаної квартири на праві приватної власності належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 02 листопада 2007 року № 40360. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 22 березня 2021 року Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) серії [NUMBER] . 18 жовтня 2021 року позивач звернулася до Дев`ятої київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Однак, державним нотаріусом Бочкової Н. Г. 18 жовтня 2021 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки спадкоємиця не може підтвердити родинні відносини, а саме факт проживання однією сім`єю з померлою. Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом посилалась на те, що вона проживала разом з [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] однією сім`єю, починаючи з лютого 2010 року по день смерті останньої, а тому має право на спадкування за законом, як спадкоємець четвертої черги. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що ознаками сім`ї є, зокрема, спільне проживання, спільний побут та ведення спільного господарства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 343/1821/16-ц, від 17 січня 2019 року по справі № 644/4941/16-ц. Так, згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих/знятих з реєстрації осіб у житловому приміщенні № 89519038 від 22 лютого 2023 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 20 червня 2016 року до 17 травня 2021 року. Разом з тим, з 14 січня 2010 року по теперішній час [PERSON] (позивач) зареєстрована в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання та витягом з реєстру територіальної громади. Крім того, факт спільного проживання та ведення спільного господарства [PERSON] з [PERSON] підтверджується наступним. З рахунків на сплату та квитанцій про оплату послуг з вивезення побутових відходів, послуг з утримання будинків та прибудинкової території, та комунальних послуг в квартирі за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що вони з 2009 року оплачувалися як позивачем, так і померлою [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору-замовлення № 9.149446К на організацію та проведення поховання від 24 березня 2021 року та договору-замовлення № 6.27376К на організацію та проведення поховання від 01 червня 2021 року, ритуальні послуги, пов`язані з організацією, проведенням поховання [PERSON] та облаштування місця поховання, були замовлені та оплачені позивачем, що підтверджується фіскальним чеком. Окрім цього, з наданого позивачем свідоцтва про поховання від 01 червня 2021 року вбачається, що воно видане [PERSON] , що також підтверджує організацію нею поховання [PERSON] . Також, допитані судом в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили викладені позивачем обставини. Зокрема, свідок [PERSON] пояснив суду, що перебуває з позивачем у дружніх відносинах понад 40 років. Вона проживала однією сім`єю з померлою [PERSON] , вони разом відзначали свята. Після смерті [PERSON] її похованням займалась саме позивач. Свідок [PERSON] зазначив, що більше 20 років перебуває у дружніх стосунках з сім`єю позивача. Йому відомо, що [PERSON] була членом сім`ї позивача. Крім того, комунальні послуги оплачувались позивачем. Також повідомив, що саме позивач та її сім`я займалися похованням [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено належними та допустимими доказами факт проживання однією сім`єю з [PERSON] з лютого 2010 року по день її смерті, наявності спільного побуту, спільного відпочинку, та ведення спільного господарства. Статтею 1264 ЦК України визначено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Виходячи з предмету спору та норм чинного законодавства, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами спору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю з [PERSON] підлягають задоволенню. Щодо вимог про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд вважає їх передчасними, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Разом з тим, з матеріалів справи судом встановлено, що у позивача наявні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з недоведеністю факту проживання однією сім`єю позивача з померлою, тобто на даний момент відсутні перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог щодо встановлення права власності на спадкове майно. Згідно з вимогами статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач наведені позивачем обставини не спростував. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і їх часткове задоволення. З огляду на викладене,

Outcome: partial