Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - позивач), діючи через свого представника\~Ременюк Т.О., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість в сумі 86\~680 грн. 65 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 738/75-Д. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши від подачу кредит, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує, в результаті чого має заборгованість. Згідно з рішенням 04 березня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва стягнуто з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 738/75-Д від 06 серпня 2008 року в розмірі 190\~784 грн. 15 коп., третейський збір у розмірі 2\~307 грн. 84 коп. та судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп. Таким чином, в результаті не виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2\~ст. 625 ЦК України, яка станом на 28 грудня 2022 року становить 86\~680 грн. 65 коп., та складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 13\~910 грн. 70 коп.; суми заборгованості за інфляційними витратами 72\~769 грн. 95 коп. У судове засідання представник позивача не з`явився, проте, 28 червня 2023 року представник позивача Ременюк Т.О. подала клопотання про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позов підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, просив відмовити у його задоволенні. Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 06 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», як кредитором, та [PERSON] , як позичальником, укладено Договір кредиту № 738/75-Д. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 березня 2013 року в справі №755/321/2013, позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Договором кредиту № 738/75-Д від 06 серпня 2013 року в розмірі 190\~784 грн. 15 коп., третейський збір у розмірі 2\~307 грн. 84 коп. та судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп. Враховуючи те, що відповідач допустив прострочення виконання грошового зобов`язання за рішенням суду, у зв`язку із чим у банку виникло право отримати, окрім суми боргу, також індекс інфляції та три проценти річних від простроченої суми. За змістом положень\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі\~статтею 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями\~статті 611 цього Кодексу\~передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема,\~статтею 625 ЦК України\~врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень\~статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 рокуу справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі\~статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу,за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). Виходячи з наведених вище положень закону, відповідач зобов`язаний відповідати перед позивачем у межах обов`язків, визначених положеннями ст.625 ЦК України, тобто сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням відповідачем кредитної заборгованості за кредитним договором № 738/75-Д від 06 серпня 2013 року за період з 28 грудня 2019 року по 28 грудня 2022 року 3% річних на суму заборгованості згідно рішення суду становлять 13\~910 грн. 70 коп., інфляційні втрати на суму заборгованості згідно рішення суду\~72\~799 грн. 95 коп., загалом 86 680 грн. 65 коп. Проте, суд не погоджується з періодом стягнення 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості згідно рішення суду, зазначеним банком у розрахунку, з огляду на таке. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, оскільки таке прострочення є триваючим правопорушенням, отже, право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання і до моменту його фактичного виконання та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову. Такий правовий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року, справа №127/15672/16-ц. Тобто, з огляду на викладене, можна дійти висновку, що позивач має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою до суду. У цій справі позивач пред`явив позов 22 березня 2023 року просить стягнути з відповідача на його користь три проценти річних в сумі 13\~910 грн. 70 коп. та 72\~799 грн. 95 коп. інфляційних втрат. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що стягнення 3% річних та інфляційних втрат з відповідача підлягають стягненню за три роки, які передували моменту звернення з позовною заявою, тобто з 22 березня 2020 року. Разом з тим, визначаючи розмір належних до стягнення з відповідача суми інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми, суд враховує таке. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, який затверджено\~Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Дію воєнного стану було неодноразово продовжено, він триває і станом на час розгляду даної справи. Відповідно до\~Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану»\~розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України\~доповнено пунктами 18 наступного змісту: «18. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). При цьому, з огляду на положення п. 18\~розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~за невиконання грошового зобов`язання виключно по 23 лютого 2022 року, а саме заборгованість за трьома відсотками річних за період з 22 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно в сумі 11 169 грн. 00 коп. заборгованість за інфляційними втратами за період з 22 березня 2020 року по 23 лютого 2022 року включно в сумі \~34 904 грн. 73 коп.,\~ що разом складає 46 073 грн. 73 коп. За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 11 169 грн. 00 коп., та інфляційні втрати у розмірі 34 904 грн. 73 коп. Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1\~426 грн. 64 коп. (46 073, 73 х 2 684 грн. 00 коп./86 680 грн. 65 коп.).

Outcome: partial