Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Рогозіна Олексія Вікторовича, звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом [PERSON] до фізичної особи-підприємця [PERSON] , в якому просила: 1) визнати недійсним пункт 3.4. Договору №МК21/06/21 від 21.06.2021 «Відмова від договору заборонена, грошові кошти покупця сплачені наперед вважаються завдатком та в разі відмови від договору поверненню Покупцю не підлягають.», укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; 2) розірвати договір купівлі-продажу №МК21/06/21 від 21.06.2021, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; 3) розірвати договір від 21.06.2021 №ВТ21/06/21, укладений між ФОП [PERSON] та [PERSON] ; 4) стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 103 903,00 грн., з яких: 85638,00 грн. - вартість непоставлених тумби над диваном та пеналу, столу, шафи для столу, а також шафи до прихожої, 45 265,00 грн. - вартість непоставленої техніки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем було укладено два взаємопов`язаних договори: 1) на купівлю кухні та корпусних меблів; 2) на купівлю кухонної техніки до цієї кухні. Так, 21 червня 2021 року між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем (Замовником), з іншої сторони було укладено договір №МК21/06/21, за умовами якого Продавець продає Замовнику кухонні меблі (Товар), виготовлену ТОВ ТД «Рода» у відповідності до ескізів та креслень, які є невід`ємною частиною Договору, а також у відповідності з обраними матеріалами та кольоровою гамою. Відповідно до п.1.2. Договору Продавець здійснює доставку та встановлення кухонних меблів в квартирі Замовника, а за наявністю договору на купівлю побутової техніки у Продавця, здійснює та її встановлення спільно з встановленням кухні. У реквізитах сторін до договору сторони погодили, що квартирою Покупця (Замовника) є квартира [ADDRESS] . Згідно п.3.2. Договору Покупець зобов`язується здійснити оплату товару за цим Договором в сумі 233 205,00 грн., з яких: кухня - 103 728,00 гривень; тумба над диваном та пенал - 31 860,00 грн.; стіл - 20238,00 грн.; шафа біля столу 40 079,00 грн.; шафа до прихожої - 37 300,00 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору Перший платіж за Договором здійснюється на протязі дня укладення Договору та оформлення замовлення у розмірі 15%, кухня 60 000,00 грн + 16515 (переноситься сума з договору техніки) корпусні меблі 17 705 грн; До 15 серпня вноситься 69 024 грн; Залишок перед монтажем 69 961 грн. Відповідно до п. 6.3. Договору, у випадку придбання побутової техніки у Продавця за окремим договором, яка є невід`ємною частиною кухонного гарнітуру, побутова техніка резервується та зберігається Продавцем до моменту встановлення меблів в цілому. Зазначає, що за вищевказаним Договором Покупець здійснив усі необхідні розрахунки із Продавцем, однак до квартири Покупця було доставлена лише кухня вартістю 103 728,00 гривень. При цьому жодного підписання акту-приймання передачі не здійснювалось. Однак, тумба над диваном та пенал , стіл вартістю, шафа біля столу, а також шафа до прихожої так і не було поставлено. Вартість непоставленої вищевказаних складових до кухні склала 85638,00 грн. Позивач вказує, що Відповідач включила в договір несправедливі умови (в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів»), а саме: п. 3.4. Відмова від договору заборонена, грошові кошти покупця сплачені наперед вважаються завдатком та в разі відмови від договору поверненню Покупцю не підлягають. Також у позові зазначає, що між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем також було укладено, нерозривно пов`язаний із договором №МК21/06/21, договір №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору побутову техніку, що вбудовується: 1. ПММ BOSCH SPV 2I KX 10E у кількості одної одиниці вартістю 11 999,00 грн.; 2. Витяжка Elica ERA S IX/A/52 у кількості одної одиниці вартістю 5 199,00 грн.; 2. Варильня BOSCH PNP 6B6090R у кількості одної одиниці вартістю 9 399,00 грн.; 4. Духовка BOSCH HBJ 577 ESOR у кількості одної одиниці вартістю 16 399,00 грн.; 5. Мийка Interline Rondo GRIGIO у кількості одної одиниці вартістю 2 269,00 грн.; Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року Покупець зобов`язується здійснити оплату за договором за товар в розмірі 45 265,00 грн. Перший платіж вноситься в сумі 45 265,00 грн 100% оплата. Відповідно до п. 3.1. Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року Після оплати Покупцем товару та приходу грошових коштів до каси або розрахунковий рахунок Продавця товар Покупцю доставляється для встановлення та встановлюється разом з кухонними меблями, виготовленої Продавцем згідно окремо укладеного договору МК за актом приймання-передачі товару. До моменту встановлення меблів товар зберігається на відповідальному зберіганні на складі Продавця. На виконання п.п. 2.1., 2.2. умов Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року Покупцем було сплачено 100% вартості техніки, та навіть було здійснено переплату. Загалом Покупець сплатив суму 61 780,00 грн. із призначенням платежу: «оплата техніки 100%», 16 515,00 грн. з яких було перенесено до вартості кухні та корпусних меблів. Факт оплати 100% вартості техніки підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21 червня 2021 року. Як вбачається з квитанцій до прибуткових касових ордерів загалом було сплачено на користь ФОП [PERSON] 234 631,00 грн. Тобто зобов`язання з оплати вартості кухонних меблів, корпусних меблів та техніки Покупець здійснив належним чином. Позивач вказує, що, на сьогоднішній день, попри доставлену частково кухню на суму 103 728,00 на квартиру Покупця, побутова техніка та корпусні меблі так і не були доставлені та не були встановлені до квартири Покупця. Вартість всієї техніки на момент укладання договору - 45 265,00 гривень. Зазначає, що на численні дзвінки Позивача, спочатку Відповідач просто обіцяв все зробити, в подальшому повідомляла, що вартість техніки зросла, а потім перестала виходити на зв`язок. 08 грудня 2022 року на адресу Відповідача направлялась вимога, якою Позивач вимагала: «В семиденний строк з моменту отримання цієї вимоги поставити та встановити до квартири [ADDRESS] побутову техніку, а саме: - ПММ BOSCH SPV 2I KX 10E у кількості одної одиниці вартістю 11 999,00 грн.;- Витяжка Elica ERA S IX/A/52 у кількості одної одиниці вартістю 5 199,00 грн.; - Варильня BOSCH PNP 6B6090R у кількості одної одиниці вартістю 9 399,00 грн.; - Духовка BOSCH HBJ 577 ESOR у кількості одної одиниці вартістю 16 399,00 грн.; - Мийка Interline Rondo GRIGIO у кількості одної одиниці вартістю 2 269,00 грн. В семиденний строк з моменту отримання цієї вимоги поставити та встановити до квартири [ADDRESS] корпусні меблі:- тумбу з диваном+ пенал МДФ плівковий «Сідней»; - стіл з нижніми висувними ящиками та стільницею; - шафа біля столу МДФ плівковий «Сідней»; - шафа до прихожої МДФ плівковий «Сідней» В зазначеній вимозі позивач зазначила, що в разі не можливості виконати вищевказане зобов`язання просила протягом двох робочих днів повернути грошові кошти, сплачені за вищевказані меблі та техніку. Відповідач вказану вимогу проігнорувала, що зумовило Позивача звернутись до суду із позовом. Ухвалою суду від 17.02.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 09.03.2023 на адресу суду від відповідачки надійшло клопотання про зупинення провадження по справі до закінчення воєнного стану в Україні. Ухвалою суду від 31.03.2023 у клопотанні відповідачки про зупинення провадження по справі до закінчення воєнного стану в Україні - відмовлено. 03.05.2023 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] надійшло клопотання щодо перенесення судового засідання по цивільній справі. З метою всебічного з`ясування обставин справи та надання можливості Відповідачу подати до суду заяви по суті спору на електронну адресу Відповідача було направлено позовну заяву з додатками, а також ухвалу про відкриття провадження. 17.05.2023 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву Відповідач зазначає, що з позовної заяви та представлених доказів вбачається, що 21.06.2021 року між ФОП [PERSON] та позивачкою був укладений договір купівлі-продажу № МК21/06/21 (далі за текстом - Договір), згідно п. 1.1. якого Продавець продає Замовнику кухонні меблі (надалі - Товар), виконанні ТОВ ТД «Рода». Згідно п. 1.2. Договору, Продавець проводить безкоштовну доставку та встановлення кухонних меблів у квартирі Замовника, а за наявності договору на купівлю побутової техніки у продавця, здійснює її встановлення разом із встановленням кухні. Згідно п. 1.3. Договору, Продавець є офіційним представником ТД «Рода» у м. Запоріжжя. В третьому розділі Договору, сторони погодили порядок розрахунків та вартість товару. Згідно п. 3.2. Договору, Покупець зобов`язується здійснити оплату товару за цим Договором у сумі та в повному обсязі на початок постачання товару 233 205,00 грн., з яких: - кухня 103 728, 00 грн.; - тумба над диваном та пенал - 31 860,00 грн.; - стіл - 20 238,00 грн.; - шафа біля столу - 40 079, 00 грн.; - шафа до прихожої - 37 300,00 грн. Відповідно до п. 3.3 Договору, перший платіж за Договором здійснюється на протязі дня укладення Договору та оформлення замовлення у розмірі 15% - кухня 60 000,00 грн. + 16515 (переноситься сума з договору техніки) - корпусні меблі - 17 705,00 грн. До 15 серпня вноситься 69 024,00 грн. Залишок перед монтажем 69961,00 грн. Того ж дня, а саме 21.06.2021 року Покупцем був внесений перший платіж за Договором у розмірі 60 000,00 грн. за кухню та 17 705,00 грн. за корпусні меблі, відповідно до п. 3.3. Договору. Але, позивачка чомусь не зазначила у своєму позові, що пізніше відбулося корегування вартості кухні, та був підписаний оновлений договір, в якому зазначена вартість кухні 129850,00 грн. та сума за Договором 259 327,00 грн.(скріншот договору, наданий позивачкою додається). 11.08.2021 року Покупець сплатив другий платіж за Договором у розмірі 69024,00 грн., де в призначенні платежу зазначено лише «оплата кухні». Згідно п. 3.5. Договору, Отримання Товару Покупцем від Продавця здійснюється після повної (100%) оплати ціни Договору (вартість замовлення). Згідно п. 3.4. Договору, відмова від Договору заборонена, кошти Покупця оплачені наперед вважаються завдатком та у разі відмови від Договору поверненню Покупцю не підлягають. Про це роз`яснювалося замовниці, що ці кошти йдуть на закупку матеріалів, роботу менеджерів, складання проекту та інше, саме тому не підлягають поверненню. Тобто, залишок коштів Покупець зобов`язаний сплатити до моменту постачання Товару, відповідно до п.п. 3.2., 3.5 Договору. Ці кошти позивачем сплачені не були в повному обсязі, про що позивачка в загалі замовчує. Крім того, в розділі 4 Договору зазначені умови продажу: Згідно п. 4.1. Договору, строк виконання Замовлення 2 місяці з моменту підписання підсумкових креслень та контурних замірів. В залежності від підписання контрольних замірів сума може корегуватися. Позивачкою долучено до позовної заяви Проект № МК-56 Кухня «Вестфалія», згідно якого проект погоджено до запуску до виробництва 21.01.2022 року та того ж дня була здійснена доплата лише за кухню у розмірі 26 120,00 грн. (в квитанції зазначено «Оплата за кухню «Валенсія» 100 %»). Але, позивачка також не зазначила у своєму позові, що після здійснення остаточних замірів та погодження проекту, відповідно до умов договору відбулося корегування вартості кухні, та була підписана додаткова угода, в якій була зазначена вартість кухні 171659,00 грн. Підписання проекту погодження кухні та здійснення остаточних вимірів було здійснено в січні 2022 року за проханням позивачки, тому як у квартирі здійснювався 16.05.2023 4 ремонт. Крім того, позивачка відклала на невідомий час виготовлення корпусних меблів за договором, а тому була доплата 100% лише за кухню в день погодження проекту. Згідно п. 4.2. Договору, мінімальний строк виконання замовлення 40 робочих днів від дня внесення оплати 70% договору та виготовлення проекту. Так, відповідно представлених доказів позивачем, станом на 11.08.2022 року (другий платіж), замовником було внесено 163 244,00 грн. (60 000,00 грн. + 16515 (переноситься сума з договору техніки) + 17 705,00 грн.+69 024,00), що за старим договором дорівнювало 70% від першого внеску у розмірі 233 205,00 грн. Але, фактично на серпень 2021 року вартість договору складала 259327,00 грн та за проханням замовника, підсумкові креслення були здійсненні лише в січні 2022 року й лише відносно кухні. Тобто, відповідачка не затягувала виконання своїх зобов`язань. Проект на виготовлення кухні виготовлений та підписаний був 21.01.2022 року. Саме з цієї дати почався відлік часу в 40 робочих днів відповідно до п.4.2. Договору. Як вже зазначалося вище, після погодження проекту, була відкоригована вартість кухні: замість 103 728,00 грн. стало 171659,00 грн. Відповідно, станом на 21.01.2022 року, позивачем було внесено за Договором 189364,00 грн., з яких 171659,00 грн. - це 100% вартість кухні. Тобто, передплата за виготовлення іншої корпусної меблі склала 17705,00 грн. (189364,00 грн.- 171659,00 грн.) та не як ні 85638,00 грн., про які зазначає та просить стягнути позивачка. Той факт, що позивачка сплатила лише 17705,00 грн. підтверджується листування з відповідачкою Зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває по теперішній час. Посилаючись на форс-мажорні обставини Відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Додатково зазначила, що пункт 3.4. у Договорі № МК21/06/21, не підпадає під поняття «несправедливі умови». Ці кошти у розмірі 15% були витрачені на закупівлю матеріалів для виготовлення меблів, працю менеджерів та інші поточні витрати виконавця, пов`язанні з виконанням договору. 29.05.2023 від представника позивача надійшли письмові пояснення, відповідно до яких Позивач зазначає, що так званий оновлений договір, на який посилається Відповідач, так і не був підписаний сторонами та залишився не підписаним проектом договору. В даному випадку 21 червня 2021 року між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем (Замовником), з іншої сторони було підписано, а отже укладено в письмовій формі договір №МК21/06/21, який було долучено до позову. Доказів того, що сторони підписали, а отже уклали оновлений договір Відповідачкою не було надано, як наслідок такий договір не вважається укладеним. Іншого підписаного обома сторонами договору у сторін немає, а тому є безпідставним посилання Відповідача на умови неукладеного договору та не можуть слугувати предметом заперечень та лягти в основу ухваленого рішення суду по суті справи. Відповідно до п. 3.3. Договору Перший платіж за Договором здійснюється на протязі дня укладення Договору та оформлення замовлення у розмірі 15% - кухня 60 000,00 грн + 16 515 (переноситься сума з договору техніки) - корпусні меблі 17 705 грн; до 15 серпня вноситься 69 024 грн. Залишок перед монтажем 69 961 грн. Однак монтажу кухні з технікою не відбулось, як наслідок у Позивача не було підстав сплачувати Позивачці залишок у сумі 69 961,00 грн. Позивач вказує, що з наданих скрін-шотів листування із Відповідачем остання просто ухиляється від виконання зобов`язання та просто тягне час. Позивач вказує, що під час листування Відповідач не повідомляв про настання форс-мажорних обставин. Коригування вартості кухні не здійснювалось, протилежного Відповідачкою не надано. Також в своїх поясненнях Позивач вказує, що в жовтні-листопаді 2022 року, як зазначалось в позові до квартири Покупця було доставлена лише кухня вартістю 103 728,00 гривень, однак така кухня не була встановлена. На підтвердження надав фото кухні. При цьому, вищевказана кухня була доставлена вже після того, як було здійснено ракетний удар біля магазину Відповідача (травень 2022 року), що свідчить про безпідставність посилання на форс-мажорні обставини. В своїх поясненнях Позивач також зазначає, що в ході листування Відповідач визнавала необхідність виконати своє зобов`язання протягом 2022-2023 років. Також в поясненнях Позивачем вказано, що в п. 4 прохальній частині позову була здійснена технічна описка, сплутано цифри місцями. Так в зазначеному пункті прохальної частини позову вказано:«4. Стягнути з [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] 103 903,00 грн., з яких: - 85638,00 грн. вартість непоставлених тумби над диваном та пеналу, столу, шафу для столу, а також шафу до прихожої;- 45 265,00 грн - вартість непоставленої техніки.» Пункт 4 прохальної частини позову просив вважати вірним в наступній редакції: «4. Стягнути з [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] 130 903,00 грн., з яких: - 85638,00 грн. вартість непоставлених тумби над диваном та пеналу, столу, шафу для столу, а також шафу до прихожої; - 45 265,00 грн - вартість непоставленої техніки». 31.05.2023 від представника відповідачки надійшло клопотання щодо участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції. 31.05.2023 в судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву та просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у ньому. Позивачка [PERSON] просила суд задовольнити позов повністю Суд намагався зв`язатися з представником відповідача [PERSON] в режимі відеоконференції, але остання слухавку не взяла та не з`єдналась із судом. Судом було постановлено ухвалу проводити розгляд судового засідання без відповідача та її представника. Суд відклав розгляд справи на 14 липня 2023 року. В судові засідання, призначені на 10.03.2023, 31.03.2023, 03.05.2023, 31.05.2023, 14.07.2023, Відповідачка чи її представник не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Відповідач в судове засідання не з`явилась. Її представник адвокат Дьякова Т.В. подала заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Однак, 14.07.2023 на зв`язок в судове засідання в режимі відеоконференції через систему EasyCon повторно не вийшла, через що судом було постановлено ухвалу проводити розгляд судового засідання без відповідача та її представника. 14.07.2023 в судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовну заяву, просила суд його задовольнити. Відповідач та її представник в судове засідання повторно не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Від представника відповідача адвоката Дьякової Т.В. надійшло клопотання щодо перенесення судового засіданні. Відмовляючи у клопотанні представника відповідача щодо перенесення судового засідання суд виходив з того, що представником відповідача неодноразово подавались клопотання щодо перенесення судового засідання, щодо проведення судового засідання в режимі відеоконференції, які судом були задоволені. Але, враховуючи той факт, що ані відповідачка, ані представник відповідачки [PERSON] так і не вийшла жодного разу на зв`язок із судом, а також те, що судом були вжиті всі можливі засоби повідомлення про розгляд справи, суд вважає, що неявка відповідача та її представника на судовий розгляд не має поважних причин та свідчить про ухилення від участі в судових засіданнях з метою створення штучних перешкод у розгляді справи, як обраний спосіб захисту та з метою затягування розгляду справи і неможливості прийняти рішення. А тому суд не вбачає підстав в черговий раз відкладати розгляд справи, оскільки відповідачка скористалась своїми правами, наданими їй чинним законодавством, та надала пояснення по справі, які містяться у відзиві від 17.05.2023. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає можливим розглянути справу за наявними матеріалами у справі. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріли справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Статтями 626, 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому договір є обов`язковим для виконання сторонами. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правам та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами. Перш за все, необхідно зазначити, що свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів. Свобода договору передбачає можливість укладати не лише ті договори, які передбачені нормами чинного цивільного законодавства, а й ті, які законом не передбачені, але в такому разі такий договір не повинен суперечити законодавству. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента. У відповідності до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним. Істотні умови договору визначаються в законі, разом з тим ними можуть стати будь-які умови, на погодженні яких наполягає та чи інша сторона. Істотні умови договору відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати їх обов`язки, які покладаються на них за договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, крім договорів, цивільні права та обов`язки виникають також з актів цивільного законодавства. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем було укладено два взаємопов`язаних договори, а саме на купівлю кухні та корпусних меблів та на купівлю кухонної техніки до цієї кухні. 21 червня 2021 року між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем (Замовником), з іншої сторони було укладено договір №МК21/06/21, за умовами якого Продавець продає Замовнику кухонні меблі (Товар), виготовлену ТОВ ТД «Рода» у відповідності до ескізів та креслень, які є невід`ємною частиною Договору, а також у відповідності з обраними матеріалами та кольоровою гамою. Відповідно до п.1.2. Договору, Продавець здійснює доставку та встановлення кухонних меблів в квартирі Замовника, а за наявністю договору на купівлю побутової техніки у Продавця, здійснює та її встановлення спільно з встановленням кухні. У реквізитах сторін до договору сторони погодили, що квартирою Покупця (Замовника) є квартира [ADDRESS] . Згідно п.3.2. Договору, Покупець зобов`язується здійснити оплату Товару за цим Договором в сумі 233 205,00 грн., з яких: кухня - 103 728,00 гривень; тумба над диваном та пенал - 31 860,00 грн.; стіл - 20238,00 грн.; шафа біля столу 40 079,00 грн; шафа до прихожої - 37 300,00 грн. Відповідно до п. 3.3. Договору, перший платіж за Договором здійснюється на протязі дня укладення Договору та оформлення замовлення у розмірі 15%, кухня 60 000,00 грн + 16515 (переноситься сума з договору техніки); корпусні меблі 17 705 грн; до 15 серпня вноситься 69024 грн; залишок перед монтажем 69 961 грн. Відповідно до п. 6.3. Договору, у випадку придбання побутової техніки у Продавця за окремим договором, яка є невід`ємною частиною кухонного гарнітуру, побутова техніка резервується та зберігається Продавцем до моменту встановлення меблів в цілому. За вищевказаним Договором Позивач, як Покупець, здійснив оплату в загальній сумі 189 366,00 гривень, що підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордеру із розрахунку 234 631,00 гривень (загальна сума сплачена за договорами) - 45 265,00 грн.(вартість побутової техніки). Позивачем стверджується, що до його квартири було доставлена лише кухня вартістю 103 728,00 гривень, однак акт встановлення Відповідачем не надавався, оскільки кухня була доставлена без меблів до кухні та без техніки до кухні, кухня не була встановлена та вмонтована. Як вбачається з розділу 2 «ПРАВА И ОБЯЗАННОСТИ СТОРОН» договору №МК21/06/21 в редакції, що було долучено до позову, зазначається, що після встановлення меблів підписується «Акт встановлення» Відповідачем також підтверджено, що до квартири Позивача була доставлена кухня. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В той же час судом встановлено, що тумба над диваном та пенал, стіл, шафа біля столу, а також шафа до прихожої поставка та встановлення яких була передбачена умовами договору, Відповідачем не була здійснена до квартири Позивача. Доказів протилежного Відповідачем не надано. Вартість непоставленої вищевказаних складових до кухні склала 85 638,00 грн. Також судом встановлено, що між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем також було укладено, нерозривно пов`язаний із договором №МК21/06/21, договір №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору побутову техніку, що вбудовується: 1. ПММ BOSCH SPV 2I KX 10E у кількості одної одиниці вартістю 11 999,00 грн.; 2. Витяжка Elica ERA S IX/A/52 у кількості одної одиниці вартістю 5 199,00 грн.; 2. Варильня BOSCH PNP 6B6090R у кількості одної одиниці вартістю 9 399,00 грн.; 4. Духовка BOSCH HBJ 577 ESOR у кількості одної одиниці вартістю 16 399,00 грн.; 5. Мийка Interline Rondo GRIGIO у кількості одної одиниці вартістю 2 269,00 грн.; Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року Покупець зобов`язується здійснити оплату за договором за товар в розмірі 45 265,00 грн. Перший платіж вноситься в сумі 45 265,00 грн 100% оплата. Відповідно до п. 3.1. Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, після оплати Покупцем товару та приходу грошових коштів до каси або розрахунковий рахунок Продавця товар Покупцю доставляється для встановлення та встановлюється разом з кухонними меблями, виготовленої Продавцем згідно окремо укладеного договору МК за актом приймання-передачі товару. До моменту встановлення меблів товар зберігається на відповідальному зберіганні на складі Продавця. На виконання п.п. 2.1., 2.2. умов Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, Позивачем було сплачено 100% вартості техніки, та навіть було здійснено переплату. Загалом Позивач сплатив суму 61 780,00 грн. із призначенням платежу: «оплата техніки 100%», 16 515,00 грн. з яких було перенесено до вартості кухні та корпусних меблів, про що зазначалось в п. 3.3. Договору №МК21/06/21. Факт оплати 100% вартості техніки підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 21 червня 2021 року. Як вбачається з квитанцій до прибуткових касових ордерів загалом було сплачено на користь ФОП [PERSON] 234 631,00 грн. Тобто зобов`язання з оплати вартості кухонних меблів, корпусних меблів та техніки Позивач здійснив належним чином. Відповідач в своїх заявах по суті спору не заперечив факт отримання грошових коштів. В той же час, попри доставлену частково кухню на суму 103 728,00 на квартиру Покупця, побутова техніка та корпусні меблі так і не були доставлені та не були встановлені до квартири Покупця. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Вартість всієї техніки на момент укладання договору склала 45 265,00 гривень. З матеріалів справи вбачається, що 08 грудня 2022 року на адресу Відповідача направлялась вимога, якою Позивач вимагала: «В семиденний строк з моменту отримання цієї вимоги поставити та встановити до квартири [ADDRESS] побутову техніку, а саме: ПММ BOSCH SPV 2I KX 10E у кількості одної одиниці вартістю 11 999,00 грн.; Витяжка Elica ERA S IX/A/52 у кількості одної одиниці вартістю 5 199,00 грн.; Варильня BOSCH PNP 6B6090R у кількості одної одиниці вартістю 9 399,00 грн.; Духовка BOSCH HBJ 577 ESOR у кількості одної одиниці вартістю 16 399,00 грн.; Мийка Interline Rondo GRIGIO у кількості одної одиниці вартістю 2 269,00 грн. В семиденний строк з моменту отримання цієї вимоги поставити та встановити до квартири [ADDRESS] корпусні меблі: тумбу з диваном+ пенал МДФ плівковий «Сідней»; стіл з нижніми висувними ящиками та стільницею; шафа біля столу МДФ плівковий «Сідней»; шафа до прихожої МДФ плівковий «Сідней» В разі не можливості виконати вищевказане зобов`язання просимо протягом двох робочих днів повернути грошові кошти, сплачені за вищевказані меблі та техніку». Судом відхиляються доводи Відповідача, що між сторонами було здійснено коригування вартості кухні, та як наслідок змінився порядок розрахунків між сторонами, оскільки доказів того, що між сторонами було укладено оновлений договір Відповідачем не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Іншої редакції договору, підписаного обома сторонами до матеріалів справи не надано, а тому є безпідставним посилання Відповідача на умови неукладеного договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що Відповідач частково виконав умови Договору №МК21/06/21 від 21.06.2021 в частині доставки кухні вартістю 103 728,00 гривень, однак Відповідач не виконав умови даного договору в частині доставки та встановлення Позивачу тумби над диваном та пенал вартістю 31 860,00 грн.; столу вартістю 20238,00 грн.; шафи до столу вартістю 40 079,00 грн. та шафи до прихожої вартістю 37 300,00 грн. Також Відповідач не виконав умови укладеного між сторонами договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, який нерозривно пов`язаний із договором №МК21/06/21 від 21.06.2021 в частині доставки та встановлення кухонної техніки. Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Відповідно до ч.1 ст.662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Судом також відхиляються посилання Відповідача, що нею не було виконано зобов`язання внаслідок настання форс-мажорних обставин, що пов`язані з попаданням в травні 2022 року під ворожий обстріл її магазину, оскільки як вбачається з фотоматеріалів, доданих до пояснень бірки на коробці з запчастинами кухонних меблів кухню виготовлено 16.08.2022 року, тобто через три місяці, після того як відбувся ракетний удар по ТРЦ «АВРОРА», біля якого знаходиться магазин Відповідачки. Окрім того, як вбачається з бірки на коробці з запчастинами кухонних меблів, виробництво кухонних меблів Відповідачки знаходиться у місті Києві, а договором № МК21/06/21 (п.1.1.) встановлено, що Відповідач є представником ТОВ ТД «Рода», яке і є виробником кухонних меблів. Тобто, пошкодження магазину Відповідача жодним чином не впливає на виробництво кухні та не може слугувати підставою для застосування форс-мажорних обставин. Також, матеріали справи не містять доказів, що Відповідачем здійснювалось повідомлення Позивача про настання форс-мажорних обставин та не можливість виконати своє зобов`язання за договорами. Більш того, аналіз умов договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, що укладений між сторонами дозволяє дійти висновків, що ще в червні 2021 року Відповідач була зобов`язана придбати техніку та зберігати її до встановлення кухонних меблів за іншим договором. Тобто, обов`язок Відповідача з придбання техніки виник задовго до того, як виникли обставини, які вона вважає форс-мажорними. Верховний суд у своїх Постановах від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21 дійшов висновків, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Отже, форс-мажор як обставина непереборної сили потребує доведення і належного правового оформлення сторонами в судовому процесі. Саме по собі існування таких надзвичайних і невідворотних обставин не звільняє сторону від відповідальності за порушення взятих на себе зобов`язань. Щодо вимоги позивача про визнання недійсним пункту 3.4. Договору №МК21/06/21 від 21.06.2021 року, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до положення частини 1 статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. Згідно роз`яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» від 12.04.1996 року № 5 (із змінами), вирішуючи справи про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» держава: забезпечує громадянам захист їх інтересів як споживачів; надає можливість вільного вибору товарів (робіт, послуг) та набуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час вибору й використання товарів (робіт, послуг) відповідно до їх потреб; гарантує придбання або одержання іншими законними способами товарів (робіт, послуг) в обсягах, що забезпечують рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я та життєдіяльності. Встановлений Законом перелік прав, якими користуються споживачі, не є вичерпним. Законодавчими актами і договорами, які не суперечать Закону, можуть бути передбачені й інші права споживачів та зобов`язання продавців, виготівників, виконавців Згідно п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 6 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч. 8 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. В рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. за №7-рп/2013 зазначається, що положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Позивач зазначає, що Відповідач включила в договір несправедливі умови (в розумінні ЗУ «Про захист прав споживачів»), а саме: п. 3.4. Відмова від договору заборонена, грошові кошти покупця сплачені наперед вважаються завдатком та в разі відмови від договору поверненню Покупцю не підлягають. Тобто, аналіз вищевказаного пункту договору №МК21/06/21 від 21.06.2021 року дає можливість дійти висновків, що при отриманні повної або часткової передоплати від Покупця, навіть при неналежному виконання або повному невиконанні своїх зобов`язань з боку Продавця, кошти Покупцю не повертаються. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що у зв`язку з наявністю позовних вимог про розірвання договору та повернення коштів за неотриманий товар, п.3.4 Договору №МК21/06/21 підлягає визнанню недійсним, оскільки така позовна вимога є похідною від інших позовних вимог щодо договору №МК21/06/21 від 21.06.2021 року. Щодо вимог позивача про розірвання договорів та стягнення коштів, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Статтею 10 Закону визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що до квартири Позивача було доставлена кухня вартістю 103 728,00 гривень. Однак, тумба над диваном та пенал, стіл, шафа біля столу, а також шафа до прихожої так і не було поставлена. Вартість непоставленої вищевказаних складових до кухні склала 85 638,00 грн. Отже, можливо дійти висновку, що договір №МК21/06/21 від 21.06.2021 року, укладений між сторонами підлягає розірванню в частині обов`язку продажу та доставки Позивачу, як Замовнику, тумби над диваном та пеналу, столу, шафи біля столу, а також шафи до прихожої. Як наслідок, позовні вимоги в частині розірвання договору №МК21/06/21 від 21.06.2021 року підлягають частковому задоволенню. Як вже зазначалось вище, між ФОП [PERSON] , як Продавцем, з однієї сторони, та [PERSON] , як Покупцем також було укладено, нерозривно пов`язаний із договором №МК21/06/21, договір №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, за умовами якого Продавець зобов`язується передати Покупцю у власність, а Покупець прийняти та оплатити на умовах цього договору побутову техніку. Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, Покупець зобов`язується здійснити оплату за договором за товар в розмірі 45 265,00 грн. Перший платіж вноситься в сумі 45 265,00 грн 100% оплата. Відповідно до п. 3.1. Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, після оплати Покупцем товару та приходу грошових коштів до каси або розрахунковий рахунок Продавця товар Покупцю доставляється для встановлення та встановлюється разом з кухонними меблями, виготовленої Продавцем згідно окремо укладеного договору МК за актом приймання-передачі товару. До моменту встановлення меблів товар зберігається на відповідальному зберіганні на складі Продавця. На виконання п.п. 2.1., 2.2. умов Договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року Позивачем було сплачено 100% вартості техніки. Однак техніку Відповідачем поставлено не було, що зумовлює задоволення позовних вимог про розірвання цього договору. Судом також приймається до уваги уточнення Позивачем пункту 4 прохальної частини позовної заяви, якою остання просила вважати вірним в наступній редакції: «4. Стягнути з [PERSON] РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] 130 903,00 грн., з яких: - 85638,00 грн. вартість непоставлених тумби над диваном та пеналу, столу, шафу для столу, а також шафу до прихожої; - 45 265,00 грн - вартість непоставленої техніки». З урахуванням задоволення позовних вимог щодо розірвання договору №МК21/06/21 від 21.06.2021 року частині обов`язку Відповідача у продажі та доставки Позивачу, як Замовнику, тумби над диваном та пеналу, столу, шафи біля столу, а також шафи до прихожої, а також з урахуванням задоволення позовних вимог щодо розірвання договору №ВТ21/06/21 від 21 червня 2021 року, позовні вимоги про стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] 130 903,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За умовами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог статтей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє обґрунтування в ході судового розгляду, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що в силу ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» Позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору, з Відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4529,83 грн. (1309.03 грн. - за вимогу майнового характеру, 3220,80 грн - три вимоги немайнового характеру).

Outcome: partial