Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА Виконавчий комітет Попельнастівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду з позовною заявою в інтересах малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] та просить позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дітини. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батько малолітнього [PERSON] та [PERSON] записаний у порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі 398/1169/18 від 20.09.2018року, малолітнього [PERSON] було відібрано від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. Рішенням виконавчого комітету Знамянської міської ради від 13.12.2018 року №327 малолітнього [PERSON] влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] у м. Знам`янка, в якому він перебуває і на даний час. 28.02.202020 року у зв`язку з створенням умов, загрозливих для життя та здоров`я її дитини, малолітнього [PERSON] , на підставі розпорядження Голови Олександрійської державної адміністрації від 28.02.2020 року №104-р «Про негайне відібрання дитини від матері», дитину було вилучено з сім`ї та влаштовано на обстеження до дитячого відділення КНП «Олександрійська ЦРЛ». З 02.06.2020року і по теперішній час малолітній [PERSON] є вихованцем КНП «Кіровоградського обласного спеціалізованого будинку дитини нового типу Кіровоградської обласної ради», на підставі розпорядження голови Олександрійської районної державної адміністрації від 03.03.2020року. [PERSON] взята на облік, як така що потрапила в складні життєві умови, згідно з рішенням виконавчого комітету Добронадіївської сільської ради від 04.04.2017 року, проживає в житловому будинку за адресою [ADDRESS] . На даний час відповідач за місцем реєстрації не проживає, будинок та прибудинкова територія з городом, ще більше стали занедбаними. Покращення житлових умов на [PERSON] не проводила. Малолітнього [PERSON] за весь час його перебування в КНП «Кіровоградського обласного спеціалізованого будинку дитини нового типу Кіровоградської обласної ради», його мати [PERSON] жодного разу не відвідала дитину, не цікавилася ним, письмових запитів на адресу підприємства не надавала, участі в утриманні та вихованні сина не приймала. За час перебування малолітнього [PERSON] у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] , [PERSON] відвідала його один раз та спілкувалася з ним одноразово по телефону, на новий рік надіслала посилку. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] не змінила своє ставлення до батьківських обов`язків, залишила своє місце реєстрації, житлових умов не покращила, влаштовує своє особисте життя. За її відсутності будинок де вона проживала, ще більше став занедбаним та непридатним до проживання і потребує капітального ремонту. З моменту вилучення дітей з сімї [PERSON] не зверталася з заявою про повернення їй її малолітніх дітей. Фактично відповідач усунувся від виконання своїх обов`язків по вихованню та розвитку дітей. Представник позивача у судове засідання не з`явився. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, будь-яких заяв та клопотань не подала, правом на відзив не скористалася. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін. ПОЯСНЕНЯ ТРЕТІХ ОСІБ [PERSON] та [PERSON] пояснили, [PERSON] проживає в їхній скмї з 14.12.2018 року. Мати дитини [PERSON] приблизно двічі на рік відвідувала дитину та один раз на рік телефонувала в період з 2019 по 2020 рік, останні раз відвідувала у березні 2021 року та телефонувала у вересні 2021року та на передодні 2022 року надіслала посилку, з того моменту до сина приїздила, не телефонувала іншим чином на зв`язок не виходила. Аліменти на утримання дитини жодного разу не сплачувала. Подальший розгляд справи просять провести без їхньої участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.07.2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 травня 2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.03.2015 року та малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.03.2020 року. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 22.05.2021року № 00030856045, встановлено, що відомості про батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 22.05.2021року № 00030856356, встановлено, що відомості про батька малолітнього [PERSON] , [INFO] , записані за вказівкою матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Малолітній [PERSON] [INFO] з 24.04.2017 року взятий на облік, як дитина, яка виховується в сім`ї, що потрапила в складні життєві обставини, у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю своїх батьківських обов`язків, наказ начальника служби у справах дітей Олександрійської РДА № 34 від 24.04.2017року. 30.03.202018року, малолітній [PERSON] [INFO] був госпіталізований до дитячого відділення Олександрійської ЦРЛ з діагнозом атопічний дерматит стадія ремісії, ГРВІ(гострий ринофаренгіт), деформація грудної клітки на фоні рахіту, про що було повідомлено службу у справах дітей Олександрійської РДА за вих. № 01-07/608 від 05.04.2018року. Дані захворювання, виникли у дитини у зв`язку з неналежним доглядом та відсутністю уваги до дитини з боку матері. Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі № 398/1169/18 від 20.09.2018року, малолітнього [PERSON] було відібрано від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнуто аліменти на утримання дитини. За направленням служби у справах дітей Олександрійської РДА від 12.04.2018 року дитину було направлено до Дитячого будинку змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку Перлинка. Рішенням виконавчого комітету Знамянської міської ради від 13.12.2018року № 327 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано на виховання та спільне проживання до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] у м. Знам`янка, в якому він перебуває і на даний час. Відповідно до розпорядження Голови Олександрійської РДА від 28.02.2020року № 104-р «Про негайне відібрання дитини від матері», [PERSON] , [INFO] було вилучено з сім`ї та влаштовано на обстеження до дитячого відділення КНП «Олександрійська ЦРЛ», у зв`язку з створенням умов, загрозливих для життя та здоров`я її дитини. Відповідно до висновку Олександрійської РДА від 04.03.2020року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , зазначено, що мати своєю поведінкою, неналежним утриманням, вихованням, харчуванням та доглядом за дитиною, створила загрозливі умови для малолітнього [PERSON] [INFO] . Інспектором ІОП Олександрійського РВП відносно [PERSON] складено протокол про притягнення її до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення передбачене ч.1 ст. 184КУпАП. З 02.06.2020року і по теперішній час малолітній [PERSON] [INFO] , є вихованцем КНП «Кіровоградського обласного спеціалізованого будинку дитини нового типу Кіровоградської обласної ради», на підставі розпорядження голови Олександрійської районної державної адміністрації від 03.03.2020року № 111-р. Рішеннями Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області було відмовлено Олександрійській РДА в позбавленні батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] , справа №398/717/20 від 05.11.2020 р., та справ №398/3495/19 від 13.12.2019р. Неналежне виконання батьківських обов`язків [PERSON] після відібрання дітей підтверджується: Актом про невідвідування дитини № 4 від 17.02.2022р., що затверджений комісією у складі шести чоловік КНП «Кіровоградський обласний спеціалізований будинок дитини нового типу Кіровоградської обласної ради», довідкою начальника служби у справах дітей Попельнастівської сільської ради № 44 від 21.02.2022року, поясненнями третьої особи, довідками про неоплату аліментів на утримання її сина малолітнього [PERSON] . Згідно з довідкою виданою виконавчим комітетом Попельнастівської сільської ради [PERSON] з квітня 2021року за місцем реєстрації не проживає. ОЦІНКА СУДУ Судом встановлено, [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] , має обов`язки піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати дитину, готувати її до самостійного життя. Надані позивачем докази підтверджують невиконання відповідачем батьківських обов`язків щодо дітей, тому суд дійшов висновку про необхідність застосування такого заходу, як позбавлення батьківських прав відповідача стосовно сина малолітнього [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Тому, під час ухвалення рішення про позбавлення відповідача батьківських прав суд вирішує про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. НОРМИ ПРАВА Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 153 Сімейного кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст.ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдуже ставиться до дітей, не приймає участі у їх фізичному та розумовому вихованні, на які посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток, суд приймає до уваги той факт, що відповідач не надав заперечень проти позбавлення його батьківських прав. не надав суду жодного доказу на підтвердження неможливості виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню дитини. У судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Отже, встановлені судом обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному забезпеченню дітей, а також відповідач не забезпечує законних прав дитини на нормальні умови життя. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем, як матір`ю своїх дітей, своїми батьківськими обов`язками є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов`язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідачка зобов`язана матеріально утримувати дитину, та, визначаючи аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідачки, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, бере до уваги вищенаведені обставини справи. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 15.04.2022 року, отже аліменти стягуватимуться з 15 квітня 2022 року. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а тому з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 992,40 грн. - за вимогу про позбавлення батьківських прав та 992,40 грн - за вимогу про стягнення аліментів, а всього 1984,80 грн.

Outcome: approved