Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

В квітні 2023 року позивач звернувся через свого представника до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування 3% річних та інфляційних втрат. В обгрунутвання позову вказав, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 12.06.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 72 683 грн. та моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., а всього стягнуто 372 683 грн. Дане рішення набрало законної сили 24.09.2014 року. Крім того, рішенням Обухівського районного суду від 17.02.2020 року, яке набрало законної сили 01 жовтня 20202 року, стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 37065 грн. 38 коп., інфляційні втрати в сумі 141385 грн. 93 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 1784 грн. 54 коп, а всього стягнуто 180235 грн. 85 коп. На сьогодні в Обухівському районному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області наявні виконавчі провадження щодо примусового виконання судового рішення від 12.06.2013 року. Згідно довідки Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) від 24.03.2023 року №15401 залишок заборгованості [PERSON] на користь [PERSON] станом на 24.03.2023 року за виконавчим провадженням №62107028 з примусового виконання виконавчого листа №372/731/19 виданого 16.04.2020 року Обухівським районним судом Київської області становить 180235. 85 грн., а залишок заборгованості [PERSON] на користь [PERSON] станом на 24.03.2023 року за виконавчим провадженням №54082348 з примусового виконання виконавчого листа №372/1085/13-ц виданого 19.11.2013 року Обухівським районним судом Київської області становить 299 623, 00 грн. станом на 01.01.2020 року борг за вказаним виконавчим листом №372/1085/13-ц від 19.11.2013 року становив 334 623, 00 грн., тобто за 3 роки та 3 місяці боржник сплатив позивачці лише 35 000, 00 грн., а за 10 років з часу ухвалення рішення суду лише близько 73 000, 00 грн. Окрім того, позивач зазначив, що відповідч погашає заборгованість лише за одним виконавчим листом, вкрай повільно та незначними сумами, що призводить до постійного знецінення коштів внаслідок суттєвих інфляційних процесів у державі.Заборгованість відповідача за період з 24.04.2020 року і по 23.04.2023 року включно, 3% річних від простроченої найменшої суми боргу відповідача перед позивачем складає у розмірі 40817, 07 грн., втрати від інфляції за період заборгованості з 01.04.2020 року по 31.03.2023 року включно складають 237711, 45 грн. Загальна сума трьох відсотків річних та втрат від інфляції склала 278528, 52 грн. При цьому позивач зазначив, що сума інфляційних втрат стягується у повному обсязі в розмірі 237711, 45 грн., сума 3% річних зменшилось до 38635, 55 грн., які просив стягнути в судовому порядку. 27 квітня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. 21.06. 2023 року ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду та витребувано матеріали спадкової справи. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, зазначивши, що відповідач не виконує рішеня суду в наслідок чого позивач несе матеріальні втрати через знецінеення грошових коштів. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні вимоги позову визнав частково, в частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних за виконавчим провадженням №62107028 з примусового виконання виконавчого листа №372/1085/13-ц виданого 19.11.2013 року, в іншій частині вимог просив відмовити посилаючись на ст. 509 ЦК України, оскільки відшкодування інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання зобов`язання нарахованих за попередній період є помилковим твердженням позивача. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 12 червня 2013 року заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 72683 грн. та моральну шкоду в сумі 300000 грн., а всього стягнуто 372683 грн. 24 вересня 2014 року ухвалою апеляційного суду Київської області залишено без змін заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 12 червня 2013 року. 17 лютого 2020 року рішенням Обухівського районного суду Київської області стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 3% річних в сумі 37 065 грн. 38 коп. та інфляційні втрати в сумі 141 385 грн. 93 коп., сплачений судовий збір в розмірі 1 784 грн. 54 коп., а всього стягнуто 180 235 грн. 85 коп. 01 жовтня 2020 року постановою апеляційного суду Київської області залишено без змін рішення Обухівського районного суду Київської області від 17.02.2020 року. Згідно довідки від 24.03.2023 року №15401 Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) вбачається, що залишок заборгованості за виконавчим провадженням №62107028 з примусового виконання виконавчого листа №372/731/19 виданого 16.04.2020 року Обухівським районним судом Київської області становить 180 235, 85 грн., залишок заборгованості за виконавчим провадженням №54082348 з примусового виконання виконавчого листа №372/1085/13-ц виданого 19.11.2013 року Обухівським районним судом Київської області станом на 01.01.2020 року становить 334 623, 00 грн. та станом на 24.03.2023 року становить врозмірі 299 623, 00 грн. Відповідно поданого представником позивача розрахунку 3% річних та інфляційних втрат по заборгованості [PERSON] на користь [PERSON] вбчається, що за період заборгованості з 24.04.2020 року по 23.04.2023 року сума боргу складає 299 623, 00 грн., за 1095 днів прострочення, що становить 26966, 07 грн. - 3 % річних; за період заборгованості з 01.10.2020 року по 23.04.2023 року сума боргу складає 180 235, 85 грн., за 935 днів прострочення, що становить 13851, 00 грн. - 3 % річних, що в загальному розмірі склало 40 817, 07 грн.; інфляційні втрати за період 24.04.2020 року по 23.04.2023 року становить в розмірі 148 613, 01 грн., інфляційні втрати за період 01.10.2020 року по 31.03.2023 року становить в розмірі 89098, 44 грн., що в загальному розмірі склало 237711, 45 грн. Відповідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на підставі статті 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених рішеннями суду від 12.06.2013 року та від 17.02.2020 року. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти (ч.2 ст. 11 ЦК України). Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Відповідно до правового висновку висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Згідно статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Щодо стягнення судових витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і послуг, що стосуються підготовки позову та розгляду справи в суді, час, витрачений адвокатом на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для позивача, суд приходить до висновку, що відшкодування витрат на правову допомогу підлягає задоволенню у розмірі, відповідно до наданих адвокатом послуг за договором про надання правової допомоги від 18.03.2023 року у розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 2763,47 грн.

Outcome: approved