Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

06 березня 2023 року [PERSON] звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] . В обґрунтування заявленого позову позивачка послалася на те, що у шлюбі з відповідачем перебувають з 11.02.2015 року, від якого мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Зазначила, що через протилежні погляди на шлюб і сім`ю шлюбні відносини між ними фактично припинено з 2021 року. На момент звернення до суду вона та відповідач не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Позивачка не має наміру подальшого підтримання сімейних відносин, на примирення не погоджується. Спори щодо спільного майна та визначення місця проживання сина відсутні. Провадження у справі відкрито 09.03.2023 року з призначенням справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивачка звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заявлений позов просила задовольнити. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, а за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовна підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 лютого 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №152 (а.с. 7). Від шлюбних відносин у сторін [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с. 6). Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За приписом ч. 2 ст. 112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду справи судом з`ясовано, що сторони мають різні погляди на шлюб та сім`ю, шлюбні відносини між сторонами та ведення спільного господарства припинені, шлюб існує лише формально, що не спростовано відповідачем. З часу припинення шлюбних відносин та часу знаходження позовної заяви в суді, примирення між сторонами не відбулось. При таких обставинах суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження їх сім`ї неможливе, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Таким чином, вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved