Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, мотивуючи позов по тим підставам, що 29 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] (надалі -Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства, сторонами за спільні сумісні кошти було придбано наступне майно: житловий будинок загальною площею 151,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був оформлений на [PERSON] ; земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:038:0056, загальною площею 0,0638 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); автомобіль торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , сірого кольору. Даний автомобіль був зареєстрований за Відповідачем; однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Зазначає про те, що оскільки вищезазначене майно, а саме житловий будинок, земельна ділянка, автомобіль та квартира були придбані сторонами під час шлюбу за спільні кошти, то дане майно є спільною сумісною власністю подружжя. В подальшому, з грудня місяця 2019 року, стосунки за ініціативою Відповідача різко погіршилися, шлюбні відносини між ними фактично було припинено, спільне господарство сторонами не ведеться.На даний час в Ірпінському міському суді Київської області розглядається справа про розірвання шлюбу між сторонами, проте рішення про розірвання шлюбу на день складання даного позову ще не прийнято. Після погіршення між сторонами стосунків, Відповідач фактично позбавив Позивача права володіти та користуватися спільним автомобілем, забравши ключі, внаслідок чого позивач не має доступу до автомобіля та змушена відвозити та забирати дітей до школи та садочку, користуючись послугами таксі. Крім того, відповідач здає спільну квартиру у найм наймачам, проте жодних коштів за здачу в оренду спільного майна позивач не отримує. Позивач, зазначає про те намагалася з Відповідачем вирішити питання поділу майна подружжя мирним шляхом, запропонувавши йому, в порядку розподілу спільного майна, передати їй у власність однокімнатну квартиру, загальною площею 33,2 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та автомобіль торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , сірого кольору, а відповідачу залишити у власності житловий будинок загальною площею 151,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:038:0056, загальною площею 0,0638 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , проте Відповідач ігнорує дану вимогу, при цьому самостійно користується майном, що є їх спільною власністю. Отже, зазначає про те, що угоди про добровільний поділ майна, що нашою спільною власністю, між сторонами не досягнуто. Таким чином, з причин того, що сторони не можуть спільно користуватися придбаним майном, чи розділити нажите майно мирним способом шляхом укладенням нотаріального договору, при цьому спільне майно є неподільним, крім того Позивач та Відповідач не дійшли спільної згоди щодо виплати та отримання грошової компенсації частки майна, що є спільною сумісною власністю, позивач не заперечую проти визначення ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишення майна у спільній з Відповідачем частковій власності. 29.08.2022 до суду від представника [PERSON] - адвоката Білоус-Литвиненко Л.О. надійшла заява про зміну предмету позову, яка мотивована тим, що 11.08.2022 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) євро, що є еквівалентним за офіційним курсом НБУ (37,51 грн. за 1 Євро) 63 767грн. 00 коп. (шістдесят три тисячі сімсот шістдесят сім гривень) в якості грошової компенсації вартості частки автомобіля торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , сірого кольору, зареєстрованого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , що є спільним майном подружжя. Отже, у зв`язку зі сплатою відповідачем на користь позивача грошової компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя, а саме частки автомобіля торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] , виникла необхідність уточнити (зменшити) позовні вимоги. З урахуванням викладеного, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) та [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) наступне майно: житловий будинок загальною площею 151,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. 11.12.2015 року та зареєстрований в реєстрі № 3938; земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:038:0056, загальною площею 0,0638 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зареєстрованої на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. 11.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі № 3934; квартиру, загальною площею 33,2 кв.м., житловою площею 15,7 к.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованої на підставі технічного паспорту б/н, виданого 26.07.2017 року ТОВ «БТІ КОНСАЛТИНГ» та договору про спільну діяльність б/н від 12.02.2017 року. Визнати особистою приватною власністю [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) автомобіль торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , сірого кольору, зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] ; В порядку розподілу спільного майна подружжя: Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) право власності на: частину житлового будинку, загальною площею 151,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. 11.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі № 3938; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210800000:01:038:0056, загальною площею 0,0638 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), зареєстрованої на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. 11.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі № 3934; частину квартири, загальною площею 33,2 кв.м., житловою площею 15,7 к.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрованої на підставі технічного паспорту б/н, виданого 26.07.2017 року ТОВ «БТІ КОНСАЛТИНГ» та договору про спільну діяльність б/н від 12.02.2017 року, як на частку у спільному майні подружжя. Визнати за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) право власності на: частину житлового будинку, загальною площею 151,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. 11.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі № 3938; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210800000:01:038:0056, загальною площею 0,0638 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), зареєстрованої на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. 11.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі № 3934; частину квартири, загальною площею 33,2 кв.м., житловою площею 15,7 к.м. що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстрованої на підставі технічного паспорту б/н, виданого 26.07.2017 року ТОВ «БТІ КОНСАЛТИНГ» та договору про спільну діяльність б/н від 12.02.2017 року, як на частку у спільному майні подружжя. Стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) судовий збір згідно квитанції. Стягнути з [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ) витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 гривень. Ухвалою суду від 14.05.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.12.2022 року по справі закрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Позивач в судове засідання не з`явилась, до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що стверджується оголошенням про виклик до суду на сайті «Судова влада України». У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вислухавши думку позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч.1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1ст. 76 ЦПК України). Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 29 квітня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції Донецької області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що в Книзі реєстрації шлюбів 29.04.2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 138. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі та ведення спільного господарства, сторонами було придбано наступне майно: 1) житловий будинок загальною площею 151,2 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який був оформлений на [PERSON] , що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. та зареєстрованого в реєстрі № 3938. Відповідно до п.7 вищевказаного договору «укладання цього договору відбувається за згодою дружини Покупця - [PERSON] , підпис якої, на відповідній заяві засвідчено Калинушкою О.О. , приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області від 11.12.2015 року за реєстровим № 3932». Вартість даного житлового будинку згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.12.2015 року на день продажу становила 756000,00 гривень. Земельну ділянку, кадастровий номер 3210800000:01:038:0056, загальною площею 0,0638 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Дана земельна ділянка була придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Калинушкою О.О. та зареєстрованого в реєстрі № 3934 та оформлена на відповідача. Відповідно до п.3.5 вищевказаного договору «укладання цього договору відбувається за згодою дружини Покупця - [PERSON] , підпис якої, на відповідній заяві засвідчено Калинушкою О.О. , приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області від 11.12.2015 року за реєстровим № 3932». Вартість даної земельної ділянки згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.12.2015 року на день продажу становила 124000,00 гривень. Автомобіль торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , сірого кольору, вартістю 17000,00 доларів США, що станом на день придбання, згідно офіційного курсу НБУ (курс 1 дол.США/25,31 грн.) становила 430 270,00 гривень. Даний автомобіль був зареєстрований за Відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] . Однокімнатну квартиру [ADDRESS] , вартістю 24 000,00 доларів США, що станом на день набуття права власності (державної реєстрації) згідно офіційного курсу НБУ (курс 1 дол.США/27,19 грн.) становила 652560,00 гривень. Вищезазначена квартира була придбана на ім`я відповідача шляхом інвестування, на підставі договору про спільну діяльність від 12.02.2017 року. На доказ даної обставини надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.04.2021 року. 11.08.2022 року відповідачем було сплачено на користь позивача грошові кошти у сумі 1700,00 (одна тисяча сімсот) євро що є еквівалентним за офіційним курсом НБУ (37,51 грн. за 1 Євро) 63 767грн. 00 коп. (шістдесят три тисячі сімсот шістдесят сім гривень) в якості грошової компенсації вартості частки автомобіля торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] , 2016 року випуску, кузов № [NUMBER] , сірого кольору, зареєстрованого на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , що є спільним майном подружжя. На доказ даної обставини надано копію розписки, виданої позивачем відповідачу про отримання нею грошової компенсації вартості її частки у спільному майні подружжя, а саме частки автомобіля торгової марки «FORD», модель ЕDGE, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Частиною 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду від 22.01.2020 у справі №771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначені вище норми закону, а також встановлені судом факти та обставини справи, свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження №14-325цс18). Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення з Відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п' ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно матеріалів справи вбачається, що 15.04.2021 між адвокатським об`єднанням «Майко та партнери» та [PERSON] укладено договір про надання правової допомоги. Згідно детального опису робіт, виконаних адвокатом станом на 14.07.2023, зазначені послуги надані на загальну суму 15000,00 грн. Зазначене стверджується також квитанцією до прибуткового ордера на суму 15000,00 грн. Таким чином, оцінюючи обґрунтованість вимог позивача, суд дійшов висновку, що обсяг наданих послуг адвокатом в суді відповідає критерію реальності таких витрат, а тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають витрати на правничу допомогу в розмірі 15000,00 грн. Крім того, оскільки, вимоги позивача задоволено в повному обсязі, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 11350,00 грн.

Outcome: approved