Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

[PERSON] (далі - [PERSON] ) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (далі - ТОВ «Фінансова компанія управління активами»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Тамара Миколаївна (далі - приватний нотаріус Солонець Т.М.), Ківерцівський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17.12.2021 приватним нотаріусом Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис №6427 про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №75574441 від 08.05.2021, укладеним між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»), яке відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Даний виконавчий напис був пред`явлений до виконання до Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позивач зазначає, що виконавчий напис є безпідставним, оскільки нотаріус вчинила його без відповідних правових підстав, не переконалася у безспірності грошової вимоги та вчинила його з порушенням норм чинного законодавства. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.06.2023 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Вказаною ухвалою відповідачу було встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, а третім особам - строк для подання письмових пояснень щодо позову. Також роз`яснено учасникам справи право подати клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 20.06.2023 забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №6427, виданого 17.12.2021 приватним нотаріусом Солонець Т.М., який перебуває на примусовому виконанні у Ківерцівському відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за виконавчим провадженням [NUMBER]. Представник відповідача подав суду заяву про визнання позовних вимог. Крім того, просив стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» 50 відсотків судового збору. Треті особи письмових пояснень щодо позову, заперечень, клопотань про розгляд справи з викликом сторін до суду не подали. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що 17.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. за реєстровим №6427 вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості за кредитним договором №75574441 від 08.05.2021, який укладено між [PERSON] та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», яке відступило право вимоги за вказаним договором ТОВ «Фінансова компанія управління активами», за період з 25.10.2021 по 17.12.2021 в загальному розмірі 24 050 грн., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9000 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.10). Постановою державного виконавця Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Котельчук Н.С. від 12.04.2022 відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання виконавчого напису №6427 від 17.12.2021 (а.с.12). Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зважаючи на наведене, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10.10.2018 у справі №405/1015/17. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Існування спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором на момент вчинення виконавчого напису є тією обставиною, яка виключає безспірність боргу та можливість його стягнення з боржника за виконавчим написом нотаріуса. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №759/6167/18. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. В матеріалах справи відсутні банківські виписки відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», чи хоча би розрахунок заборгованості, з яких можливо встановити розмір боргу, що складається заборгованості по кредиту та простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам, на які претендував кредитор. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Таким чином, відповідачем не спростовано доводи позивача, не доведено безспірність розміру заборгованості за кредитом, яка повинна досліджуватися у сукупності з іншими доказами. Разом з тим, представником відповідача подано до суду заяву про визнання позовних вимог. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України суд приймає визнання позову стороною відповідача. Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вчинений виконавчий напис приватного нотаріуса необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує положення частини першої статті 142 ЦПК України, якими встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при поданні позову понесено витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 536,80 грн., що підтверджується квитанціями №305641405.1 та №03056409868.1 від 19.06.2023, тому позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 805,20 грн., а решта суми судових витрат у розмірі 805,2 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. У відповідності до частини сьомої статті 158 ЦПК України за відсутністю клопотань учасників справи про скасування заходів забезпечення позову, відповідні заходи вжиті судом у виді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, скасуванню не підлягають та продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набранням даним рішенням законної сили.

Outcome: approved