Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла заява [PERSON] [INFO] , в порядку окремого провадження, про встановлення факту, що він самостійно здійснює постійний догляд за своїм малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , який перебуває на його утриманні, самостійному вихованні та проживанні. На обґрунтування заявлених вимог зазначає, що після розірвання шлюбу з [PERSON] , спільний син [PERSON] фактично проживав з матір`ю, проте, у зв`язку із неодноразовим вчиненням насильства по відношенню до дитини зі сторони співмешканця [PERSON] - [PERSON] , син став постійно проживати із заявником. Мати дитини написала заяву про відмову від сина. Починаючи з 10.01.2020 і по теперішній час [PERSON] проживає із заявником, для чого створені всі умови для повноцінного розвитку дитини. Ухвалою суду від 07.06.2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. У судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просили задовольнити. Представник заінтересованої особа у судовому засіданні не заперечила проти задоволення заяви. Зазначила, що під час обстеження умов проживання дитини встановлено, що для виховання та розвитку дитині створено належні умови для проживання та розвитку. Заслухавши заявника, його представника та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи та письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 09.04.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26.02.2018 у справі №569/19355/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу посвідчено за №4 від 11.01.2020 заяву [PERSON] про відмову від сина [PERSON] [INFO] , та покладення обов`язків про піклування та виховання на батька [PERSON] . Судом досліджено акт обстеження умов проживання від 26.05.2023, затвердженого службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, щодо обстеження умов проживання дитини за адресою [ADDRESS] . Також судом досліджено лист Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 07.02.2020 №01-18/9. У довідці №48 від 30.05.2023 виданої [PERSON] . Рівненським ліцеєм №9 РмР, зазначено, що мати дитини у період 2022-2023 у ліцеї і на батьківські збори не з`явилася, контакту з керівником та адміністрацією закладу не підтримувала. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, зазначені в частині першій даної статті, а також інші, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою та другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року визначено питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини та затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини. Згідно пункту 3 вищевказаного Порядку органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням таких принципів: забезпечення найкращих інтересів дитини; недопущення дискримінації дітей; конфіденційності інформації про дитину. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) у справі «М. С. проти України» стверджується, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Отже, судом встановлено та не заперечувалось заінтересованою особою те, що малолітній перебуває на утриманні батька, який створив всі умови для проживання дитини, здійснює догляд та піклується про його стан здоров`я, забезпечує харчування, одяг, освіту, лікування, та дозвілля. З огляду на встановлене суд вбачає, що заявник правомірно та обґрунтовано ставить вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення і такі підстави встановлені в судовому засіданні, а тому відповідно до ст. 315 ЦПК України дані вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved