Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Перший заступник керівника Золочівської окружної прокуратури Мирослава Байса звернулася в суд з означеним позовом в інтересах Львівської міської ради. Мотивує тим, що ухвалою Буського районного суду Львівської області від 07.06.2022 у справі №943/415/22, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.І ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141210000014 від 05.01.2022 - закрито. Вказані дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвала Буського районного суду від 07.06.2022 у справі №943/415/22 набула законної сили 15.06.2022. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: вогнищевий забій головного мозку ВПТ. ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Травматичний САК. Забійні рани тім`яних ділянок. Перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки, які в сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. [PERSON] згідно інформації лікувального закладу з 04.01.2022 по 19.01.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Львівської міської ради (далі скорочена назва - КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова») у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, відділенні нейрохірургічного відділення на його лікування витрачено 19 463,31 грн. та у добровільному порядку на даний час не сплачено, що також підтверджується інформацією Львівської міської ради та комунального закладу. [PERSON] добровільно не відшкодував завдану шкоду потерпілому, тому просить стягнути з відповідача суму вказаного розміру шкоди та суму сплаченого судового збору. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному об`ємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити, дане засідання проводити без застосування засобів фіксації такого. Відповідач, до початку підготовчого судового засідання, подав лист з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає, заперечень щодо такого, не має. Представник третьої особи за викликом суду не з`явився, хоча був судом належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив. Враховуючи клопотання представника позивача, оскільки відповідач та представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без їх участі, суд у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вислухавши думку прокурора, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши обставини та подані письмові докази, суд приходить до переконання про підставність позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, [PERSON] 04.01.2022 близько 18:45 год. на ділянці авто дороги Т-1806 сполученням «Берестечко-Буськ-Перемишляни», за межами населеного пункту, неподалік м.Буськ Золочівського району Львівської області, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] рухаючись в напрямку від смт. Красне до м.Буськ, Золочівського району Львівської області асфальтованою ділянкою дороги, із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, які розділені між собою осьовою лінією горизонтальної дорожньої розмітки, із швидкістю близько 60 км/год., у вечірню пору доби, проявив злочинну самовпевненість та порушив правила дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху). Так, [PERSON] , керуючи технічно справним транспортним засобом автомобілем марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] , за вищевказаних умов, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не урахував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, маючи технічні можливості зупинити свій транспортний засіб, з моменту виникнення небезпеки, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, допустив зіткнення з велосипедом марки «Oversize Drive» під керуванням [PERSON] , який рухався в попутному напрямку вздовж дороги. Причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди стали дії водія автомобіля марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] , який керуючи транспортним засобом, в порушення правила безпеки дорожнього руху допустив злочинну самовпевненість, а саме порушив вимоги Правил дорожнього руху України. У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді: вогнищевий забій головного мозку ВПТ. ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеня. Травматичний САК. Забійні рани тім`яних ділянок. Перелом зовнішньої кісточки лівої гомілки, які в сукупності відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. Таким чином, водій [PERSON] порушив вимоги Розділу 1 п.1.2.: п.1.5.; Розділу п.2.3. (б), (д); Розділу 12 п.12.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: « п. 1.2. - «В Україні установлено правосторонній рух транспортних засобів»; п. 1.5,- «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; п. 2.3. - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху, водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п.12.1 - «Під вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п.12.3. - «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди». Порушення вимог Розділу 1 п.1.2.: п.1.5.; Розділу 2 п.2.3. (б), (д); Розділу12 п.12.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] знаходяться в причинно- наслідковому зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та отриманням [PERSON] травм. Вказані дії [PERSON] кваліфіковано за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження. Внаслідок порушення вказаних норм Правил дорожнього руху України [PERSON] , [PERSON] згідно інформації лікувального закладу з 04.01.2022 по 19.01.2022 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Львівської міської ради (далі скорочена назва - КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова») у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії, відділенні нейрохірургічного відділення на його лікування витрачено 19 463,31 грн. та у добровільному порядку на даний час не сплачено, що також підтверджується інформацією Львівської міської ради та комунального закладу. Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 07.06.2022 у справі №943/415/22, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілим, а кримінальне провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12022141210000014 від 05.01.2022 - закрито. Ухвала Буського районного суду від 07.06.2022 у справі №943/415/22 набула законної сили 15.06.2022. Кримінальне провадження №12022141210000014 відносно [PERSON] закрито судом за нереабілітуючих підстав. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №868 від 19.09.2012. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко- днів, проведених ним у стаціонарі та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пункт 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок) вказує, шо згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, ш;о раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Згідно до п. 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Пунктом 2 Порядку передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Згідно матеріалів кримінального провадження №12022141210000014 від 05.01.2022 [PERSON] у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями, внаслідок вищевказаного кримінального правопорушення перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» в період з 04.01.2022 по 19.01.2022. Як вбачається із листа КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» від 13.02.2023 за №260201-вих-16773 [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії та відділенні нейрохірургічного відділення КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» в період з 04.01.2022 по 19.01.2022 - загальна кількість ліжко-днів 15, у тому числі день поступлення та день виписки рахується за 1 ліжко/день. Як вбачається із листа КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» середня вартість 1 л/д у 2022 році становила 1297,55 грн. Загальна вартість лікування (15 л/д)- 19 463,31 грн. Вартість лікування [PERSON] за період з 04.01.2022 по 19.01.2022 на рахунок Львівської міської ради чи лікарні не відшкодована. На час\~розгляду судом\~кримінального провадження\~відносно [PERSON] \~цивільний позов\~у порядку\~ст.\~128 КПК України прокурором не заявлявся. На даний час Комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільпа клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Львівської міської ради перебуває у комунальній власності Львівської міської територіальної громади в особі Львівської міської ради. Факт лікування потерпілого та витрати на них підтверджуються вищевказаним листом КНП «1 територіальне медичне об`єднання м.Львова» від 13.02.2023 та доданим розрахунком. Виходячи з викладеного, [PERSON] зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України відшкодувати 19\~463,31 грн. - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] від кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч.2 ст.1166 ЦК України характерними ознаками вини у цивільному праві є: а) вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов`язок довести відсутність вини заподіювача покладається на нього самого; до цього часу він вважається винним; б) обсяг відшкодування не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто береться до уваги тільки наявність вини, а не її форма. Особливістю деліктних зобов`язань також є можливість у випадках, передбачених законом, покласти обов`язок відшкодувати завдану шкоду й незалежно від вини її заподіювача, наприклад, якщо шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки (ст.1187 ЦК України). Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] , на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1206 ЦК України, особа яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. У разі якщо лікування проводиться закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності АР Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Комунальне некомерційне підприємство «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» Львівської міської ради є комунальним підприємством Львівської міської територіальної громади (ідентифікаційний код юридичної особи 44496574, м. Львів, вул. І. Миколайчука,9). Відповідно до Статуту КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» Львівської міської ради затвердженого наказом Управління охорони здоров`я Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 12.07.2022 №209 лікарня створена на базі майна комунальної власності Львівської міської ради, засновником (власником) підприємства є Львівська міська рада (п.п. 1.4., 1.5. Статуту). Відповідно до п.5.3.1 Статуту джерелами формування майна та коштів підприємства є у тому числі кошти державного бюджету України, органів державної влади та бюджету Львівської міської територіальної громади (бюджетні кошти). Підприємство створене відповідно до ухвали Львівської міської ради «Про концепцію розвитку галузі охорони здоров`я на території Львівської міської територіальної громади» від 17.06.2021 №907 та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом злиття та реорганізації комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова», комунального некомерційного підприємства «8-ма міська клінічна лікарня м.Львова», комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова» у комунальне некомерційне підприємство «Львівське територіальне медичне об`єднання «Багатопрофільна клінічна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» (п.1.2. Статуту). Підприємство є правонаступником усього майна, всіх майнових та немайнових прав та обов`язків КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова», КНП «8-ма міська клінічна лікарня м.Львова», КНП «Міська дитяча клінічна лікарня м.Львова», Комунальної 7-ї міської лікарні (п.1.3. Статуту). Разом з цим, Львівська міська рада та КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» Львівської міської ради не здійснюють захист інтересів держави, оскільки до цього часу позов про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину з [PERSON] у сумі 19 463,31 грн. до суду не пред`явлений та відповідні витрати на користь лікувального закладу не відшкодовані. Враховуючи вищенаведене, кошти в сумі 19 463,31 грн. підлягають до зарахування на користь бюджету Львівської міської ради. Відповідно до 4.1 ст.76, ч.1 ст. 77 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Отже вищевказані документи (інформація лікувального закладу та Ухвала Буського районного суду від 07.06.2022) є належними доказами, які підтверджують розмір витрат лікарні на лікування потерпілого та вину [PERSON] . З огляду на вказане, беручи до уваги, що ухвала Буського районного суду Львівської області від 07.06.2022 щодо [PERSON] набрала законної сили, то останній зобов`язаний відшкодувати витрати в розмірі 19 463,31 грн, понесених закладом охорони здоров`я - КНП «1 територіальне медичне об`єднання м. Львова» Львівської міської ради, на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Водночас, правова позиція щодо стягнення коштів на користь закладу охорони здоров`я притримується і Європейським судом з прав людини, який, зокрема, у рішенні від 11.02.2003 по справі «Хаммерн проти Норвегії» встановив, що тягар фінансових збитків, завданих порушенням і розглядом кримінальної справи, що закрита чи закінчилась виправданням обвинуваченого, несе обвинувачений, якщо він не зможе довести, що вірогідна відсутність факту вчинення ним постановленого йому у вину діяння. Положення П.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не порушено. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізм\ відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Підсумовуючи вище викладене, надавши оцінку доводам позивача, письмовим доказам, наявним в матеріалах справи, враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнає, на підставі ст. 200 ЦПК України, суд приходить до переконання, що позов слід задоволити повністю в підготовчому судовому засіданні. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути суму судового збору.

Outcome: approved