Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

В квітні 2023 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи вимоги тим, що житловий будинок [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , належав по праву власності прабабі позивача - [PERSON] , яка проживала в ньому з двома синами: [PERSON] та [PERSON] (дідом позивача). У 1948 році прабабуся подарувала своєму синові [PERSON] частину вказаного будинку. [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті відкрилася спадщина на частину даного будинку. Прийнявши у спадок після смерті матері 1/2 частину будинку, вступивши у володіння спадковим майном, проживаючи постійно в цьому будинку, дід [PERSON] не отримав свідоцтва про право на спадщину на це майно, в зв`язку з чим не здійснив в подальшому реєстрацію вказаної частини будинку. [INFO] помер [PERSON] , та належну йому 1/2 частину будинку успадкувала його дружина [PERSON] , отримавши 12 лютого 1975 року свідоцтво про право на спадщину. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , спадщину після його смерті прийняла його донька [PERSON] (мати позивача). Вступивши в управління та володіння спадковою частиною будинку після смерті свого батька, [PERSON] свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса не отримувала і як, наслідок, державну реєстрацію цього майна не вчиняла. [INFO] [PERSON] померла, та після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті матері як її син. Інший син спадкодавиці (брат позивача) [PERSON] помер раніше за матір - [INFO] , за життя дружини та дітей не мав. Фактично прийнявши спадщину після смерті матері, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на частину житлового будинку в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації спадкового майна на ім`я спадкодавиці. У зв`язку з вище викладеним позивачі змушені звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 26 квітня 2023 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання. В судове засідання позивач та його представник адвокат Мельник Т.О. не з`явились, про день розгляду справи повідомлені належним чином, до канцелярії суду представник позивачів адвокат Мельник Т.О. подала письмову заяву в якій вимоги позову підтримала, просили задовольнити. Справу розглянути в їх відсутності. Відповідач Фастівська міська рада в судове засідання не з`явилися, про день слухання справи повідомлені належним чином, до канцелярії суду подали письмову заяву з проханням розглянути справу в їх відсутність, позов визнали. Відповідно до\~ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів будь-яких осіб, суд приймає визнання відповідачем позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим повторно 10 березня 2023 року Фастівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), серія [NUMBER] /а.с.11/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину житлового будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , 1919 року побудови, що належав їй по праву власності на підставі рішення Фастівського народного суду від 10 квітня 1947 року, зареєстрованого у Фастівському Комунгоспі від 24 квітня 1947 року. [PERSON] мала двох синів: [PERSON] та [PERSON] (що підтверджено Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження) /а.с.12/, які всі разом проживали в належному їй будинку. Згідно Договору дарування половини домоволодіння від 28 грудня 1948 року [PERSON] подарувала 1/2 частину вказаного вище житлового будинку своєму синові [PERSON] /а.с.22/. Спадкоємцем, який прийняв спадщину був син спадкодавиці [PERSON] (дід позивача), оскільки він був присутній в місці відкриття спадщини (вимога ст. 429 ЦК Української PCP в ред. від 16.12.1922) - постійно проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 429 ЦК Української РСР (в ред. від 16.12.1922 року) [PERSON] , як спадкоємець, який був в наявності на час відкриття спадщини, вступив до управління спадковим майном частиною житлового будинку. 27 лютого 1961 року Фастівським БТІ на підставі Рішення Фастівського міськвиконкому №15 від 18 лютого 1961 року за власниками житлового будинку [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано присадибну земельну ділянку загальною площею 1430 кв.м. Проте, прийнявши у спадок після смерті матері частину будинку, вступивши у володіння спадковим майном, проживаючи постійно в цьому будинку, [PERSON] не отримав свідоцтва про право на спадщину на це майно, в зв`язку з чим не здійснив в подальшому реєстрацію вказаної частини будинку, як це було передбачено Інструкцією про\~порядок реєстрації\~будинків та\~домоволодінь у\~містах і\~селищах міського\~типу Української\~PCP, затвердженою Міністерством комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року (втратила чинність згідно наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13 грудня 1995 року). Відповідно до правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі № 6-137цс13 Право власності на житловий будинок набувається в порядку, який був чинним на час завершення його будівництва. У 1960 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1947 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. [INFO] помер [PERSON] . Належну йому 1/2 частину будинку успадкувала його дружина [PERSON] , отримавши 12 лютого 1975 року свідоцтво про право на спадщину. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.13/ та після смерті якого відкрилась спадщина на частину житлового будинку [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, [PERSON] народилася [INFO] , батько: [PERSON] , мати: [PERSON] /а.с.14/, а згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00014581854 [PERSON] [INFO] вийшла заміж за [PERSON] , та взяла прізвище чоловіка « [PERSON] » /а.с.15/. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його єдина донька [PERSON] (мати позивача), в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в ред. 1963 р) через фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном, оскільки продовжувала проживати в спадковому будинку, спадкоємицею було взято все майно спадкодавця. Згідно п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальній: дій нотаріусами України від 18.06.1994 (яка була чинною на час виникнення даних правовідносин і втратила чинність 14.03.2004) «доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців . . .документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.» Судом встановлено, що у спадкоємиці [PERSON] була наявна інвентаризаційна справа домоволодіння [ADDRESS] , видане Фастівським БТІ станом на лютий 1961 року, в якому [PERSON] зазначений як володілець частини будинку і за яким зареєстровано частину присадибної земельної ділянки на підставі рішення Фастівського міськвиконкому від 18.02.1961 №5, зареєстрованого в Фастівському БТІ 27 лютого 1961 року за №4435 /а.с.28-29/. А також, справа на домоволодіння [ADDRESS] станом на 29 квітня 1965 року, в якому володільцями домоволодіння зазначені частини [PERSON] , який займає квартиру [ADDRESS] , та 1/2 частини [PERSON] , який займає квартиру [ADDRESS] /а.с.30-34/. Вступивши в управління та володіння спадковою частиною будинку після смерті свого батька, [PERSON] свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса не отримувала і як, наслідок, державну реєстрацію цього майна не вчиняла. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-1V «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане, побудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов`язковою для врахування судами України. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.16/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на частину житлового будинку [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є її син (позивач у справі) [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.17/. Інший син спадкодавиці [PERSON] помер раніше за матір - [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.18-19/, за життя дружини та дітей не мав. Також, чоловік спадкодавці [PERSON] помер, також, раніше за дружину 11 серпня 2004 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] /а.с.20/. Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Позивач [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] в порядку частини 3 статті 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав і був зареєстрований разом із нею на час відкриття спадщини, що підтверджується копією його паспорта громадянина України серії [NUMBER] /а.с.9/. Проте, Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2023 державний нотаріус Першої Фастівської державної нотаріальної контори Ленченко Т. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] відмовлено в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації спадкового майна на ім`я спадкодавці /а.с.21/. Судом витребовувалася спадкова справа, але відповіддю Першої фастівської державної нотаріальної контори від 16.05.2023 встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] , спадкова справа не заведена. Також, свідок [PERSON] надала свої письмові пояснення, з яких вбачається, що з 1948 року вона проживає по [ADDRESS] . В будинку [ADDRESS] проживала рожина Авраментів. Після смерті 1960 року [PERSON] , в будинку залишився проживати її син [PERSON] , який проживав в будинку до дня своєї смерті, був гармоністом на весь куток. Після смерті [PERSON] в будинку залишилась проживати дочка [PERSON] . Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 76 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України). Об`єктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України). Право власності, згідно ст. 328 ЦК України, набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно статті 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та обґрунтованими.

Outcome: approved