Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі за текстом АТ «Ощадбанк»), звернулося до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 16626,03 грн., а також судові витрати, посилаючись на те, що 20 листопада 2019 року на підставі Заяви про приєднання № 94820216/250919, Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) між позивачем та відповідачем було укладено Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії у розмірі 5000,00 грн., на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,00 % річних за користування кредитними коштами за весь період, окрім Грейс-періоду, протягом якого процентна ставка складає 0,001 процентів річних за користування кредитними коштами у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної карти. АТ «Ощадбанк» повністю та в строки виконав свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, однак відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 15 червня 2021 року у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з: заборгованості за основним боргом (кредитом) у сумі 14790,93 грн.; процентів за користування кредитом у сумі 1792,21 грн.; пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 1,23 грн.; пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 0,16 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 32,16 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у сумі 7,87 грн.; втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у сумі 1,47 грн. та склала загальну суму 16626,03 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній ухиляється від добровільного погашення заборгованості по вищевказаному договору, що є порушенням прав позивача. Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, але до суду від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи двічі повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалася судова повістка про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак, згідно з поштовим конвертом з судовою повісткою, що повернувся до суду з довідкою відділення «Укрпошти» де є позначка «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про неможливість вручення відповідачу судової повістки, та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачу належним чином. Також, на 29 червня 2023 року 08 год. 40 хв. відповідач отримав судову повістку, однак у судове засідання не з`явився, клопотання про розгляд справи за його відсутності, відзив на позов від відповідача до суду не надходило, про причини неявки в судове засідання суд також не повідомив. Суд, також, враховує, що складовим елементом права на справедливе судочинство є судовий розгляд справи упродовж розумного строку (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) від 04 листопада 1950 року та рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Світлана Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, пункт 86; «Странніков проти України» від 03 травня 2005 року, пункт 40; «Лещенко і Толюпа проти України» та «Смирнова проти України» від 08 листопада 2005 року, пункт 54, «Антоненков та інші проти України» від 22 листопада 2005 року, пункт 41). Суд зазначає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Також, у рішенні ЄСПЛ у справі «Тойшлер проти Германії» від 04 жовтня 2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів. Отже відповідач зобов`язаний добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач надавав суду доказів неможливості прибути в судове засідання. Суд враховує строки розгляду справи, передбачені законом, дві неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, а також не встановлення наявності поважних причин для неявки. Також, судом вжито всіх можливих заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи, забезпечено всі процесуальні права у спосіб, передбачений ЦПК України. Виходячи з вищезазначеної практики ЄСПЛ, враховуючи зазначені обставини неявки відповідача до суду, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача, який з 14 листопада 2022 року, тобто з моменту прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, до ухвалення даного рішення жодного разу до суду не прибув, станом розгляду справи не цікавився, тим самим своїм процесуальним обов`язком з`явитись в судове засідання за викликом, знехтував. Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідача, який не вчиняє дій щодо участі у розгляді справи. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи вказані факти, згоду представниці позивача, що викладена у її заяві, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, надані докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає позовну заяву позивача обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із зобов`язального права, пов`язані з ухиленням боржника від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів кредитору, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Цивільним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між АТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (а. с. 33-34) та [PERSON] відповідно до Заяви про приєднання № 94820216/250919 (далі за текстом - Заява-1), Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) (далі за текстом - Заява-2), Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі за текстом - Договір), 20 листопада 2019 року був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., у вигляді встановленої кредитної лінії на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38 % річних за весь період, окрім Грейс-періоду, протягом якого процентна ставка складає 0,001 % річних за користування кредитними коштами у випадках безготівкового розрахунку за товари та послуги з використанням платіжної карти (а. с. 6-15, 16, 17-19, 20-21, 22-23). Відповідно до п. 4.1.3 Заяви-1 відповідач погодився, що Заява про приєднання, Умови користування кредитною лінією (Кредитом), Паспорт споживчого кредиту, Таблиця сукупної вартості кредиту, Тарифи, інші види заяв/повідомлень, встановленої Банком форми, використання яких передбачено умовами Договору, складають єдиний документ Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно з п. 3.1 Заяви-2, п. 1.1.3 Договору відповідач погодився з тим, що Заява та Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб є кредитним договором з умовами користування кредитом відповідно до умов Договору, укладеним між позивачем та відповідачем. Відповідно до п. 1.9 Договору, договір діє до повного виконання відповідачем всіх грошових зобов`язань за цим договором, перебіг строку кредитування починається з дати надання Банком Клієнту кредиту / встановлення ліміту кредитування. Згідно з п. 1.14.1 Договору строк користування кредитом встановлюється до дати закінчення строку дії платіжної картки. Відповідно до п. 1.17.1, п. 1.18.1 Договору відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі повернути суму кредиту, сплатити всі нараховані проценти та інші платежі, передбачені кредитним договором, за користування кредитом сплачувати Банку проценти в порядку та розмірах, визначених в умовах користування кредитною лінією (кредитом), що застосовуються до відповідної категорії клієнтів. Згідно з п. 9.1 Договору за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання Клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед Банком у розмірі та в строки, передбачені Договором, Банк має право нарахувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, якщо інше не передбачено договором. Відповідно до п. 9.6 Договору Клієнт зобов`язаний відшкодувати Банку витрати, здійснені останнім з метою вжиття заходів з судового захисту прав та інтересів, порушених Клієнтом, заходів судового та іншого передбаченого Законодавством примусу Клієнта до належного виконання зобов`язань за Договором, в тому числі, але не виключно, витрати на оплату юридичних послуг. Відповідно до п. 1.21 Договору, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом зобов`язання перед Банком у розмірі та в строки, передбачені цим Договором, Банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, але не більше 15 % від суми простроченого платежу. В порушення умов зазначеного кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого в нього перед позивачем виникла заборгованість, яка, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 15 червня 2021 року з урахуванням заборгованості за основним боргом (кредитом), процентами за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), яка склала загальну суму 16626,03 грн. (а. с. 24-25, 26-32). Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 2. ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції (оферти) однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Отже, акцептуючи пропозицію банку відповідач 20 листопада 2019 року своїм підписом у Заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) підтвердив, що між ним та позивачем досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в тому числі договору банківського рахунку та кредитного договору. Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, в тому числі і ті, що витікають з кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом. В силу ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» був наданий [PERSON] , відповідачу у справі, кредит в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним кредитним договором, однак, відповідач всупереч вимог чинного законодавства та Заяви про приєднання № 94820216/250919, Заяви на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) від 20 листопада 2019 року, Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, належним чином свої зобов`язання з повернення кредиту та відсотків за користування кредитом не виконав та не здійснював повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі у встановлені строки. Ці обставини не підлягають доказуванню, оскільки про них зазначено в позовній заяві та вони не спростовані відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спрів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, судам роз`яснено, що за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Судом не встановлено, що відповідач не виконав зобов`язання по поверненню кредиту внаслідок випадку або непереборної сили, тому він має сплатити втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту), три проценти річних від простроченої суми, пеню. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із розрахунком наданим позивачем, правильність якого перевірена судом, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 15 червня 2021 року становить 16626,03 грн., у тому числі: заборгованість за основним боргом (кредитом) 14790,93 грн., проценти за користування кредитом 1792,21 грн., пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 1,23 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 0,16 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 32,16 грн., 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом 7,87 грн., втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) 1,47 грн. (а. с. 24-25, 26-32). Доказів, в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, щодо неправильності складеного банком розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачем до суду не надано, інший розрахунок заборгованості на іншу дату за укладеним між сторонами по справі договором суду також не надано, відтак, розрахунок приймається судом як доказ у вирішенні спору. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] , відповідача у справі, наведеної вище заборгованості за кредитним договором від 20 листопада 2019 року є доведеними, а тому є такими, що підлягають задоволенню, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. У зв`язку із задоволенням позовних вимог позивача, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 2270,00 грн., сплаченого позивачем при звернені з наявним позовом до суду, оскільки сплата судового збору підтверджена меморіальним ордером № 4191821516 від 01 липня 2021 року (а. с. 1). На підставі ст. ст. 207, 525, 526, 527, 530, 549, 550, 625, 634, 638, 639, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved