Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] (далі по тексту - позивач, [PERSON] ) звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1, [PERSON] ), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2, [PERSON] ), третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на 1/2 частину квартири та скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом всього майна померлого [PERSON] , зокрема квартири [ADDRESS] , яка була його особистою приватною власністю. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року у справі № 22- ц/796/10073/2013, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Цим же рішенням встановлено, що квартира [ADDRESS] хоч і була придбана [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] , але за кошти, які особисто належали [PERSON] , а тому відповідно до ст. 57 СК України вказана квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності. Щодо іншої 1/2 частини квартири [ADDRESS] існував невирішений судовий спір. [PERSON] , онука [PERSON] , померлої дружини [PERSON] , не визнаючи права власності за [PERSON] , та претендуючи на цю спірну частку, в лютому 2012 року звернулася до суду з відповідним позовом про визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . 28 липня 2021 року Постановою Верховного Суду у справі №753/8626/16-ц у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності на спірну частки квартири [ADDRESS] відмовлено, судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі скасовано. 05 лютого 2015 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі рішення Апеляційного суду м.Києва від 07 листопада 2013 року у справі №22-ц/796/10073/2013, яке набрало законної сили, було внесено відомості про реєстрацію за [PERSON] , права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Згідно з даними інформаційної довідки № 292704139 від 27.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державі реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 368237980000) на підставі: договору дарування № 308 від 10 червня 2015 року [PERSON] праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] (дата державної реєстрації: 10.06.2015, запису про право власності 9978131); договору дарування від 07 листопада 2015 року № 220 [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] (дата державної реєстрації: 07.11.2015, номер запису про право власності 11942930). [PERSON] є єдиним спадкоємцем усього майна [PERSON] , зокрема квартири [ADDRESS] . Проте, наявність Державному реєстрі записів щодо реєстрації права власності по 1/4 частки даної квартири на підставі договорів дарування за [PERSON] та [PERSON] є безпідставним та такими, що порушують законні права [PERSON] на дану квартиру, перешкоджаючи в оформленні за нею відповідних прав в повній мірі, внаслідок чого остання звернулася до суду за захистом, своїх прав та просила суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] ; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] , дата державної реєстрації 10.06.2015, номер запису про право власності 9978131; скасувати державну реєстрацію права власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS] за [PERSON] дата державної реєстрації 07.11.2015, номер запису про право власності 11942930. Ухвалою суду від 20 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 14 квітня 2022 року відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 02 червня 2023 року від відповідача 1 [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відзив долучено до матеріалів справи, відповідно до ст. 178 ЦПК України. Від [PERSON] надійшла позовна заява, як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору в якій ставить питання про залучення її до справи та прийняття її позову до розгляду з позовом [PERSON] . Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року у задоволенні клопотання про залучення до справи у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] - відмовлено. Відмовлено у прийнятті позовної заяви третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Головне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на 3/4 частину квартири. Ухвалою суду від 14 вересня 2022 року закритопідготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30 листопада 2022 року від представника відповідача 1 надійшло клопотання про об`єднання цивільних справ 753/1264/22 та 753/12426/22 в одне провалдення. Ухвалою суду від 31 січня 2023 відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача 1 про об`єднання справ в одне провадження. 30 листопада 2022 року від представника відповідача 1 надійшла заява про зупинення провадження по справі. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про зупинення провадження по справі. 23 лютого 2023 року від представника відповідача 1 надійшла заява про відвід судді Сирбул О.Ф. від розгляду цивільної справи 753/1264/22. Ухвалою суду від 23 лютого 2023 року заяву представника відповідача 1 про відвід судді Сирбул О.Ф. від розгляду цивільної справи 753/1264/22 залишено без задоволення. У судовому засіданні 08 червня 2023 року представник позивача заявив клопотання про витребування копії спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 08 червня 2023 року задоволено клопотання представника позивача щодо витребування копії спадкової справи. Спадкову справу до суду не надано, представник позивача просив продовжити розгляд справи без витребування спадкової справи, оскільки в судових рішеннях, які наявні в матеріалах справи вже встановлено як спадкове майно так і коло спадкоємців, а отже дані обставини не потребують доказуванню в розумінні приписів ст.ст. 81, 82 ЦПК України. Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, повідомлялися судом у встановленому законом порядку, в матеріалах справи міститься відзив від відповідача 1 в якому заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа до суду не з`явилась, викликалася до суду у встановленому законом порядку. Дослідивши матеріали справи, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді справи, враховуючи принцип достатності доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. [PERSON] є спадкоємцем за заповітом, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шкода О.М. від 11.01.2011, зареєстровано у реєстрі № 23, всього майна померлого [PERSON] , зокрема квартири [ADDRESS] , яка була його особистою приватною власністю. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 07 листопада 2013 року у справі № 22- ц/796/10073/2013, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Цим же рішенням встановлено, що квартира [ADDRESS] хоч і була придбана [PERSON] під час шлюбу з [PERSON] , але за кошти, які особисто належали [PERSON] , а тому відповідно до ст. 57 СК України вказана квартира належала [PERSON] на праві особистої приватної власності. Щодо іншої 1/2 частини квартири [ADDRESS] існував невирішений спір. [PERSON] , онука [PERSON] , померлої дружини [PERSON] , не визнаючи права власності за [PERSON] , та претендуючи на цю спірну частку, в лютому 2012 року звернулася до суду з відповідним позовом про визнання права власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] . 28 липня 2021 року Постановою Верховного Суду у справі №753/8626/16-ц у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , про визнання права власності на спірну частки квартири [ADDRESS] відмовлено, судові рішення першої та апеляційної інстанцій у справі скасовано. 05 лютого 2015 року у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі рішення апеляційного суду м.Києва від 07 листопада 2013 року у справі № 22-ц/796/10073/2013, внесено відомості про реєстрацію за [PERSON] , власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом (реєстраційний номер об`єкта нерухомого 368237980000, номер запису про право власності 8688845). Згідно з даними інформаційної довідки № 292704139 від 27.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державі реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 368237980000) на підставі: договору дарування № 308 від 10.06.2015 [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] (дата державної реєстрації: 10.06.2015, дата запису про право власності 9978131); договору дарування від 07.11.2015 року № 220 [PERSON] на праві приватної власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] (дата державної реєстрації: 07.11.2015, номер запису про право власності 11942930). Постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року у цивільній справі 753/8626/16-ц відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , треті особи Головне управління юстиції у м. Києві, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 332 ЦК України право власності на нерухоме майно, якщо відповідно до закону таке право підлягає державній реєстрації, виникає з моменту державної реєстрації. Обов`язковість державної реєстрації прав на нерухоме майно передбачена Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року. Порядок та умови державної реєстрації передбачені тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно, затверджене наказом МЮ України № 7/5 від 7 лютого 2002 року з наступними змінами. Так, з матеріалів справи вбачається, що з 2012 року по липень 2021 року питання права власності на іншу спірну 1/2 частину квартири [ADDRESS] було предметом судового розгляду у справі № 753/86/26/16-ц, який завершився відмовою [PERSON] у задоволені позову. В рамках цього судового спору рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року у справі № 2-4696/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року було визнано право власності на 1/2 частини спірної квартири [ADDRESS] за [PERSON] . Як вбачається з Інформаційної довідки № 292704139 від 27.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно про зміни щодо об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 368237980000), 22 квітня 2014 року на підставі цього рішення суду [PERSON] зареєструвала своє право власності на 1/2 частини спірної квартири [ADDRESS] (номер запису про право власності № 5770480, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 368237980000). Однак, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 вересня 2014 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Таким чином, з 10 вересня 2014 року правова підстава, на якій [PERSON] набула право власності на спірну 1/2 частину квартири [ADDRESS] та на підставі якої було здійснено відповідний запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відпала. 23 вересня 2014 року [PERSON] подарувала на підставі договору дарування 1/2 частку квартири [ADDRESS] , яка була зареєстрована за нею на підставі вже скасованого рішення Дарницького районного суду м. Києва від 17 січня 2014 року у справі № 2-4696/12, [PERSON] , що підтверджується даними інформаційної довідки № 292704139 від 27.12.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 10 червня 2015 [PERSON] подарувала 1/4 частку спірної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування № 308 [PERSON] , про що було здійснено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності № 9978131 від 10.06.2015), а 07 листопада 2015 року іншу 1/4 частки спірної квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування № 220 подарувала [PERSON] , про що було здійснено відповідний запис у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (номер запису про право власності № 11942930 від 07.11.2015). На період укладення [PERSON] вищевказаних договорів дарування, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року у справі № 2-4696/12, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 18 вересня 2015 року, за наслідком нового розгляду згаданої судової справи, [PERSON] у визнанні права власності на цю спірну 1/2 частини квартири [ADDRESS] було відмовлено, а зустрічний позов [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом задоволено. Наведені вище обставини свідчать про те, що відомості про право власності на 1/4 частки спірної квартири [ADDRESS] за [PERSON] та про право власності на 1/4 частки спірної квартири [ADDRESS] за [PERSON] , внесені у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно на підставі договорів дарування, є незаконними та безпідставними, оскільки первісний дарувальник у ланцюгу згаданих вище договорів дарування, які стали підставою набуття останніми права власності на спірну 1/2 (1/4 + 1/4) частку квартири [ADDRESS] , не мав права на її відчуження, а тому суд приходить до висновку що відповідні записи підлягають скасуванню, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання за [PERSON] право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] то вона підлягає задоволенню з наступних підстав. 10 січня 2011 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно заповів [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, зокрема, на квартиру [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності. 19 жовтня 2011 року [PERSON] звернулася до Двадцять другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач є спадкоємцем за заповітом майна померлого [PERSON] та прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. З матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] була особистою приватною власністю [PERSON] на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Після смерті [PERSON] судовим рішенням за [PERSON] було визнано право власності на 1/2 частину квартири в порядку спадкування за заповітом. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставами звільнення від доказування відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України є обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Щодо права власності на іншу 1/2 частини квартири існував судовий спір між [PERSON] та [PERSON] , який вирішено. Постановою Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 753/8626/16-ц [PERSON] у задоволені позову відмовлено. Таким чином, [PERSON] , є єдиними спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, та якій належить право власності і на іншу 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Разом з тим, позивач не може належним чином оформити своє право, оскільки цьому перешкоджає безпідставна та незаконна реєстрація на цю частку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за відповідачами, а тому відповідні записи підлягають скасуванню. З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, по`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У матеріалах справи міститься копія Договору про надання правової допомоги від 22.03.2023. У зв`язку з наведеним суд стягує з відповідачів у користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 25 000 грн., по 12 500 грн. з кожного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з огляду на задоволення позовних вимог, суд вбачає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 14 389,80 грн., по 7 194,90 грн., з кожного відповідача.

Outcome: approved