Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. [PERSON] , звернувся до суду з вищезазначеною заявою відповідно до якої просить суд: - встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України (13 листопада 1991 року). Свої заявлені вимоги обгрунтовує зокрема тим, що він народився [INFO] в місті Білгород-Дністровський, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 11 вересня 1975 року, актовий запис № 315 від 17 грудня 1962 року. Як зазначає заявник, він навчався у середній загальноосвітній школі № 2 з виробничим навчанням міста Білгород-Дністровський Одеської області, яку закінчив у 1978 році. 29 січня 1979 року Білгород-Дністровським районним відділом внутрішніх справ йому було видано паспорт серії [NUMBER] . Після закінчення школи навчався у Білгород-Дністровському медичному училищі, яке закінчив 25 лютого 1982 року та отримав спеціальність фельдшер. Заявник вказує що 22.12.1984 року він одружився з [PERSON] . Від шлюбу у 1986 році в них народився син [PERSON] . 16 березня 1988 року між заявником та громадянкою [PERSON] , було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого заявник придбав будинок за адресою [ADDRESS] . Як зазначає заявник, у 1990 році шлюб між ним та [PERSON] , було розірвано. 3 25.01.1991 року по 30.11.1992 року він працював у Білгород-Дністровському міськбиткомбінаті учнем часового майстра. Був звільнений у зв?язку з ліквідацією підприємства. Паспорт громадянина України він своєчасно не отримав, а паспорт громадянина УРСР ним було втрачено. У вересні 2022 року заявник отримав тяжкий перелом та потрапив до КНП «Білгород-Дністровська центральна районна лікарня», а через відсутність документу, який посвідчує його особу та підтверджує громадянство, в нього виникли проблеми із лікуванням та реабілітацією. У грудні 2022 року заявник звернувся до Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС України в Одеській області, з метою отримання паспорту громадянина України. 27.12.2022 року у відділі ГУ ДМС було проведено процедуру встановлення особи заявника за участю трьох свідків: - [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ; - [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] . - [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , які надали свої пояснення та підтвердили, що дійсно [PERSON] , [INFO] , проживав довгий час на території України. Однак Білгород-Дністровським відділом ГУ ДМС України в Одеській області було надано відмову в наданні паспорту громадянина України та рекомендовано заявнику звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік. Процесуальні дії. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.04.2023 року було відкрито провадження по справі. В судове засідання 03.07.2023 року сторони не з`явились. Заявник, в судове засідання не з`явився. Просив суд розглядати справу без його участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, заяв не надав. Згідно ч.3ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч.1 ст.293 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в місті Білгород-Дністровський Одеської області, про що «Белгород-Днестровским городелом ЗАГС Одесской области» який здійснював реєстрацію акту про народження було видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.09.1975 року, номер актового запису № 315. В графі відомості про батьків вказано: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] отримав середню освіту в загальноосвітній школі № 2 з виробничим навчанням міста Білгород-Дністровський Одеської області, про що отримав свідоцтво про восьмирічну освіту серії [NUMBER] від 16.06.1978 року. В матеріалах справи наявна копія диплому серії [NUMBER] з якої вбачається, що [PERSON] , в 1978 року вступив до Білгород-Дністровського медичного училищя і в 1982 року закінчив повний курс навчання та отримав спеціальність фельдшер. Відповідно до трудової книжки серії [NUMBER] від 08.08.1981 року заповненою «Психіатричною лікарнею м. Білгород-Дністровський» на ім`я [PERSON] [INFO] , вбачається, що з 03.02.1988 року по 30.11.1992 року [PERSON] працював на підприємствах в місті Білгород-Дністровський Одеської області. Судом встановлено, що в період з 25 січня 1991 року та по 30 листопада 1992 року заявник працював у Білгород-Дністровському міськбиткомбінаті учнем годинникового майстра, що підтверджується записом у вищезазначеній трудовій книжці № 21 від 25.01.1991 року та записом №22 від 30.11.1992 року. Факт отримання [PERSON] водійського посвідчення на території УРСР підтверджується посвідченням серії [NUMBER] видане 20.10.1985 року. Як вбачається з копію договору купівлі продажу від 16 березня 1988 року між [PERSON] та громадянкою [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого заявник придбав будинок за адресою [ADDRESS] . Заявник зазначає, що паспорт громадянина України він своєчасно не отримав, а паспорт громадянина УРСР ним було втрачено. У вересні 2022 року заявник отримав тяжкий перелом та потрапив до КНП «Білгород-Дністровська центральна районна лікарня», що підтверджується довідкою № 100 від 27.03.2023 року виданою КНП «Білгород-Дністровська центральна лікарня». Однак через відсутність документу, який посвідчує особу заявника та підтверджує громадянство, в нього виникли проблеми із лікуванням та реабілітацією. У грудні 2022 року [PERSON] звернувся до Білгород-Дністровського відділу ГУ ДМС України в Одеській області, з метою отримання паспорту громадянина України. 27.12.2022 року у відділі ГУ ДМС було проведено процедуру встановлення особи заявника за участю трьох свідків: - [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] ; - [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] . - [PERSON] , [INFO] , місце проживання: [ADDRESS] , які надали свої пояснення та підтвердили, що дійсно [PERSON] , [INFO] проживав на території України та не отримав паспорт гр. України через проявлену ним халатність. Однак 24.02.2023 року Білгород-Дністровським відділом ГУ ДМС України в Одеській області було надано відмову в наданні паспорту громадянина України та рекомендовано заявнику звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік. У відповідності до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема письмовими доказами. У відповідності до п. 1 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У заяві фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено причини неможливості одержання документів, що посвідчують цей факт, і до заяви додається довідка про неможливість відновлення втрачених документів (ч. 2ст. 318 ЦПК України). Згідно п.8 Розділу II Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» - для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 24 серпня 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися з фактом постійного проживання на території України в певний час. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Тому, встановлення факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України"(13 листопада 1991 року) є підставою для оформлення належності до громадянства України. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності зазначеним вище Законом України. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Суд враховує принцип jura novit curia («суд знає закони»), який передбачає обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Даний принцип викладений у постановах Верховного суду у справах № 537/4259/15-ц та № 917/1739/17. «На суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення справи. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини». Так судом встановлено, що метою звернення до суду заявником з вказаною заявою є охорона і захист його прав та інтересів, оскільки він вважає себе громадянином України. Згідно ч.2 ст.319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заявлені вимоги про встановлення факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) і на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України (13 листопада 1991 року) обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved