Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.06.2022 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2022 по справі №314/962/22 на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19.05.2022, і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в шлюбі з 04 вересня 2021 року, зареєстрованому Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №100. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.04.2023 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають дитину, [PERSON] , [INFO] . На підставі судового наказу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2022 по справі №314/962/22 з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.05.2022, і до досягнення дитиною повноліття. Зараз позивач проживає з дружиною від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , з якою вони мають сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 27 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 77, в якому [PERSON] записаний батьком. Дитина [PERSON] , [INFO] є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданого 06 вересня 2010 року Вільнянським УПСЗН на термін з 12.07.2010 по 13.06.2025. 26.04.2021 державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Ваховською Д.Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.04.2021. На користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Позовну заяву [PERSON] обґрунтовує тим, що у нього змінився сімейний стан, він проживає з дитиною-інвалідом від першого шлюбу, якого утримує та сплачує аліменти, у зв`язку з цим матеріальний стан значно погіршився. У судовому засіданні позивач та його представник на позовних вимогах наполягали, просили їх задоволення з тих підстав, що зазначені в позові. Також, представник позивача та позивач наголошували на тому, що під час дії воєнного стану його дружини [PERSON] майже не працює, підприємство фактично припинило роботу. Тому він є єдиним, хто утримує сім`ю. Дитина-інвалід потребує постійного лікування, а отже, додаткових коштів. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити. Пояснила, що відповідачка наразі взагалі не працює та не має такої змоги, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою особою до трьох років. Звернула увагу суду на те, що позивач на теперішній час фактично повернувся до своєї колишньої дружини та проживає однією сім`єю з нею та з дитиною від першого шлюбу. Тобто, син [PERSON] проживає в повній сім`ї, його мати отримує пенсію на утримання дитини-інваліда. А відповідачка самотужки виховує свою дитину, не маючи змоги працювати. Вважає, що не можна зменшувати розмір аліментів, призначених на утримання дитини відповідачки, на користь іншої дитини. Ухвалою суду від 03.08.2022 відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у позові, враховуючи такі обставини. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в шлюбі з 04 вересня 2021 року, зареєстрованому Вільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №100. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.04.2023 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син, [PERSON] , в свідоцтві про народженні якого [PERSON] записаний батьком. Цю дитину позивач не визнавав та звернувся до суду з позовом про оспорювання батьківства, справа №314/1303/23, але позов залишено без розгляду. Спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ними були припинені 17 грудня 2021 року, і з того часу сторони проживають окремо. У січні 2022 року позивач звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області (цивільна справа №314/239/22) з позовом про розірвання шлюбу, але позов був розглянутий та залишений без розгляду. На підставі судового наказу Вільнянського районного суду Запорізької області від 17.06.2022 по справі №314/962/22 з позивача стягнуто аліменти на користь відповідача [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.05.2022, і до досягнення дитиною повноліття. На теперішній час дане рішення перебуває на примусовому виконанні у Вільнянському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерств а юстиції (м. Одеса). Наразі позивач проживає з дружиною від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , згідно довідки №343, виданої 23 червня 2022 року відділом «Центр надання адміністративних послуг» виконавчого комітету Вільнянської міської ради Запорізької області. Вони мають сина, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 27 червня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 77, в якому [PERSON] зазначений батьком. Дитина [PERSON] є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданого 06 вересня 2010 року Вільнянським УПСЗН на термін з 12.07.2010 по 13.06.2025. Син [PERSON] хворіє, потребує лікування та додаткового харчування. 26.04.2021 державним виконавцем Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Ваховською Д.Р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за судовим наказом Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.04.2021. На користь [PERSON] з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , щомісячно у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05.04.2021 і до досягнення дитиною повноліття. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Проте, окремо факт народження ще однієї дитини не змінює сімейний стан та не свідчить про погіршення матеріального стану. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 року справа № 565/2071/19. Аналогічний за змістом висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20). Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підтвердження своїх вимог щодо зменшення розміру аліментів, позивач вказує на те, що у нього змінився сімейний та матеріальний стан. Сам факт перебування на утриманні позивача двох малолітніх дітей, не є підставою для зміни розміру стягуваних з нього аліментів та не може бути співмірним із звуженням прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Таким чином, посилання позивача на зміну сімейного та матеріального стану, як на підставу для зменшення розміру аліментів, не є суттєвими та не дають достатніх та беззаперечних підстав для задоволення позову. Інших доводів та доказів на підтвердження своїх вимог, які б слугували підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем суду надано не було, будь-яких інших належних та допустимих доказів про погіршення його матеріального стану з моменту стягнення аліментів на утримання дитини не надав, а також обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України) та позиції Верховного Суду, на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, розмір стягуваних аліментів за рішенням суду не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України, а тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача у разі відмови в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed