Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із в позовом (уточненим), в якому просить припинити її право власності на 1/2 частини спільної сумісної власності у неподільному майні - автомобілі марки SKODA модель OCTAVIA TOUR, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску та причепу/пр-легковий-В-загальний, марка КРЕОН, VIN:[NUMBER] , модель 1Б-1600, 2016 року випуску, стягнувши з [PERSON] на її користь вартість 1/2 зазначеного майна у розмірі 112085 грн та судові витрати. В обґрунтування позову посилається на те, що з 26 жовтня 2012 року вона з відповідачем перебувала в шлюбі, який 15 жовтня 2019 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя був розірваний. Під час шлюбу було придбано: автомобіль марки SKODA модель OCTAVIATOUR VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску та причіп/пр-легковий-В-загальний, марка КРЕОН модель 1Б-1600, VIN: [NUMBER] 2016 року випуску. Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 07.11.2022 в межах цивільної справи № 332/1172/22 зазначене майно визнано сумісним майном подружжя та визнано на нею право власності на 1/2 частину автомобіля Skoda, модель Oktavia tour, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 частину причепу марки КРЕОН, Y8W1B1600G0001319, 1Б-1600, Y8W1B1600G0001319 2016 року випуску. Беручи до уваги те, що вищезазначене майно, право власності на 1/2 частину якого визнано за нею, є неподільними речами, єдиний спосіб вирішення зазначеного спору є припинення права власності одного із співвласників. Після набуття рішенням суду про поділ майна чинності, враховуючи те, що зазначене майно знаходиться у користуванні та володінні відповідача, звернулась до відповідача з пропозицією укладення договору про поділ спільної сумісної власності подружжя, надіславши відповідного листа, однак зазначена пропозиція з боку відповідача залишена без розгляду. Таким чином, посилаючись на ч.ч.1,2 ст.71 СК України, ч.2 статті 364 ЦК України, ч.ч.1,7 ст. 41 Конституції України, ч.ч.1,5 ст.319 ЦК України, бажає припинити своє право спільної власності подружжя у неподільному майні - автомобілі марки SKODA модель ОСТAVI A TOUR , VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску та причеп, марки КРЕОН модель 1Б-1600, VIN: [NUMBER] , 2016 року випуску, стягнувши на її користь вартість 1/2 зазначеного майна у розмірі 112 085 грн та судові витрати. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2023 заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення права власності та стягнення суми його вартості задоволено частково. Накладено арешт шляхом заборонити проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на рухоме майно, а саме: автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA TOUR, VIN - [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску. Ухвалою судді від 29.03.2023 було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, в якій проти задоволення позовних вимог заперечував, просив в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Зазначив, що позивачка не зверталась до відповідача з пропозиціями щодо спільного користування автомобілем, та визначення порядку такого користування. При цьому не заперечував, що після розлучення користується спірним автомобілем з напівпричепом. Посилається на те, що частинами 1, 2 статті 364 ЦК України передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Крім того зазначає, що при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.ч.4,5 ст.71 СК України). Разом з тим, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач має достатній дохід або накопичення для одноразової виплати позивачці компенсації у розмірі половини вартості спірного автомобіля та причіпу. На теперішній час відповідач не має роботи та будь-якого доходу, а відтак не має можливості сплатити Позивачу компенсацію і це становитиме для нього надмірний тягар, відтак в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі. Також вважає необґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача витрат на правову допомоги та просить відмовити в їх задоволенні; в свою чергу просить стягнути з позивачки на користь відповідача витрати на правову допомогу адвоката, розмір яких буде визначено на час закінчення розгляду справи, орієнтовано 20 000 грн. Ухвалою суду від 06.06.2023 підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] , яка про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Бабіч С.А., які про день, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином, у судове засідання не з`явилися, від адвоката Бабіча С.А на адресу суду надійшла заява, в якій просив розглянути справу без участі відповідача та його представника, в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Згідно з вимогами ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 07 листопада 2022 року (справа ЄУН 332/1172/22) позовні вимоги [PERSON] задоволені. Розподілено майно, що є спільною сумісною власністю подружжя набуте під час шлюбу, між [PERSON] та [PERSON] наступним чином: - визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA TOUR, номер шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску; - визнано за [PERSON] , право власності на 1/2 частину автомобіля марки SKODA модель OCTAVIA TOUR, номер шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску; - визнано за [PERSON] право власності на причіпу/пр-легковий-В-загальний, марки КРЕОН модель 1 Б-1600, 2016 року випуску; - визнано за [PERSON] право власності на 1/2 причіпу/пр-легковий-В-загальний, марки КРЕОН модель 1 Б-1600, 2016 року випуску. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 496,20 грн. Повернуто [PERSON] з Державного бюджету України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області судовий збір у сумі 496,20 грн, який було сплачено на р/р UA348999980313191206000008510, Казначейство України (ЕАП), ЄРДПОУ отримувача 37941997, одержувач: ГУК у Зап.обл/м.Зап.Заводс./22030101, згідно квитанції 4908-1845-2166-0385 від 20.06.2022р. Відповідно до ст.ст.355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Поділ спільного майна подружжя означає припинення права спільної сумісної власності подружжя на це майно і виникнення на її основі приватної (роздільної) власності або спільної часткової власності подружжя. Поділ спільного майна може здійснюватися в добровільному порядку за рішенням самого подружжя або в судовому порядку за наявності між ними спору. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено угодою між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Тлумачення положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), у першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим. Правовідносини, в яких позивач просить припинити право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, на своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Отже, у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач, не вимагається обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20); від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц (провадження № 61-37616св18); від 03 червня 2020 року у справі № 487/6195/16-ц (провадження № 61-46326св18); від 30 вересня 2020 року у справі № 552/1514/19 (провадження № 61-21084св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 359/898/18 (провадження № 61-3703св19), від 24 березня 2021 року у справі № 501/2211/18 (провадження № 61-19084св20), від 07 квітня 2021 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-11187св20), від 18 травня 2021 року у справі № 725/3818/19 (провадження № 61-11831св20). Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду з позовом на підставі статті 364 ЦК України. Таку ж позицію підтримала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21), ухваленій після подання заявниками касаційний скарг, зазначивши у пункті 45, що вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду (див. висновок, сформульований у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15-ц). Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. У пункті 50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі. Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 755/17641/18 (провадження № 61-13926св21), від 11 січня 2023 року у справі № 727/12392/19 (провадження № 61-4937св22). Зважаючи на наведене, аргументи представника відповідача про те, що він не надавав свою згоду на присудження з нього грошової компенсації замість частки у двох об`єктах спільного майна, а саме: автомобілі марки SKODA модель OCTAVIA TOUR, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску та причіпу/пр-легковий-В-загальний, марка КРЕОН, VIN:[NUMBER] , модель 1Б-1600, 2016 року випуску, а тому вирішення питання про припинення права на частку у зазначеному майні позивачки та ухвалення рішення про припинення її права на частку у спільному майні лише за умови попереднього внесення [PERSON] вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, є необґрунтованими. Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не оспорюється відповідачем, позивач у даному випадку не претендує на те, щоб автомобілі марки SKODA модель OCTAVIA TOUR, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску та причепу/пр-легковий-В-загальний, марка КРЕОН, VIN: [NUMBER] , модель 1Б-1600, 2016 року випуск залишити собі, припинивши право відповідача на частку у праві спільної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоби отримати грошову компенсацію за її частку у праві спільної власності на спірне майно від відповідача. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 (справа № 209/3085/20, провадження №14-182цс21) також дійшла до висновку, що підтвердження платоспроможності відповідача законодавство України теж не вимагає. Така платоспроможність не має значення для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивач. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. При цьому, таке стягнення не призведе до порушення права відповідача на мирне володіння його майном (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції), зокрема внаслідок нібито примусового набуття права власності на автомобіль і відсутності згоди на виплату компенсації позивачці. Відповідач є власником цієї речі як такої, яку він придбав разом із позивачкою у шлюбі, тобто у спільну сумісну власність. Тому не є примусовим набуттям права приватної власності стягнення з одного співвласника такого майна компенсації на користь іншого співвласника, який відмовляється від своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ, щоби врегулювати конфлікт щодо користування та розпорядження нею. Більше того, суд не позбавляє відповідача його частки у праві на це спільне майно, а через рішення про стягнення з останнього відповідної компенсації збалансовує інтереси двох співвласників, які не дійшли згоди щодо долі неподільної речі. (п.п.46,47,49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 (справа № 209/3085/20, провадження №14-182цс21)). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином суд констатує, що для вирішення даного спору у відповідача відсутній обов`язок попередньо внести відповідну суму коштів (компенсацію) на депозитний рахунок суду. Також суд під час вирішення даного спору не має встановлювати обставини щодо можливості відповідача одномоментної виплати компенсації позивачеві. Згідно із наданим позивачкою звітом з оцінки майна від 22.03.2023, ринкова вартість автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний номер [NUMBER] ,VIN - [NUMBER] , 2005 року випуску, колір сірий, становить 205414,00 грн без урахування ПДВ; ринкова вартість причепу КРЕОН, 1Б-1600, реєстраційний номер [NUMBER] , VIN - [NUMBER] , колір сірий, 2016 року випуску, становить 18756,00 грн без урахування ПДВ. Суд приймає до уваги у цій справі звіт про оцінку ринкової вартості автомобіля SKODA OCTAVIA TOUR, реєстраційний номер [NUMBER] та причепу КРЕОН, 1Б-1600, реєстраційний номер [NUMBER] , від 22.03.2023, складений оцінювачем ТОВ «Всеукраїнська експертна група», оскільки він містить докладний опис проведених дій, відповідає Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, оскільки підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Щодо посилань представника відповідача на необґрунтованість та недоведеність заявлених позивачкою витрат на правову допомогу, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки стороною позивача надано договір про надання правової допомоги від 15.02.2023, укладену між [PERSON] та адвокатом Гончаром Д.В.; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №2445 на ім`я [PERSON] ; квитанція до прибуткового касового ордеру №11 від 14.03.2023., відповідно до якої [PERSON] сплатила за договором про надання правової допомоги 5000,00 гривень адвокату Гончару Д.В.; акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором правової допомоги, підписаний [PERSON] та [PERSON] , в якому вказано, що консультація з вивченням матеріалів за 2 години становить 1000 грн, складання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, формування додатків (зняття копій та ін.), подання заяви до суду становить 4000,00 грн. Суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму, зазначену адвокатом та витрачену позивачкою, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданими адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, та відповідають критерію розумності їхнього розміру, тому суд вважає, що розмір витрат позивачки на правничу допомогу визначені відповідно до вказаних вище критеріїв, тому підлягають стягненню з позивача в повному обсязі. Цей розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідає ступеню складності справи, часу витраченого адвокатом на надання правової допомоги та обсягу наданих послуг. Належні та допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та суду не надані, неспівмірність таких витрат стороною відповідача не доведена. Також суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути заявлені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1657,65 грн (1120,85 грн + 536,80 грн), витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, зокрема на проведення та оплату звіту про оцінку майна в розмірі 1600,00 грн. Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду. Примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову. Оскільки ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2023 накладено арешт шляхом заборонити проводити будь-які дії, пов`язані з відчуженням (купівля-продаж, дарування, застава, оренда та інші) та державною реєстрацією права власності на рухоме майно, а саме: автомобіль марки SKODA модель OCTAVIA TOUR, VIN: [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] , 2005 року випуску, зважаючи на задоволення позовних вимог та відсутність клопотання про зняття арешту з вказаного майна, заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved