Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в якому просить зменшити розмів аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , а саме визначити їх в розмірі 1/6 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначає, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 22.07.2013, було розірвано. Від спільного подружнього життя у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14.02.2013 вирішено стягувати аліменти з нього на користь відповідачки на утримання їхньої дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На даний час розмір аліментів до сплати за місяць складає 3700,00 грн. в зв`язку з відсутністю в позивача [PERSON] коштів, в нього виникають труднощі зі сплати аліментів. 17 січня 2017 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] До цього часу [PERSON] мав можливість сплачувати аліменти в присудженому розмірі, однак на даний час в зв`язку з тим, що є безробітний, не має постійного заробітку, має на утриманні двох малолітніх дітей, дружинна не працює, оскільки здійснює догляд за дитиною до 3-х років, позивач не має змоги сплачувати аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку. Внаслідок цього в нього постійно виникає заборгованість по сплаті аліментів, яку він не має фізичної змоги оплатити. Просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 31 березня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явився, однак його представник - адвокат Зозуля А.В. позовні вимоги позовної заяви підтримав в повному обсязі, з підстав неведених у ній, просить його задовольнити. В судовому засіданні [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечила, пояснила, що [PERSON] окрім призначених аліментів, не надає їй жодної допомоги для утримання їхньої дочки. Сума аліментів, яку позивач сплачує на утримання доньки заледве хватає на базові витрати на дитину. [PERSON] часто їздить на тимчасові заробітки до Республіки Польща, де отримує хорошу заробітну плату, а тому має змогу платити аліменти у визначеному розмірі. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Суд встановив та сторони не заперечили, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2013 року вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] в користь [PERSON] , [INFO] , проживаючої в [ADDRESS] , аліменти на утримання дитини: дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 21 січня 2013 року. Аліменти на підставі судового рішення стягуються з відповідача в примусовому порядку що не заперечується сторонами. Суд також встановив, що [PERSON] вдруге зареєстрував шлюб із [PERSON] , у якому в нього [INFO] народилася дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 жовтня 2017 року та [INFO] народилась дочка [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 серпня 2021 року. Згідно із ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1, 2 ст.179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. За змістом ст.180, 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1, 2 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. У свою чергу, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, на думку суду, зміна сімейного стану позивача, а саме народження у нього дітей в іншому шлюбі, сама по собі не є безумовною та достатньою підставою для зміни розміру аліментів, які стягуються за рішенням суду на утримання дитини від попереднього шлюбу. На думку суду, в даному випадку для вирішення питання про зменшення розміру аліментів, які стягуються з [PERSON] , обов`язково слід встановити також реальний майновий стан позивача на даний час та, відповідно, його можливість чи об`єктивну неможливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Суд зазначає, що відповідно до норм ст. ст. 12, 13, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак в порушення зазначених вище вимог процесуального закону позивач [PERSON] належними та допустимими доказами не довів та не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу. Серед іншого, позивач не надав відомостей та доказів отримання ним доходу, доказів витрат на утримання дітей він другого шлюбу, зокрема, яку частку його доходу становлять такі витрати, в тому числі для порівняння таких витрат із сумами аліментів, які він сплачує чи які йому нараховуються на утримання дочки від попереднього шлюбу. Отже, оскільки позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дітей від іншого шлюбу не надав, а визначений розмір аліментів рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2013 року, який стягується з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , відповідає вимогам сімейного законодавства, його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей від іншого шлюбу, без підтвердження погіршення його матеріального становища, на переконання суду, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] та суперечитиме її інтересам. Також на переконання суду, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19. Крім того, суд зазначає, що нормами Сімейного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України не встановлено обмеження щодо максимального розміру утримання, в тому числі у формі аліментів, яке батьки (один з батьків) повинен надавати кожній чи кільком своїм дітям, а встановлено лише мінімальні розміри аліментів. А при визначенні конкретного розміру аліментів на кожну дитину враховується ряд обставин та факторів, які визначені, зокрема, ст.182 Сімейного кодексу України (стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей чи утриманців, наявність, майна та майнових прав тощо). З врахування наведеного, суд вважає обґрунтованим визначений рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 14 лютого 2013 року розмір аліментів, який вирішено стягувати з [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) позивача. При цьому, для визначення розміру аліментів, який батьки (один з батьків) повинен сплачувати на утримання конкретної дитини, в тому числі і для вирішення питання про зменшення їх розміру, як зазначено вище, обов`язково слід встановити матеріальних стан, зокрема, доходи платника аліментів. Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Тобто пріоритетним є саме гармонійний розвиток дитини, який загалом неможливо забезпечити лише мінімальним набором продуктів харчування, непродовольчих товарів та послуг, а потребує значних зусиль і матеріальних витрат, зважаючи, в тому числі, і на постійне та суттєве подорожчання вартості практично всіх товарів і послуг, що є загальновідомим фактом. Також суд наголошує, що позивач як батько неповнолітньої [PERSON] , попри наявності дітей в іншому шлюбі, зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, в тому числі самостійно цікавитись наявністю відповідних потреб дитини та витрат на них. Згідно з ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає.

Outcome: dismissed