Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

15 травня 2023 року на адресу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] , від імені якого діє його представник адвокат Штефан Д.Ю., до [PERSON] , яка також діє у власних інтересах та як законний представник неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , про стягнення грошової компенсації за фактично сплачені платежі за комунальні послуги, для розгляду за підсудністю. В обґрунтування позову зазначено, що позивач є власником 1/2 частки трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.01.2006 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2016 року. Співвласниками іншої 1/2 частки квартири є в рівних частках відповідач [PERSON] , яка діє у власних інтересах та як законний представник в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.2019 року. З моменту набуття права власності, як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, відповідач не здійснювала жодних платежів щодо оплати комунальних послуг або витрат по утриманню нерухомого майна. Всі комунальні платежі та поточні ремонти здійснював позивач. Так, позивач оплатив комунальних послуг за період з жовтня 2019 року по травень 2022 року в розмірі 50034,70 грн. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача 1/2 частини грошових коштів, сплачених ним за житлово-комунальні послуги по утриманню квартири в розмірі 25017,35 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. У відповіді на відзив від 22 серпня 2022 року, яка по суті є відзивом на позовну заяву, відповідач зазначила, що з позовом не погоджується, оскільки вона та її діти в квартирі не проживають, житлово-комунальними послугами не користуються. Окрім того, з вимогою про оплату за житлово-комунальні послуги позивач до неї не звертався. Також не погоджується зі складовими заборгованості, включених до суми, яка заявлена до відшкодування. Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 02 вересня 2022 року у відповіді на відзив представник позивача зазначив, що житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності відповідачам, отже вони повинні нести тягар з утримання майна в розмірі відповідно до своєї частки майна. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 травня 2023 року справу було прийнято до провадження судді Борис О.Н. та призначено до судового розгляду. Представник позивача до суду не прибув, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до статті 247 частини 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частки трикімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 04.01.2006 року, копією Витягу Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9517345 від 06.01.2006 року, копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.10.2016 року, спадкова справа № 208/2016, зареєстровано в реєстрі за № 2-2312, копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70274990 від 11.10.2016 року. (а.с. 9, 10, 11, 12-13) Також, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 332578479 від 17.05.2023 року, по 1/6 частки вищевказаної квартири на праві спільної часткової власності належить відповідачці [PERSON] та її неповнолітнім дітям [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтв про право на спадщину, серії та номер: 1-1599, 1-1601, 1-1603, виданих 27.11.2019 року Другою криворізькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 88-89) Згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», реєстровий номер 13490252, вищевказана квартира є трикімнатною, загальною площею 64,94 кв.м., житловою площею 37,30 кв.м., розташована на 3-поверсі 14-поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 14) Позивач зазначив, що всі комунальні послуги сплачував самостійно, внаслідок чого за період з жовтня 2019 року по травень 2022 року було здійснено оплату житлово-комунальних послуг за вищевказану квартиру на загальну суму 50034,70 грн., що підтверджується наданими до суду копіями квитанцій та розрахунком. (а.с. 15-46, 47) Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначено Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон). Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно зі ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з\~управління багатоквартирним\~будинком включає: утримання\~спільного майна\~багатоквартирного будинку,\~зокрема прибирання\~внутрішньобудинкових приміщень\~та прибудинкової\~території,\~виконання санітарно-технічних\~робіт,\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем (крім\~обслуговування внутрішньобудинкових\~систем,\~що використовуються\~для надання\~відповідної комунальної\~послуги у\~разі укладення\~індивідуальних договорів\~про надання\~такої послуги,\~за умовами\~яких обслуговування\~таких систем\~здійснюється виконавцем),\~утримання ліфтів\~тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. З копій квитанцій, на які позивач [PERSON] посилається в обґрунтування вимог позову вбачається, що він є особою, яка сплачує комунальні послуги з метою утримання вищевказаного об`єкта нерухомого майна. При цьому, належних доказів, в розумінні статей 77, 78 ЦПК України щодо неправильності складеного позивачем розрахунку (а.с. 47) з оплати житлово-комунальних послуг відповідачем до суду не надано, інший розрахунок, який б спростовував нараховані суми сплачених житлово-комунальних послуг суду також не надано, відтак, розрахунок наданий позивачем, та в обґрунтування його копії квитанцій, приймаються судом як доказ у вирішенні спору. За загальним правилом судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне право власності, набуте раніше на законних підставах, у випадках, коли це право не визнається, заперечується або оспорюється. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні\~послуги» передбачене\~обов`язок індивідуального\~споживача оплачувати\~надані житлово-комунальні\~послуги за\~цінами/тарифами,\~встановленими відповідно\~до законодавства,\~у строки,\~встановлені відповідними\~договорами. Статтею 9 Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес). Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Оскільки, відповідач не виконала свої зобов`язання щодо сплати за житлово-комунальні послуги, чим порушила права та інтереси позивача, який вимушено несе збитки, пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг, а тому в силу положень ст. 544 ЦК України має право на зворотну вимогу. Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц, від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц, від 15 квітня 2021 року № 638/5001/17. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Необхідно зазначити, що під витратами на управління, утримання та збереження спільного майна у розумінні ст. 360 ЦК України, які мають нести сторони, як співвласники будинку, необхідно розуміти витрати на утримання цього будинку, які є об`єктивно необхідні для підтримання його у придатному для використання за призначенням стані, тобто, безпосередньо пов`язані саме із забезпеченням належного технічного стану будинку, без вчинення яких житло втратить свої споживчі властивості. Таким чином, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 25017,35 грн., що є 1/2 частиною грошових коштів, сплачених позивачем за житлово-комунальні послуги на утримання квартири за період з жовтня 2019 року по травень 2022 року, підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень статей 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.

Outcome: approved