Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про захист прав споживача, стягнення пені за прострочення виконання договірних зобов`язань. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, щовін, як споживач будівельних послуг, в повному обсязі та своєчасно виконав всі свої зобов`язання відповідно умов Попереднього Договору N 234 від 17 березня 2017р. Натомість «МС ІМПЕРІАЛ БУД» свої зобов`язання з 01 січня 2019р. по вказаному цивільно - правовому договору своєчасно та в повному обсязі не виконує, а саме: спірний нерухомий об`єкт відповідач йому не передав та в експлуатацію не здав ; належні та відповідні правовстановлюючі документи не отримав та не оформив; не вчиняє усі належні дії для належного виконання будівельних робіт за адресою, зазначеною у договорі, та умисно його не виконує, в зв`язку із чим він змушений звернутись до суду за захистом своїх законних прав та інтересів і просить стягнути з відповідача на свою користь, виходячи з умов Попереднього Договору N° 234 від 17 березня 2017р., вимог ст. ст. 1-5, 13, 15-16 ЦК України, ч. 5, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеню в розмірі трьох відсотків за 1 календарний день від суми 954 930 (дев`ятсот п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот тридцять) грн. - вартості квартири [ADDRESS] , загальною площею 68,70 кв. метрів, в тому числі житловою площею 37, 36 кв. метрів, за період з 01 січня 2022 року по 01 березня 2023 року , тобто за 423 календарних дня, в сумі 12 118 061,70 грн., а також всі судові витрати по справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 08.03.2023 року у справі відкрито загальне провадження. 17.04.2023 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» не визнає вимоги Позивача, вважає їх необґрунтованими, такими, що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та чинному законодавстві, а відтак не підлягають задоволенню . Так, на думку відповідача, між сторонами укладене саме Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить жодних елементів Договору підряду і не може вважатись договором надання послуги чи робіт, в зв`язку із чим ТОВ «МС Імперіал Буд» не погоджується з протилежними висновками, викладеними у постанові Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2022 року по справі №727/40/22. Крім того, враховуючи, що Попередній договір N° 234 від 17 березня 2017р. є саме Попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить та не міг містити умов, що Відповідач повинен за замовленням Позивача збудувати об`єкт нерухомості, то відповідно Позивач не являється споживачем Будівельних робіт (послуг). Також у відзиві на позов вказано, що відповідно до ч.1 ст. 598 ЦК України та п.21 Попереднього договору, зобов`язання сторін по укладанню Основного договору купівлі-продажу припинилось 31 березня 2019 року, а, отже, з 01.04.2019 року змінились правовідносини Сторін з обов`язку продати квартиру на обов`язок повернути забезпечувальний платіж (п. 10 Попереднього договору). Враховуючи відсутність у сторін з 31.03.2019 року обов`язку укласти Основний договір, у Відповідача не може виникнути прострочення виконання робіт чи послуг, тощо, а може виникнути тільки прострочення зобов`язання по поверненню забезпечувального платежу. Необхідною передумовою для перерахування Позивачу коштів є надання Відповідачу Позивачем банківських реквізитів останнього.Попередній договір не містить банківських реквізитів Позивавача, Позивач не надав Відповідачу своїх банківських реквізитів, а також не звертався до Відповідача з заявою про повернення забезпечувального платежу. Без надання Позивачем Відповідачу своїх банківських реквізитів Відповідач не міг перерахувати Позивачу сплачений платіж, а тому відповідно до ч. 2 ст.613 ЦК України зобов`язання Відповідача його повернути Позивачу є відстроченим до надання Позивачем своїх банківських реквізитів, а не простроченим, в зв`язку із чим Позивач не має права на отримання пені по відстроченому зобов`язанню. Беручи до уваги, що Відповідач по Попередньому договору не повинен був надавати Позивачу послуги та роботи, а також, враховуючи, що у Відповідача відсутнє прострочене зобов`язання, а наявне зобов`язання по поверненню забезпечувального платежу не являється послугою чи роботою, то, відповідно, ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не може бути застосована до правовідносин, які склались між сторонами. Крім того, у відзиві зазначено, що заявлена до стягнення Позивачем пеня в сумі 12 118 061,70 грн. є непропорційною та такою, що значно перевищує розмір сплачених Позивачем коштів на виконання попереднього договору №А_234 від 13 березня 2017 року (954 930,00 грн.), а тому в разі задоволення позову вона має бути зменшена. Також відповідач звертає увагу суду на те, що відповідно до ст. 232 ГК України та правового висновку,викладеного в постанові Верховного суду від 30 жовтня 2019 року по справі №756/2781/16-ц, максимальний строк нарахування пені є шість місяців з дня прострочення зобов`язання, проте, як вбачається з позовної заяви, Позивач просить стягнути пеню в сумі 12 118 061,70 грн., розраховану за період з 01 січня 2022 року по 01 березня 2023 року. До того ж, з Відповідача вже стягнуто нараховану пеню за шість місяців постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 в сумі 300 000,00 грн. за прострочення виконання зобов`язання за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2021 року. Підготовче провадження у справі закрито ухвалою від 09.05.2023 року. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надали пояснення, які аналогічні зазначеним у позові обставинам. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд у задоволенні вимог [PERSON] відмовити із викладених ним у відзиві на позов підстав. Заслухавши позивача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позову, виходячи з наступних фактичних обставин та відповідних їм правовідносин. Як бачається з матеріалів справи та встановлено судом, 13 березня 2017 року між ТзОВ «МС Імперіал Буд» (Сторона 1) та [PERSON] (Сторона 2) було укладено попередній договір №А_234 , відповідно до умов якого ТзОВ «МС Імперіал Буд» зобов`язується продати [PERSON] , а [PERSON] зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2019 року квартиру [ADDRESS] , загальною площею 68,70 кв.м., в тому числі житловою площею 37,36 кв.м., згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію - до кінця IV кварталу 2018 року. Сторона 1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору. Пунктом 1.1. вказаного договору визначено, що сторона 1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості. Сторони домовилися про істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири: об`єкт продажу - квартира [ADDRESS] , загальною площею 68,70 кв.м. (пункт 2). [PERSON] зобов`язується сплатити стороні, на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 954930 гривень (п.2.2 Договору). В якості оплати за об`єкт нерухомості - квартири буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною 2 відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5 Договору). Сторона 2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 954 930 грн. 00 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (п.4 Договору). У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторонни 2 на такий об`єкт . Постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2022 року по справі №727/40/22, яка набрала законної сили, було скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 16 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь [PERSON] пені за попереднім договором № 234 від 17 березня 2017 року. Позов в цій частині задоволено частково.Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь [PERSON] 300 000 (триста тисяч) гривень пені за попереднім договором № 234 від 17 березня 2017 року за прострочення виконання зобов`язання.У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Частиною 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Посилаючись саме на можливість спростування особою, яка не брала участі у справі, обставин, що були встановлені у постанові Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2022 року по справі №727/40/22, відповідач зазначив, що він не брав участі в розгляді цієї справи, а тому частково буде спростувати встановлені цим рішенням суду обставини щодо характеру договірних відносин, які склались між Позивачем та Відповідачем та стверджує, що між сторонами 13.03.2017 року було укладено саме Попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна, який не містить жодних елементів Договору підряду і не може вважатись договором надання послуги чи робіт. Разом з тим, суд вважає, що Відповідач помилково трактує положення частини 5 ст.82 ЦПК України, оскільки в ній йдеться про можливість спростування встановлених судом обставин особою, яка взагалі не була учасником процесу, в зв`язку із чим була позбавлена можливості заперечити преюдиційні обставини своїми контр-доказами, що не є тотожним відсутності сторони справи під час її судового розгляду. ТзОВ «МС Імперіал Буд» був стороною у справі №727/40/22 - відповідачем , і таким чином останній брав у ній участь, мав можливість подати у ній докази на підтвердження своїх аргументів, а тому на нього поширюється преюдиція встановлених у ній обставин. За правилами частин четвертої, сьомої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Отже, не підлягають доказуванню у даній справі наступні обставини, встановлені Чернівецьким апеляційним судом у постанові від 15.09.2022 року по справі №727/40/22: за формою і змістом укладений між сторонами договір №А_234 від 13 березня 2017 року в частині його умов щодо купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є угодою про послугу з будівництва житла; вказаний договір є змішаним і містить в собі, в тому числі, елементи договору підряду; [PERSON] виконав умови договору, повністю вніс обумовлену в договорі суму, а ТзОВ «МС Імперіал Буд» допустило істотне порушення умов договору і не забезпечило отримання позивачем завершеної будівництвом квартири; на час розгляду справи будинок [ADDRESS] не зданий в експлуатацію, при тому, що планове завершення будівництва житлового будинку в експлуатацію встановлено - кінець ІV квартал 2018 року, в зв`язку із чим суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач вправі вимагати стягнення з відповідача пені у розмірі, встановленому частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно із частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом. На виконання умов попереднього договору №А_234 від 13 березня 2017 року [PERSON] було сплачено 954930 гривень, що підтверджується належними доказами. В свою чергу, ТзОВ «МС Імперіал Буд» будинок [ADDRESS] до теперішнього часу не здано в експлуатацію. Таким чином, відповідач допустив істотне порушення умов договору і не забезпечив отримання позивачем завершеної будівництвом квартири. Отже, враховуючи зазначене, позовні вимоги є обґрунтованими, адоводи відповідача про неможливість стягнути з нього пеню на користь позивача, оскільки її вже було стягнуто постановою Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 з огляду на період, вказаний у даному позові, та на те, що порушення відповідача є триваючим, а також аргументи ТзОВ «МС Імперіал Буд» про її нарахування позивачем поза межами шестимісячного строку, що є порушенням ст. 232 ГК України, та про те, що на спірні правовідносини не поширюються положення Закону України "Про захист прав споживачів" безпідставні. Щодо інших доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, суд вважає необхідним зазначити наступне. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи відповідача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення та встановлено достатні підстави для задоволення позовних вимог. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Розмір пені позивачем розрахований за період з 01.01.2022 року по 01.03.2022 року, Свою позовну заяву [PERSON] підписав та направив до суду 03.03.2023 року, відповідно до штемпелю на поштовому конверті. Отже, строк позовної давності щодо стягнення пені за невиконання умов попереднього договору №А_234 від 13 березня 2017 року починається 01.03.2022 року та закінчується 01.03.2023 року, а тому в межах строку позовної давності становить 365 днів х 28 647,90 грн. ( 3% за кожен день) = 10 456 453,50 грн., що значно перевищує розмір сплачених коштів на виконання вказаного договору позивачем, в зв`язку із чим доводи представника відповідача про її не співмірність є слушними. Частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Тобто, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п`ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Таким чином, враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за попереднім договором №А_234 від 13 березня 2017 року значно перевищує суму сплачених ним на його виконання грошових коштів - 954 930 грн., суд з урахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК України, висновків, викладених у Постанові Чернівецького апеляційного суду від 15.09.2022 року по справі №727/40/22 про стягнення на користь позивача пені за 1092 дні в сумі 300 000 грн., а також принципів справедливості, добросовісності і розумності, дійшов висновку про можливість у даному випадку зменшення розміру пені за 365 прострочених днів, тобто за період майже втричі менший, до суми 100 000 грн., яку слід стягнути з відповідача, задовольнивши таким чином вимоги позову частково. Відповідно до вимог п. 39 Постанови Пленуму ВССУ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі, якщо суд на підставі частини третьої статті 551 ЦК зменшує розмір неустойки, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено. За подання позову ціною 12 118 061,70 грн. [PERSON] повинен був би сплати судовий збір в сумі 13 420 грн., тобто 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ст.4 Закону України «Про судовий збір») , проте на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від оплати такого. Отже, враховуючи, що з відповідача присуджено до стягнення зменшений судом розмір пені на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» в дохід держави слід стягнути судовий збір у розмірі 13 420 грн., На підставі наведеного та

Outcome: partial