Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

27.03.2023р. (згідно штампу на поштовому конверті - а.с. 21) [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав (а.с. 1-4). Ухвалою судді від 10.04.2023р. відкрито провадження по справі, призначено розгляд справи у загальному позовному провадженні (а.с. 26). Ухвалою суду від 09.05.2023р. зобов`язано орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Рівненської міської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 37). Підготовче засідання у справі закрито 20.06.2023р. та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 51) В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалася на те, що перебувала у шлюбі з [PERSON] наразі шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . 3 2013 року [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, не цікавився дітьми, не бачиться з ними і не спілкується, матеріальної допомоги не надає. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, неодноразово проходив лікування від наркоманії. У зв`язку із повномасштабною агресією рф та постійними обстрілами і подальшою окупацією м. Маріуполя Донецької області, позивачка виїхала з міста Маріуполь та вивезла дітей на безпечну територію в м. Рівне, де вони проживають на даний час. За весь час цей час відповідач жодного разу не вийшов на зв`язок, не поцікавився дітьми. Рівненським районним судом Рівненської області 30.06.2022р. видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно із довідкою, виданою Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у [PERSON] , станом на 01.01.2023р. наявна заборгованість зі сплати аліментів на дітей в сумі 38 661,80 грн. На підставі викладеного, просила позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримувала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовчі і судові засідання, призначені на 09.05.2023р., 20.06.2023р. та 29.06.2023р. не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 28, 43, 52), оскільки відповідач зареєстрований у м. Маріуполі. Відповідно до налаяного на запит суду листа АТ «Укрпошта» від 19.08.2022р. № 105.006-1029-22 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, проведення воєнних дій на території України, та згідно статті 20 Закону України «Про поштовий зв`язок» в умовах надзвичайного чи воєнного стану за рішенням уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі зв`язку, відповідно до Закону, надання послуг поштового зв`язку припинено, а мережа поштового зв`язку скорочена. У зв`язку з підвищенням ризику виникнення загрози життю та здоров`ю працівників поштового зв`язку, блокуванням шляхів проїзду до Донецької області незаконними озброєними угрупуваннями, поштові відправлення до м. Маріуполя Донецької області тимчасово не приймаються (а.с. 54). Представник Органу опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Рівненської міської ради Подкаура О.М. (діє на підставі довіреності від 27.12.2022р. - а.с. 47) надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу без участі представника Органу опіки та піклування, надавши висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 16.05.2023р. (а.с. 44-47). У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Судом встановлено, що сторони з 23.07.2013р. перебували у зареєстрованому шлюбі. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 24.11.2014р. по справі №263/12139/14-ц за позовом [PERSON] шлюб розірваний. Від шлюбу сторони мають двох дітей - сина [PERSON] [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Як вказує позивачка, з 2013 року [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, не цікавився дітьми, не бачиться з ними і не спілкується, матеріальної допомоги не надає. Діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Відповідно до характеристик КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №29 Маріупольської міської ради» від 25.11.2022р. № № 239, 240 [PERSON] навчається у школі № 29 із дев`ятого класу дистанційно. Мати учня [PERSON] , постійно підтримує зв`язок зі школою та класним керівником, постійно тримає на контролі процес здобуття освіти дитиною, організувала комфортне домашнє навчальне середовище. Батько, [PERSON] , за період навчання, успіхами дитини не цікавився, до школи не звертався, на контакт з класним керівником не виходив (а.с. 12-13). Як вказує позивачка, у зв`язку із повномасштабною агресією рф та постійними обстрілами і подальшою окупацією м. Маріуполя Донецької області, вона виїхала з міста Маріуполь та перемістилася в м. Рівне, де вони проживають на даний час. За весь час цей час відповідач жодного разу не вийшов на зв`язок, не поцікавився дітьми. Рівненським районним судом Рівненської області 30.06.2022р. видано судовий наказ у справі № 570/2185/22 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 (однієї третьої) частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.06.2022р. да до повноліття дітей (а.с. 15). Згідно із довідкою, виданою Центральним відділом державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] , станом на 01.01.2023р. має заборгованість зі сплати аліментів на дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з моменту стягнення аліментів та становить 38 661,80 грн. (а.с. 10). В судовому засіданні був допитаний у якості свідка [PERSON] , [INFO] - чоловік позивачки, з яким вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 28.02.2020р. (а.с. 50), який надав свідчення про те, що він разом із позивачкою та її сином [PERSON] , [INFO] , проживають у м. Рівному. Своїх дітей у свідка немає. [PERSON] , [INFO] наразі проживає за кордоном. Діти жодним чином не спілкуються із своїм біологічним батьком. Діти навчаються у школі, [PERSON] буде вступати до ліцею. Діти фактично перебувають на утриманні матері і він також надає матеріальну допомогу, фактично виконує функцію батька, у них гарні відносини. Відповідно до ч.ч. 1 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. При цьому, думка дитини може відображатись у письмових доказах (висновках психологічних досліджень, висновках органів опіки та піклування, письмових зверненнях дитини до суду, тощо); електронних доказах (відео, аудіо зверненнях до суду, повідомленнях у соціальних мережах, тощо); висновках психологічної експертизи, психологічного обстеження; показаннях дитини (особисто в залі судового засідання, за допомогою відео конференції). Під час розгляду справи судом було з`ясовано думки дітей. Так, [PERSON] повідомив суду, що востаннє бачив батька у 2016 році. До його 4-х років батьки ще проживали разом. Не бажає спілкуватися із батьком, не бачить у цьому сенсу. В його житті є людина, який може його замінити. Пам`ятає з дитинства, що батько пив і чинив домашнє насильство. Одного разу у 2016 році він взяв їх із сестрою, повів у кафе і залишив їх самих, не сплативши рахунок, а мати їх забирала і сплачувала рахунок. Зовсім не пам`ятає, щоб він щось дарував, піклувався про їх потреби - школу, хоббі. Батько з ним не спілкується. Одного разу він ( [PERSON] ) написав йому в Інстаграмі, що вони виїхали їх м. Маріуполя, після чого батько його заблокував і видалив переписку. Згоден на позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні себе. [PERSON] повідомила про те, що взагалі не пам`ятає батька, він з нею не спілкується, не бачила його багато років. Востаннє бачила у 2015 році. Він ніколи не робив подарунки, грошей не давав. Наразі [PERSON] живе у Франції, у сім`ї, яка надає прихисток біженцям з України. Навчається в українській школі. Згодна на позбавлення [PERSON] батьківських прав у відношенні себе. Органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Рівненської міської ради 16.05.2023р. складений висновок № 05-1111 «Про доцільність позбавлення батьківськи прав [PERSON] », згідно із яким батьки дітей [PERSON] та [PERSON] на час народження дітей в зареєстрованому шлюбі не перебували. Реєстрація народження дітей відбувалася на підставі ч. 1 ст. 126 Сімейного кодексу України за заявою жінки та чоловіка, які не перебували в шлюбі між собою. Відповідно до судового наказу від 30.06.2022р. у справі №570/2185/22, виданого Рівненським районним судом Рівненської області з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було стягнуто аліменти. Мама дітей [PERSON] разом з дітьми, відповідно до довідок від 01.04.2022р., взяті на облік внутрішньо переміщених осіб. Вони проживають за адресою: [ADDRESS] , в орендованому будинку. В помешканні створені належні умови для проживання, виховання та розвитку [PERSON] та [PERSON] . Разом з ними проживає чоловік [PERSON] , [PERSON] , з яким у дітей склалися хороші стосунки. Батько дітей [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] пояснила, що батько дітей з 2013 року не займається вихованням та утримання [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться їх справами, не бере участі у вихованні дітей. Після повномасштабного вторгнення агресора на територію [PERSON] з дітьми виїхали з м. Маріуполя. З того часу їм невідоме місце перебування [PERSON] , він жодного разу не зателефонував. [PERSON] навчається в КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 29 Маріупольської міської ради Донецької області». Відповідно до характеристики із закладу встановлено, що батько [PERSON] за період навчання сина успіхами дитини не цікавився, до школи не звертався, на контакт з класним керівникам не виходив. [PERSON] надав до Служби у справах дітей письмове пояснення, в якому вказав, що [PERSON] останній раз він бачив в 2016 році. Дитина вказала, що намагався з ним спілкуватися, але він його блокував. З приводу позбавлення батьківських прав батька [PERSON] не заперечує. [PERSON] не вітав його з днем народження і навіть не намагався з ним зв`язатися. [PERSON] взагалі не хоче його бачити. [PERSON] навчається в КЗ «Маріупольська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 29 Маріупольської міської ради Донецької області». Відповідно до характеристики із закладу встановлено, що батько [PERSON] за період навчання доньки, успіхами дитини не цікавився, до школи не звертався, на контакт з класним керівником не виходив. [PERSON] надала до Служби у справах дітей письмове пояснення в якому вказала, що батька вона не пам`ятає. Останній раз вона його бачила, коли їй було приблизно 6 років. З початку війни він жодного разу до неї не зателефонував та не поцікавився її справами. Дівчинка не заперечує проти позбавлення батька батьківських прав. Питання про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON] та [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Рівненської міської ради 10 травня 2023 року. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи вищевикладені факти, орган опіки та піклування вважав за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , стосовно дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 45- 46). Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги. В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкується з ними в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан їх здоров`я, хоча мав би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, ніякого інтересу до дітей не проявляє. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дітей. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved