Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач звернулися до суду із позовом до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки, яка обґрунтована тим, що відповідач є громадянином російської федерації та їй на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером: 1820310100:01:022:0016 площею 0,1500 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: [ADDRESS] . Вказану земельну ділянку відповідач набула на підставі свідоцтва про прийняття спадщини за законом від 25.07.2019 року. Відповідач [PERSON] протягом року не виконала покладеного на неї обов`язку щодо відчуження земельної ділянки. Враховуючи, що отримана відповідачем у власність земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, нею добровільно не відчужена упродовж встановленого законодавством України річного строку (кінцевий строк сплив 25.07.2020 року), право власності на таку земельну ділянку підлягає припиненню шляхом її конфіскації за рішенням суду. Просили припинити право власності відповідача на вказану земельну ділянку шляхом конфіскації її на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області та стягнути судові витрати. Представник позивача направив заяву про проведення судового засідання без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, заяв та клопотань не подавала. Відповідно до ст.128 ЦПК України про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Відзив на позовну заяву не подавала. Враховуючи те, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін,\~ суд, у відповідності до ст.ст.223 ч.4, 280 ч.1 ЦПК України, мав можливість ухвалити рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.07.2019, громадянка російської федерації [PERSON] , успадкувала майно [PERSON] , яка померла [INFO] ; до складу спадщини увійшла земельна ділянка з кадастровим номером: 1820310100:01:022:0016 площею 0,1500 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, місце розташування: [ADDRESS] (а.с. 6). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстрів прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна від 12.12.2022 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.01.2023 року підтверджується, що право власності на вказану земельну ділянку з 25.07.2019 зареєстроване за [PERSON] , громадянином російської федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ( а.с. 5,8-9). Між сторонами виник спір з приводу припинення права власності відповідача\~громадянина іншої держави, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. При вирішенні спору суд керується нормами\~Конституції України,\~Земельного кодексу України\~та міжнародними актами. Згідно зі\~ст. 13 Конституції України\~земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено\~Земельним кодексом України\~(далі -\~ЗК України). Відповідно до ч. ч. 1-3\~ст. 1 ЗК України\~земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з ч. ч. 1, 2\~ст. 22 ЗК України\~землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково\~дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього\~Кодексу\~(ч. 5\~ст. 22 ЗК України). Відповідно до ч. ч. 3-4\~ст. 81 ЗК України\~іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно ч. ч. 1, 3\~ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель (ч. 4\~ст. 145 ЗК України). Таким органом згідно з чинним законодавством є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальні органи. Відповідно до п. в абз. 1\~ст. 143 ЗК України\~примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Суд враховує, що [PERSON] є громадянином російської федерації, тобто іноземцем, відтак, вона могла набути земельну ділянку для ведення особистого селянського господасртва шляхом прийняття спадщини, однак мала відчужити її протягом року з моменту набуття. [PERSON] набула земельну ділянку у власність 25.07.2019 року, отже до 25.07.2020 року мала здійснити її відчуження. Оскільки станом на січень місяць 2023 року [PERSON] не дотримала передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства протягом року, така земельна ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. При вирішенні спору суд враховує сталу практику ЄСПЛ щодо захисту права власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Як визначено вище, питання набуття у власність землі в Україні врегульоване нормами\~Земельного кодексу України; процедура набуття у власність землі іноземцями, а також обмеження, які з цим пов`язані, також чітко визначені даним законодавчим актом, тобто втручання є законним. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Суспільний інтерес в даному випадку проявляється в тому, що земля є власністю Українського народу, землі сільськогосподарського призначення не можуть бути у власності іноземців, що покликане інтересами національної безпеки. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. В даному випадку наявна справедлива рівновага між державним (суспільним) інтересом та приватним інтересом власника земельної ділянки, оскільки останній мав достатньо часу для виконання свого обов`язку, однак дотепер земельну ділянку не відчужив, що порушує вимоги земельного законодавства України та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу. Чинним законодавством передбачено порядок відшкодування колишньому власнику земельної ділянки її вартості, внаслідок конфіскації та відчуження її уповноваженим органом. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ухвали суду від 28.03.2023 року було задоволено клопотання представника позивача та відстрочено ГУ Держгеокадастру у Житомирській області сплату судового збору до ухвалення судового рішення. Враховуючи викладене, із позивача слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача підлягають стягненню судові витрати, а саме: на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved