Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі з 20.04.2004 до 08.09.2015. Під час шлюбу у них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . У 2005 році відповідач успадкував житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку подружжя проживало з 2004 по 2015 рік. З метою покращення та утримання будинку в належному стані позивачка з відповідачем провели в ньому реконструкцію, будівельні та ремонтні роботи (демонтували внутрішні і не несучі стіни, вимурували та змонтували нові стіни, встановили вікна, двері, підлогу, поштукатурили, пошпаклювали та пофарбували стіни і стелі, облаштували кімнати, коридор, кухню, ванну кімнату, встановили сантехнічне обладнання, облицювальну плитку, а також провели водопостачання і водовідведення, здійснили газифікацію будинку та встановили газове індивідуальне опалення з виготовленням проектно-технічної документації). Ремонтні та будівельні роботи виконували як своєю особистою працею так і за кошти внесені до спільного сімейного бюджету. Особисто позивачкою були надані відповідачу: - для придбання будівельних матеріалів 4 150,72 грн, які вона одержала як допомогу на дитину у 2006 році; - для проведення будівельних та ремонтних робіт, закупівлі будівельних матеріалів, меблів, сантехніки 10 000 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом долара США станом на 25.08.2021 становить 266 718 грн. Свою особисту працю у проведенні ремонтних робіт, прибиранні, вивезенні сміття, поставки будматеріалів, а також приготування їжі для майстрів позивачка оцінила у 50 000 грн. Також для проведення будівельних та ремонтних робіт відповідач отримував кредит в сумі 13440 грн, який вони погашали разом з спільного сімейного бюджету. Тож розмір позовних вимог складається з: - 50 000 грн. оціненої позивачкою особистої праці; -7220 грн 1\\2 частина кредитних коштів, що отримувались відповідачем у банку та погашались зі спільного сімейного бюджету; -266718 грнеквіваленту до 10 000 доларів США отриманих нею у позику для проведення ремонтних робіт будинку; -21924 грн, що становить еквівалент 822 доларам США, що станом на 01.04.2006 відповідало 4 150,72 грн, внесених нею у невід`ємні покращення будинку за рахунок особистих коштів, одержаних при народженні дитини [PERSON] в квітні 2006 року. Посилаючись на норми ст.ст. 60, 70 СК України, позивачка в порядку поділу майна подружжя просить: - залишити у власності відповідача житловий будинок [ADDRESS] ; - стягнути з відповідача як грошову компенсацію частини майна, набутого під час шлюбу 345862 грн, внесених нею грошових коштів на виконання будівельних робіт, невід`ємних покращень житлового будинку [ADDRESS] . Короткий зміст відзиву: Відповідач проти позову заперечує, вказуючи що житловий будинок отриманий ним у власність в порядку спадкування згідно положень ст. 57 СК України є його особистою приватною власністю, а тому поділу не підлягає. У зв`язку з цим просить відмовити в задоволенні вимоги про залишення будинку у власності відповідача в порядку поділу майна подружжя. На думку відповідача, вимоги позивачки про поділ коштів в сумі 13440 грн. не підлягають задоволенню, оскільки вказані кошти відсутні на час розгляду справи, а тому не можуть входити до складу майна, яке підлягає поділу. Щодо коштів в сумі 50000 грн. відповідач зазначає, що жодних робіт відповідачка не виконувала, вона не є фахівцем із будівельних робіт, доказів на підтвердження вказаних обставин не надає. Щодо стягнення 21924 грн. заперечує, оскільки вважає безпідставним посилання позивачки на курсову різницю чи еквівалент коштів у доларах США за різні періоди часу. До того ж зазначає, що кошти отримані дружиною як допомога при народжені дитини були витрачені ними на потреби дочки. Щодо коштів в сумі 10000 доларів США, отриманих як позику за розпискою, відповідач зазначає, що про існування вказаної позики, грошей та розписки йому нічого не відомо. Своєї згоди на отримання позивачкою позики він не надавав. Також відповідач вважає, що докази на витрачання цих коштів позивачкою в інтересах сім`ї не надано, а сама розписка не відповідає вимогам ст.ст. 1046, 1049 ЦК України. В обґрунтування заперечень відповідач посилається на норми ст.ст. 57 СК України, 206, 218, 1046, 1049 ЦК України та положення Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». Також відповідач заявив про застосування строків позовної давності. Стислий виклад позицій сторін: Позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Просили здійснити поділ спільного майна подружжя набутого у шлюбі, а саме залишити у власності відповідача житловий будинок [ADDRESS] ;стягнути з відповідача як грошову компенсацію частини майна, набутого під час шлюбу 345 862 грн, внесених нею грошових коштів на виконання будівельних робіт, невід`ємних покращень житлового будинку [ADDRESS] , а також судові витрати стягнути з відповідача. Зазначають, що про порушене право позивачу стало відомо тільки 11.08.2021, коли вона дізналась що відповідач продає будинок, та в межах строку звернулась до суду із захистом свого порушеного права. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вважають їх безпідставними. Просять у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Також представник відповідача зробив заяву до закінчення судових дебатів, що ним буде подано заяву про підтвердження розміру судових витрат по справі, понесених відповідачем, в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою від 27.08.2021 суд відкрив провадження у справі та постановив справу розглядати у загальному позовному провадженні, призначив підготовче засідання. Ухвалою від 27.08.2021 суд за заявою позивачки вжив заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , заборонивши вчиняти будь-які дії з вказаним майном, направлені на його відчуження, заборонивши укладати угоди стосовно нього, проводити його реєстрацію та перереєстрацію. Ухвалою суду від 01.11.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, задоволено клопотання позивача про допит свідків, клопотання відповідача про його допит в якості свідка, клопотання про долучення доказів до матеріалів справи. Ухвалою від 30.03.2023р. суд призначив по справі судову технічну експертизу давності документа. Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи.. Ухвалою від 06.06.2023р. суд поновив провадження у справі. Ухвалою від 03.07.2023р. суд у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи давності документа іншій експертній установі відмовив. Фактичні обставини, встановлені судом: Сторони перебували у шлюбі з 20.04.2004 до 08.09.2015, що підтверджується рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.08.2015 у справі № 344/11283/15. Під час шлюбу відповідач на підставі свідоцтва про право на спадщину Д-752 від 29.06.2005, виданого Надвірнянською державною нотаріальною конторою, отримав у власність в порядку спадкування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить Інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 270986474 від 18.08.2021. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , повторно видане 14.04.2010). Згідно довідки від 19.08.2021 № 722, виданої позивачці КНП «Івано-Франківський обласний центр громадського здоров`я Івано-франківської обласної ради», ї дохід з 01.01.2006 по 31.12.2006 складає 10 551,97 грн, зокрема у квітні 2006 - 4 150,72 грн. Згідно розписки від 26.05.2006 позивачка взяла в борг 10 000 доларів США у [PERSON] , які зобов`язалась повернути за першою вимогою. На підтвердження тієї обставини, що відповідач отримував кредитні кошти позивачкою надано ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.09.2012 у справі № 0907/2-6417/2011 якою справу за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА-1 про стягнення заборгованості залишено без розгляду, а також Відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 14), з яких 19.09.2011 на підставі ухвали того ж суду від 22.06.2011 у справі № 2-6417/2011 зареєстровано обтяження у виді арешту нерухомого майна в межах суми позову - 21775,29 грн. Крім того, відповідачем до матеріалів справи додано копію позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 17 588,53 грн за кредитним договором б/н від 31.07.2008. Також відповідачем надано звіти суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку за четвертий квартал 2006 року і четвертий квартал 2007 року, згідно яких відповідач у вказані періоди отримував виручку від реалізації товарів в сумі 191 360 грн та 204 760 грн відповідно. На підтвердження ремонтних робіт будинку [PERSON] під час перебування з відповідачем у шлюбу позивачкою подані копії документів з проектування газопостачання, газифікації та опалення, влаштування водопроводу та каналізації будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17-34, 39, 40-42); копію Договору № 08/07 від 07 червня 2006 року між ФОП [PERSON] та відповідачем, предметом якого є виконання робіт газопостачання, газифікації та опалення будинку відповідача вартістю 14800 грн; Акт надання послуг (виконання робіт) за період з 01.12.05 по 09.10.06 про надані (виконані) послуги (роботи) та затрачені матеріали ФОП [PERSON] на суму 16276 грн 29 коп. (а.с. 35-36); фотографії кухні у будинку та зовні будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно листа 19.11.2021 (а.с. 135) [PERSON] засвідчив, що продав сім`ї [PERSON] та [PERSON] в 2006 році автомобіль марки Фіат Темпра за суму 2500,00 доларів США. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду дав показання, що є вітчимом позивача. 26.05.2006 року він позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 10000дол США. Кошти [PERSON] позичила для проведення будівельно- ремонтних робіт в будинку по [ADDRESS] , де вони спільно проживали як сім`я. Позивач написала розписку про отримання нею коштів в сумі 10000дол США., по даний час кошти йому не повернуто. Крім того зазначив, що він особисто допомагаючи молодій сім`ї у ремонтних роботах, а саме заливав бетон та виконував інші будівельні роботи. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дав показання, згідно з якими він особисто допомагав сторонам у ремонті будинку в с. Цуцилів Надвірнянського району, зокрема копав траншеї для прокладення газопроводу, а також допомагав встановлювати меблі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що проживав по сусідству з сім`єю [PERSON] також зазначив, що неодноразово був у житловому будинку в с. Цуцилів. Це був старий будинок, умови проживання задовільні. А пізніше після 2004року їх запросили в гості, то в будинку були проведені ремонтні роботи, ремонт кухні, проведене газопостачання. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Разом з тим відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Визначаючи правовий режим спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08 листопада 2017 року в справі № 6-1447цс17. Установлено, що перебуваючи в шлюбі, сторони проживали спільно в будинку, який належить відповідачу на праві особистої приватної власності. Під час спільного проживання в будинку проводилися ремонтні роботи з поліпшення житлових умов. При цьому належних доказів на підтвердження вартості ремонтних робіт та перепланування позивачкою не надано. Доданий Акт надання послуг (виконання робіт) за період з 01.12.05 по 09.10.06 про надані (виконані) послуги (роботи) та затрачені матеріали ФОП [PERSON] на суму 16276 грн 29 коп. не містить підписів замовника та виконавця. Інших доказів вартості невід`ємних поліпшень будинку відповідача матеріали справи не містять. Відповідно до положень статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них статтею 156 ЖК обов`язок. У період шлюбу (квітень 2004 року - серпень 2015 року) позивач проживала у будинку колишнього чоловіка та користувалася житловим приміщенням, що не заперечувалося сторонами. З урахуванням наведеного, грошові кошти за час спільного проживання подружжя були витрачені для ремонту та реконструкції житла, в якому вони проживали, з метою поліпшення умов життя та в інтересах сім`ї, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі половини вартості поліпшень будинку, здійснених ними за час шлюбу, є безпідставними. Здійснені ремонтні роботи є невід`ємною частиною будинку та не є окремим об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому розподілу не підлягають. Такі ж висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 243/5477/15-ц та від 23.09.2020 у справі № 441/1820/12. Також, безпідставними є позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів у сумі 266718,00 грн., що є еквівалентом 10 000,00 доларів США, оскільки відсутні належні, допустимі та достовірні докази позики та витрачання цих коштів в інтересах сім`ї, зокрема вкладення коштів саме у ремонт та реконструкцію житла. Більше того позивачкою не доведено, що відповідачу було відомо про вказану позику і вона отримувалась з його згоди. Лист [PERSON] від 19.11.2021, яким він засвідчив, що продав сім`ї [PERSON] та [PERSON] в 2006 році автомобіль марки Фіат Темпра за суму 2500,00 доларів США, не може бути прийнятий судом до уваги оскільки не стосується предмету доказування у даному спорі, а тому є неналежним доказом. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо заходів забезпечення позову. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2021 заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено. Постановлено вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину, Д-752, 29.06.2005 року, виданого Надвірнянською державною нотаріальною конторою, заборонивши вчиняти будь-які дії з вказаним майном, направлені на його відчуження, заборонивши укладати угоди стосовно нього, проводити його реєстрацію та перереєстрацію. За змістом ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. Висновки суду: Враховуючи встановленні обставини суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому в позові має бути відмовлено повністю. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю, строк позовної давності до вимог позивача, про який було заявлено відповідачем, застосуванню не підлягає. На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у зв`язку з ухваленням судом рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 27.08.2021, підлягають скасуванню. Питання щодо розподілу судових витрат буде вирішуватись судом в порядку ст.ст. 141, 270 ЦПК України, в порядку ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного,ст.ст. 257, 368 ЦК Україн, ст.ст. 57, 60-63 СК України,

Outcome: dismissed