Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

26.03.2020 [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з даним позовом мотивуючи тим, що за життя [PERSON] (батьку позивача та відповідача) було виділено земельну ділянку під будівництво в кількості 0,06 га по [ADDRESS] земельна ділянка збільшилась до 0,0901 га та на ній було побудовано будинок, якому в подальшому було присвоєно адресу: [ADDRESS] . Згідно договору дарування від 17.03.2001 вони, які є подружжям, були обдаровані [PERSON] часткою в будинку за адресою: [ADDRESS] , яка на двох складає 0,63, згідно договору. Тобто, ідеальна частка кожного складає 63/200. Після смерті батька належну йому частку в будинку у розмірі 37/100 успадкували в рівних долях його сини [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці кожен. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 192427024 від 10.12.2019 право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за наступними особами: [PERSON] - 63/200 частини будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, відповідно до Договору дарування № 1-1147 від 17.03.2001 та 37/300 частини будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 2-2713 від 28.12.2011, тобто 263/600; [PERSON] - 63/200 частини будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, відповідно до договору дарування №1-1147 від 17.03.2001. Згідно викопіювання із плану будівельного кварталу №2819 станом на 10.02.1965 на земельній ділянці площею 900 кв.м. розташований житловий будинок літ. А-1 на якій в подальшому було добудовано допоміжні господарські будівлі. У фактичне їх користування, згідно п.3 договору дарування від 17.03.2001, перейшли приміщення: кімната розміром 8,9 кв.м.; кімната розміром 15,6 кв.м.; кімната розміром 9,9 кв.м.; кухня розміром 10,9 кв.м.; гараж, зазначено в плані літ «Г»; погріб, зазначено в плані літ. «а/пг». Таким чином, договір дарування від 17.03.2001 містить завірений нотаріально порядок користування спільним майном згідно часткам співвласників в праві спільної часткової власності і який є обов`язковим для співвласників. Отже, вони спільно, як подружжя, володіють 452/600(63/200 + 63/200 + 37/300 ) з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, а [PERSON] належить 37/300 частин будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом №2-2713 від 28.12.2011та 37/300 частини будинку, згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом [PERSON] від 29.12.2016. Таким чином, [PERSON] є власником 148/600 (37/300 +37/300) частин будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд. На підставі документу «Расчет доли для отчуждения части дома № ул. Провальная, г. Белая Церковь» було оформлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 20.10.2015, з якого вбачається наявність двох квартир під [ADDRESS] (площею 28,5 кв.м.). Технічний паспорт від 20.10.2015 містить опис об`єкта: літ. «А-1»житловий будинок загальною площею 73.7 кв.м., який складається з квартири [ADDRESS] загальною площею 45,2 кв.м.(вітальня 1-1 розміром 16,1 кв.м.; житлова кімната 1-2 розміром 10,1 кв.м.; житлова кімната 1-3 розміром 8,9 кв.м.; кухня 1-4 розміром 6,8 кв.м.; котельня 1-5 розміром 1,1 кв.м.; санвузол 1-6 розміром 2,2 кв.м.) та квартири [ADDRESS] загальною площею 28,5 кв.м.(веранда 2-І розміром 3,6 кв.м.; прихожа 2- 1 розміром 13,2 кв.м., житлова кімната 2-2 розміром 11,7 кв.м.); літ «а/пг» погріб під частиною будівлі; літ. «а-1» прибудова; літ. «а2»веранда; літ. «а4»тимчасова веранда; літ. «Б-1»сарай - літня кухня; літ. «б1»сарай - прибудова; літ. «б2»сарай - прибудова; літ. «В-1»убиральня; літ «Г-1»гараж; літ. «а3»ганок; літ. «б3» ганок;літ. «г1»сходи;літ. «г2» балкон;літ. «№1»хвіртка;літ. «№2»ворота;літ. «№3»огорожа. Як вбачається з листа КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» №1939 від 08.09.2015 - «...при проведенні останньої технічної інвентаризації 10.08.2015, житловий будинок [ADDRESS] , було встановлено, що загальна площа житлового будинку змінилась з 74,1 кв.м. на 73,7 кв.м., та житлова площа змінилася з 46,4 кв.м. на 46,8 кв.м., за рахунок не самочинного внутрішнього перепланування та оздоблювальних робітне є самочинним та не потребує відповідних дозволів». Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки № 3210300000;04:009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , її площа складає - 0,0901 га, в тому числі: 1) 0,0676 га (3- в тому числі 1/3 частина в житловому будинку - 0,0012 га, та 0,0004 га - веранда) - гр. [PERSON] , [PERSON] , що складає 75/100 від загальної площі земельної ділянки; 2) 0,0225 га- гр. [PERSON] , що складає 25/100 від загальної площі земельної ділянки,(в тому числі 4-1/3 частина в господарській споруді - 0,0015 га). Отже, при вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. За даними технічного обстеження від 10.08.2015 площа земельної ділянки по фактичному користуванню зазначена у технічному паспорті 890 кв.м. Рішенням виконкому Білоцерківської міської ради №155 від 15.03.1961, за вказаним житловим будинком закріплена площа землекористування у розмірі 900 кв.м. Відповідно до порядку користування житловим будинком, що склався, в їх користуванні, згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.08.2015, знаходяться кімнати квартири [ADDRESS] ; вітальня 16.1 кв.м., житлова кімната 10.1 кв.м., житлова кімната 8.9 кв.м., кухня 6.8. кв.м., котельня 1.1кв.м., санвузол 2.2 кв.м. будинку літ. «А- 1», а також вони користуються погребом літ. «а/пг», тимчасовою верандою літ. «а4», гаражем літ «Г-1», сходами літ. «г1», балконом літ. «г2» хвірткою №1, воротами №2, огорожею №3, свердловиною для води, каналізацією, вигрібною ямою. Відповідач - [PERSON] у будинку не проживає більше 20 років, майном фактично не користуються, перешкоджає в приватизації земельної ділянки, відмовляється погодити межі земельної ділянки та на свій розсуд відмежував бетонним забором частину земельної ділянки у своє користування, чим незаконно збільшив свою частку. Власником земельної ділянки є Білоцерківська міська рада, яка не заперечує проти приватизації позивачами даної земельної ділянки. Вони для приватизації земельної ділянки звернулись до ФОП [PERSON] з метою виготовлення технічної документації на землю і наступною видачею акта про приватизацію. На першому етапі оформлення приватизації до заяви, поданої в органи місцевого самоврядування, необхідно додати, зокрема, акт про погодження меж ділянки землі, підписувати, який відповідач відмовився. Також, вони звертались 13.03.2017 до міського голови Дикого Г.А. та 13.07.2017 до Голови постійної комісії Білоцерківської міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою із заявами, про погодження межі земельної ділянки по [ADDRESS] без підпису погодження співвласника будинку та отримали відмову. Добровільно здійснити поділ домоволодіння відповідач не погоджується. Вони, як власники, обмежені у повному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, оскільки залежать від іншого власника часток у вказаному будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, а тому змушені звернутися за захистом своїх прав до суду. Враховуючи вищевикладене, просили виділити їм в натурі в рахунок їх частини в житловому будинку загальною площею 73,7 кв.м. з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , які складають 452/600 домоволодіння, з припиненням на нього прав спільної часткової власності, в окрему квартиру, згідно з висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної по справі; визнати за [PERSON] в частці 263/600 та [PERSON] в частці 63/200 право власності на неї як на самостійний об`єкт права власності; встановити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 3210300000:04:009, яка розташована за адресою [ADDRESS] , площею 0,0901 га, виділивши у користування [PERSON] та [PERSON] , земельну ділянку згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи, проведеної по справі; стягнути судові витрати з відповідача на їх користь. 10.04.2020 судом відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 04.05.2023 третя особа - Білоцерківська міська рада подала до суду клопотання, в якому зазначила, що для вирішення позовної вимоги щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою кадастровий номер 3210300000;04:009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , необхідно мати земельну ділянку у користуванні або у власності, рішення щодо передачі земельних ділянок у власність або користування за цією адресою БМР не приймалося. 27.05.2020 представник відповідача, адвокат Кузьменко Євгеній Анатолійович, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги є незаконними та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачами в позові здійснюється посилання на законодавство, відповідно до якою проводиться виділ частки в натурі земельної ділянки, яка перебуває у власності, а земельна ділянка, яка є предметом розгляду даної справи не перебуває у приватній власності позивачів та відповідача. Спірна земельна ділянка навіть не зареєстрована в установленому порядку, як комунальна власність. За змістом статей 125, 126 ЗК, право власності (користування) на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, згідно якого виникає право власності або право користування та його державної реєстрації. Однак, позивачем не надано інформації чи відмови державного земельного реєстратора Державного земельного кадастру про неможливість внесення інформації про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, як ділянку комунальної власності, а також не надано документ згідно якого можливо було б встановити власність чи користування земельною ділянкою. Надані позивачами документи не передбачені вимогами законодавства. Також, позивач просить виділити у володіння і користування земельну ділянку відповідно до часток житлового будинку та надає кадастровий план земельної ділянки з розподілом земельної ділянки між співвласниками житлового будинку, але не надає документ, відповідно до яких встановлено користування житловим будинком чи виділ часток натурі по житловому будинку. Відповідач [PERSON] є власником 37/300 частин згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 28.12.2011 № 2-2711 та 37/300 частин згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою 29.12.2016 № 3-4594, згідно яких зареєстровані права власності відповідно до вимог законодавства. Тобто, житловий будинок перебуває у спільній частковій власності, та відсутній документ яким би було встановлено користування житловим будинком між співвласниками або проведено виділ частки в натурі, що було б підставою для встановлення користування земельною ділянкою на якій розташовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідач намагався в добровільному порядку провести поділ житлового будинку та отримати документ, яким би підтверджувалось визначення приміщень житлового будинку на частки належні співвласникам, але позивачами збудовано прибудови до житлового будинку на які відсутні дозвільні документи. Відповідно до вимог законодавства, а саме: Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарі тил України № 55 від 18.06.2007, Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого манна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 зі змінами та доповненнями; ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки», не підлягають поділу та виділу в натурі об`єкти нерухомого майна до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Тому поділ або виділ частки в житловому будинку за згодою всіх співвласників юридично оформити немає можливості, в зв`язку із чим неможливо встановити користування земельною ділянкою. Щодо виготовлення технічної документації для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі то згода відповідача є необов`язковою (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 23.01.2019 по справі № 580/168/16-ц). Тому, враховуючи вищевикладене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 12.08.2020 представник позивача, адвокат Правдивець Сергій Миколайович, подав до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що твердження Білоцерківської міської ради про те, що позовна вимога щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою кадастровий номер 3210300000;04:009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , не може бути вирішена, з огляду на те, що рішення щодо передачі земельних ділянок у власність або користування за цією адресою не приймалося, не відповідає дійсності та спростовується наступним. За життя [PERSON] (батьку позивача та відповідача) було виділено земельну ділянку під будівництво в кількості 0,06 га по [ADDRESS] з фонду колгоспу, що підтверджується наступними документами: випискою з протоколу №6 від 01.06.1959 загальних зборів колгоспу, з якої вбачається, що зборами було прийнято рішення «...виділити громадянину [PERSON] присадибну ділянку під будівництво у кількості 0,06 га по [ADDRESS] із фонду колгоспу, актом від 20.06.1959, з якого вбачається, що «...представник Білоцерківського міського відділу комунального господарства Копитова Н.В. склала даний акт про те, що провела у натурі виділ земельної ділянки загальною площею 600 кв.м. в користування [PERSON] », рішенням № 155 від 15.03.1961 постійної комісії Білоцерківської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою. Згодом земельна ділянка збільшилась до 0,0901 га та на ній було побудовано будинок, якому в подальшому було присвоєно адресу [ADDRESS] . Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки 3210300000;04:009, яка розташована за адресою [ADDRESS] , її площа складає - 0,0901 га, в тому числі: 1) 0,0676 га (3- в тому числі 1/3 частина в житловому будинку - 0,0012 га, та 0,0004 га - веранда) - гр. [PERSON] , [PERSON] , що складає 75/100 від загальної площі земельної ділянки; 2) 0,0225 га - гр. [PERSON] , що складає 25/100 від загальної площі земельної ділянки, (в тому числі 4-1/3 частина в господарській споруді - 0,0015 га). За даними технічного обстеження від 10.08.2015 площа земельної ділянки по фактичному користуванню зазначена у технічному паспорті 890 кв.м. Рішенням виконкому Білоцерківської міської ради №155 від 15.03.1961за вказаним житловим будинком закріплена площа землекористування у розмірі 900 кв.м. Тому, на підставі вищезазначеного, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 12.10.2020 судом призначено у справі судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи, проведення яких доручено експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз та провадження у справі зупинено на час виконання експертиз. 28.11.2022 на адресу суду надійшов висновок експертів №1919/21-43/26280/22-49 від 16.11.2022 згідно ухвали суду від 12.10.2020. 30.11.2022 судом поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 09.02.2023 позивач - [PERSON] подав до суду заяву, про зміну предмету позову мотивуючи тим, що [INFO] померла позивач [PERSON] . По смерті [PERSON] він успадкував її частку - 63/200 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований у [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. У зв`язку зі смертю [PERSON] , його частка спільної сумісної власності в будинку за адресою: [ADDRESS] , збільшилась на 63/200 частини, тобто частка спільної сумісної власності в будинку за адресою: [ADDRESS] , складає - 452/600. Тому, просив виділити йому в натурі в рахунок його частини в житловому будинку загальною площею 73,7 кв.м. з надвірними спорудами, розташованому за адресою: [ADDRESS] , які складають 452/600 домоволодіння, з припиненням на нього прав спільної часткової власності, в окрему квартиру, згідно висновку судової будівельно - технічної експертизи (варіант №1), проведеної по справі, а також відповідно визнати за [PERSON] в частці 452/600 право власності на неї як на самостійний об`єкт права власності. Встановити порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер 3210300000:04:009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 0,0901 га, виділивши у користування [PERSON] земельну ділянку згідно висновку судової-технічної експертизи (варіант №1), проведеної по справі, стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового, витрати на проведення судової будівельно-технічної експертизи, а також витрати на правничу допомогу адвоката по даній справі. 15.02.2023 ухвалою суду, яка знесена до протоколу судового засідання, виключено зі складу учасників справи позивача [PERSON] у зв`язку з тим, що остання [INFO] померла, та залучено у якості її правонаступника [PERSON] , та прийнято до розгляду заяву [PERSON] , про зміну предмету позову. 14.03.2023 ухвалою суду, яка знесена до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 11.04.2023 відповідач - [PERSON] подав до суду заперечення за висновок експерта, в якому зазначив, що за клопотанням позивача, судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу. З Висновком експертів за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 357/3145/20 від 16.11.2022 року № 1919/21-43/26280/22-49, він ознайомився та вважає, що у висновку неповно досліджено поставлені питання. Що стосується питання самочинного будівництва то експертами зазначається (ст. 79 експертизи) що визначення переліку об`єктів будівництва, які самочинно збудовані на земельній ділянці по [ADDRESS] , не входять до компетенції судових експертів КНДІСЕ з будівельно-технічних досліджень, тобто для встановлення самочинного будівництва потрібна інша експертиза. Експерти у досліджувальній частині експертизи (ст. 21 абз 2) зазначають, що засклена веранда (літ. а 4), яка прибудована з боку дворового фасаду до житлового будинку (квартири [ADDRESS] ) є поліпшеннями, що нерозривно пов`язані з земельною ділянкою, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни їх призначення. Згідно технічного паспорту виготовленого КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» 10.08.2015, зазначено тимчасову веранду побудови 2014 року. Вимогами якого законодавства керувався працівник БТІ яким виготовлено технічний паспорт - посилання відсутні. Вимоги Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001зі змінами та доповненнями, в редакції на час виготовлення технічного паспорту2015 року (по тексту Інструкція № 127) передбачено, що будівлі тимчасового характеру (навіси, палатки, кіоски, накриття, літні душі, теплиці, покриті поліетиленовою плівкою тощо) обміряються та включаються до матеріалів інвентаризації. Це будівлі - збірно-розбірні, без фундаменту, з недовговічного матеріалу, сезонного використання (без утеплення основних огороджувальних конструкцій) (абзац другий пункту 3.2 розділу 3). Крім того, цією ж інструкцією передбачено, які саме об`єкти не належить до самочинного будівництва, серед зазначеного переліку для будинків одноквартирних (садибних) відсутні веранди. В технічному паспорті від 10.08.2015 інформація про прибудовану тимчасову веранду літ. «а4» зазначається в розділі характеристика будинку господарських будівель і споруд, де зазначено опис та вартість будівлі. В описі будівлі зазначається фундамент - металеві стовпи, а вартість цієї веранди визначалась відповідно до Збірника укрупнених показників вартості відтворення функціональних об`єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд, відповідно до вимог якого тимчасові споруди не оцінюються, а самочинні можуть оцінюватись. Але внутрішня площа будівлі не зазначається із невідомих підстав. Довідка № 1939, видана КПКОР «Південне БТІ» 08.09.2015, в якій зазначено, що зміна площі житлового будинку не потребує дозвільних документів, але до цієї площі не включається площа веранди літ. «а4». Тобто уповноважений орган який провів обстеження та видав технічний паспорт, вніс суперечності згідно документації щодо самочинного будівництва, а саме самочинне будівництво назвав тимчасовим. Встановлювати самочинність будівництва має спеціаліст, який проводить обстеження будівель та споруд на земельній ділянці відповідно до вимог Інструкції № 127. Так як спеціаліст який виготовляв технічний паспорт вважає спірну будівлю тимчасовою, а відповідач вважає будівлю самочинно збудованою, оскільки збудована без дозвільних документів та погодження із співвласниками будинку та враховуючи опис конструктивних елементів цієї будівлі, експертами. Тому, враховуючи п. 2.3 розділу 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, судова справа № 357/3145/20 не може розглядатись. Щодо питання «чи існує технічна можливість виділу в натурі частини будинку [ADDRESS] у відповідності із існуючим порядком користування, що склався між власниками [PERSON] [PERSON] та [PERSON] і чи відповідає такий поділ ідеальним часткам співвласників [PERSON] [PERSON] - 452/600 частин будинку і [PERSON] -148/600 частин будинку», експерти зазначають, що за результатами візуально-інструментального обстеження 17.09.2022 встановлено, які саме об`єкти розташовані на земельній ділянці, зазначені в таблиці № 7 (ст. 17), але це ті об`єкти які зазначені були в технічних паспортах, а об`єкти які по якійсь причині не зазначені в технічних паспортах, експерти також не зазначають, це господарські споруди - свердловини та зливні ями. Інформація про ці споруди є необхідною, так як відіграє важливу, роль в життєзабезпеченні житлового будинку та виділених частин цього будинку. Також експертами не встановлено дата будівництва споруд, які забезпечують життєдіяльність житлового будинку. При встановленні порядку поділу житлового будинку експертами також не зазначаються роботи які необхідно зробити, чи потребуватимуть ці роботи дозвільних документів та їх вартість. У висновку експерти зазначають, що «виділ в натурі частин будинку по [ADDRESS] , у відповідності до порядку користування, що склався між співвласниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , розглядається як можливість влаштування, як мінімум, двох ізольованих, окремих квартир у житловому будинку методом зіставлення об`ємно-планувального рішення житлового будинку, на підставі даних, що містяться в технічному паспорті на садибний (індивідуальний)житловий будинок від 10.08.2015, матеріалів інвентаризаційної справи № 7563 на домоволодіння по [ADDRESS] та встановлених даних за результатами візуально-інструментального обстеження, у порівнянні з вимогами нормативних актів, які чинні на території України в галузі будівництва на час складання висновку», (ст. 41). Тобто поділ можливий відповідно до об`ємно-планувального рішення, але є ще інше законодавство відповідно до якого у виділеній частині повинно бути забезпечено її життєдіяльність тобто встановлено опалення, електропостачання, водопостачання та водовідведення, про що у висновку експерта не зазначається чи є таке забезпечення у новостворених відокремлених частинах будинку чи його необхідно буде влаштовувати в обох виділених частинах чи одній. Крім того, експерти не зазначають, які саме об`єкти відокремленого права утворюються в результаті поділу (виділу) житлового будинку, враховуючи класифікацію будівель згідно Державного класифікатора будівель та споруд (ДК 018-2000) затверджений наказом Держстандарту України від 17.08.2000 № 507, утворюються квартири в житловому будинку чи житлові блоковані будинки. Також, незрозуміло чи при зазначених варіантах поділу необхідно буде отримувати дозвільні документи на реконструкцію, чи такі документи необхідно погодити під час розгляду судової справи. При розрахунку вартості кожному співвласнику та визначення різниці вартості часток, експерти включають до вартості господарських споруд ганок під літ. «а3», який не може бути віднесений до господарських споруд так як цей ганок повинен за зазначеною літерою відноситись до житлового будинку. Тай не зрозуміло чи він існував на час обстеження, а якщо існував, то явно не міг бути віднесений по вартості до вартості частки позивача, бо його не було зазначено і у технічному паспорті. Інформація про цей ганок в технічному паспорті - це ганок який прибудовано до прибудови літ. «а2», веранда площею 3,6 кв. м. Розділом 3 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55, передбачено, що при розрахунку частки кожного співвласника в будинку необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 №127 (частина 3.4 Інструкції № 55), згідно інвентаризаційної вартості визначення вартості малоповерхових будинків, будівель і споруд проводиться згідно із Збірником укрупнених показників вартості відтворення функціональних об`єктів-аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (додаток до наказу Фонду державного майна України та Держжитлокомунгоспу України від 23.12.2004 №2929/227 «Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва», зареєстрованого у Мін`юсті України 18.01.2005 за №54/10334 з відповідною індексацією (частина 3.5 Інструкції № 55). Експертами для розрахунку вартості часток взято не інвентаризаційну вартість, а вартість земельних поліпшень, в зв`язку із чим можлива розбіжність в частках зазначених в правових документах та частках підрахованих по такій вартості, тому встановлена різниця у вартості часток не відповідає дійсності. Якщо існують реконструкція, перебудови та перепланування в житловому будинку, які не погоджені в установленому законом порядку та відмінні від планування яке існувало на час отримання спадщини то обрахувати різницю у вартості часток неможливо, оскільки оцінка майна може не відповідати тим часткам які успадковані. Відповідно до вищезазначеного вважає, що у експертному висновку не повно досліджені поставлені судом питання. 10.05.2023 представник відповідача, адвокат Овчаренко Дмитро Костянтинович, подав до суду письмові пояснення у справі, в яких зазначив, що за клопотанням позивача, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2020 було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої було поставлене питання, зокрема, які об?єкти нерухомого майна розташовані за адресою: [ADDRESS] та чи знаходяться за цією адресою об?єкти самочинного будівництва. 16.11.2022 експертами Київського науково дослідного інституту судових експертиз виготовлено висновок №1919/21-43/26280/22, в якому зазначається (стор. 79), що визначення переліку об?єктів будівництва, які самочинно збудовані на земельній ділянці по [ADDRESS] , не входять до компетенції судових експертів КНДІСЕ з будівельно-технічних досліджень. Натомість експерти у досліджуваній частині висновку зазначають, що засклена веранда (літ. а 4), яка прибудована з боку дворового фасаду до житлового будинку(квартири [ADDRESS] ) є поліпшеннями, що нерозривно пов`язані із земельною ділянкою, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни їх призначення. Експерти виготовляючи висновок про технічну можливість виділу в натурі частини будинку, проводять розрахунки часток без прибудови до житлового будинку, яка зазначається в технічному паспорті виготовленому 10.08.2015 КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації». В зазначеному технічному паспорті під літерою «a1» зазначається об?єкт з назвою «тимчасова веранда», яка збудована позивачами в 2014 році, без дозвільних документів та без погодження із іншим співвласником житлового будинку. Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, в редакції на час виготовлення технічного паспорту в 2015 році, в абзацах 1,2 пункту 22 розділу 2, передбачено, що житловий будинок одноквартирний (садибний) складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Характерними допоміжними приміщеннями будинку є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення,пральня тощо. Визначення «тимчасова веранда» жодним законодавчим або регулятивним актом на час складання технічного паспорту і до теперішнього часу - не передбачено. Враховуючи визначення зазначені у висновку та в розділі технічного паспорта від 10.08.2015, «тимчасова веранда» є прибудовою до житлового будинку, яка має фундамент, стіни, перекриття, дах, вікна засклені та двері, внутрішня висота її становить 2,43м., що відповідно до вимог нормативно правових актів, не може бути тимчасовою. Відповідно до абзаців 4,5 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції №127 прибудовою (до житлового будинку) є частина будинку, розташована поза контуром її капітальних зовнішніх стін і яка має з основною частиною будинку одну (або більше) спільну капітальну стіну. Прибудови мають внутрішнє сполучення з основними частинами будинків. До них відносяться: прибудовані житлові кімнати та допоміжні приміщення (тамбури, веранди, кухні, комори, ванні кімнати, вбиральні тощо). Будівництво прибудови до житлового будинку - це будівельні роботи, які вимагають отримання відповідних дозволів, що передбачено Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Абзацом 2 пункту 6.3 розділу 6 Інструкції №127 передбачено, що загальна площа індивідуального (садибного), дачного, садового будинку визначається як сума площ приміщень без урахування площ балконів, лоджій, терас. До загальної площі таких будинків включаються площі всіх поверхів, враховуючи мансардний, цокольний та підвальний. Тобто відповідно до зазначених вимог площа веранди повинна була б бути включена до загальної площі будинку. А ця площа чомусь не включена техніком до загальної площі як того вимагає Інструкція №127.Враховуючи вище викладене, збудована прибудова є об`єктом на який необхідні дозвільні документи. Позивачем не надано жодних дозвільних документів на будівництво веранди до житлового будинку. Натомість надана позивачем довідка КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», про відсутність самочинного будівництва, що суперечить обставинам та діючій на той час Інструкції №127. Визначений законодавством перелік об?єктів, які не належать до самочинного будівництва був передбачений Інструкцією №127, на об?єкти якщо вони були збудовані в період з 29.01.2013 до 15.01.2019, паралельно з Постановою Кабінету міністрів України №406 від 07.06.2017 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об?єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», що діє з 10.06.2017 до теперішнього часу. До переліку об?єктів, які не належать до самочинного будівництва, зазначених у Інструкції №127 для одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків відносяться:зведені на земельній ділянці тимчасові будівлі та споруди, навіси, альтанки, намети, накриття, сходи, естакади, літні душові, теплиці, свердловини, криниці, люфт-клозети, вбиральні, вигрібні ями замощення, паркани, відкриті басейни та басейни із накриттям, полегшених конструкцій, погреби, входи в погреби, підпірні стіни, ворота, хвіртки, приямки, тераси, ганки;зміна призначення господарських будівель;улаштування чи закриття дверних (віконних) прорізів у внутрішніх не капітальних стінах, збільшення або зменшення житлової або допоміжної площі за рахунок демонтування або влаштування перегородок (без порушення капітальних, несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), комор, утеплення і оздоблення стін;засклення балконів, лоджій, веранд, терас, крім будинків, що занесені до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, заміна матеріалу стін будинків, господарських будівель без збільшення розміру фундаменту та поверховості. У вищезазначеному переліку відсутнє таке визначення як «тимчасова веранда». Більше того, як на час виготовлення технічного паспорту, видачі довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» так і на час розгляду цієї судової справи в законодавстві відсутня норма яка надає правомочності юридичним суб`єктам технічної інвентаризації встановлювати необхідність отримання дозвільних документів, а тому довідка видана КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» не є належним та допустимим доказом в цій справі. Правові та організаційні основи містобудівної діяльності і забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів визначає Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» та ст. 27, 34 цього Закону передбачено документи, після отримання яких замовник має право виконувати будівельні роботи. Статтею 4 цього Закону передбачено, що об?єктами будівництва є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об?єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Оскільки забудова, як правило, має місце на території населених пунктів, то згідно зі статті 12 ЗК України, ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальних громад належить до повноважень сільських, селищних, міських рад. На підставі вищезазначеного, позивач не надав до суду дозвільний документ на будівництво прибудови до житлового будинку по [ADDRESS] , як і не надав відповідного документу від повноважного органу про відсутність необхідності такого дозволу. Відповідач також дозволу на таке будівництво не надавав та заперечує проти такого будівництва. Представник позивача, адвокат Правдивець Сергій Миколайович, в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, а саме щодо поділу будинку відповідно до першого варіанту визначеного експертизою. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити вимоги у повному обсязі та зазначив, що будинок садибного типу будував батько, 63% будинку він отримав з дружиною в дарування з частиною кімнат, які вказані в договорі та технічному паспорті та які він займає по сьогодні. Потім після смерті батька отримав 1/3 частину у спадок, але він не може нею користуватися, не має до неї доступу. [PERSON] має у власності 1/3 після смерті батька та 1/3 після смерті брата [PERSON] . В добровільному порядку не можемо домовитися. Приблизно у 2012-2013 році були вимоги енергозбуту щодо винесення лічильників за межі будинку, він звернувся до брата (відповідача) з пропозицією підключення електроенергії, але відповідач договір не уклав, мав самостійно писати заяву, а він уклав договір та сплатив за потужність до квартири [ADDRESS] . Після виведення лічильника, його частину будинку не під`єднали до мережі, під`єднався відповідач до електромережі незаконно 12.10.2022. Котел знаходився на його частині подарованого будинку, але з часом котел зносився, тому він його замінив, переробив всю систему опалення у кв. [ADDRESS] , а старе перерізав. Земельна ділянка була в користуванні батька, колгосп йому виділив її. Будинок належав [PERSON] , будувався будинок в період шлюбу батьків. Будинком користувалися він та його дружина. Після отримання з дружиною в дар будинок, зробили каналізації, провели воду, та після смерті батька вирішив відгородити квартиру [ADDRESS] , а 1/3 частина залишилася на іншій території та була не виділена в натурі. Також, зазначив, що він з дружиною приймали участь у житті батька, лікували його, доглядали, робили операції, а відповідач участі у цьому не приймав. Веранду побудував на металевих стовпах, вона є тимчасовою спорудою (металевий каркас та плита). Водопостачання та водовідведення було зроблено на його подарованій частині будинку, а на іншій частині ніколи цього не було. Представник відповідача, [PERSON] , який брав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою системи «EasyCon», заперечив проти позовних вимог та зазначив, що бажання відповідача поділити будинок є, але є питання до земельної ділянки, тобто здійснити її поділ відповідно до фактичного користування. Можливо поділити і не згідно експертизи, щоб це задовольнило всі сторони. Варіанти по будинку озвучено відповідачем, а по землі не влаштовує висновок експертизи. Також є питання щодо компенсації. Висновок експертизи є невірним, технічно неповним і не об`єктивним. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в частині запропонованого варіанту поділу будинку, визнає, що будинок потрібно поділити, так як в добровільному порядку не можуть це вирішити. Також, зазначив, що з 2016 року позивач від`єднав енергопостачання будинку. В 2020 році він подав позов до суду про усунення перешкод в користуванні комунікаціями, але позов залишено без розгляду. В 2022 році звернувся до НП до дільничного, щоб зафіксувати, що він під`єднався до енергопостачання та повідомив про це брата, але йому відмовили і роз`яснили право звернення до суду. Він звернувся до енергокомпанії, щоб отримати технічні умови, але йому відмовили, адже немає поділу будинку, тому він самовільно під`єднався через лічильник до електромережі, але позивач від`єднав це приєднання. Також, позивач відмовив у наданні теплопостачання. В будинку він не живе з 1994 року з моменту одруження, та не живе в будинку і через те, що там немає світла і тепла. Водовідведення було зроблено батьками у 1986 році, а позивач його переобладнав і зробив собі окреме. Нову свердловину зробили ще за життя батька, за допомогою родичів, потім він окрему собі зробив. Третя особа - Білоцерківська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 04.05.2020 та 06.05.2020 подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у відсутності представника міської ради. Суд, заслухавши учасників справи, пояснення експерта Карпенко Ольги Веонерівни, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 11.07.1987 перебував з [PERSON] , [INFO] , у зареєстрованому шлюбі та [INFO] [PERSON] померла. Позивач є власником 452/600 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд на підставі договору дарування від 17.03.2001, посвідченого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Магдич Т.І. та зареєстрований в реєстрі за №1-1147 (63/200частин будинку), свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2011, виданого державним нотаріусом Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Дворко Т.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №2-2713 (37/300 частин будинку), після померлого [INFO] [PERSON] , та свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.11.2022, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Кушнір Н.Б. та зареєстрованого в реєстрі за №19/2022, після померлої [INFO] [PERSON] . Встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] , є власником 148/600 частин житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2011, виданого державним нотаріусом Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Дворко Т.Г. та зареєстрованого в реєстрі за №2-2713 (37/300 частин будинку), після померлого [INFO] [PERSON] , та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2016, виданого державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.П. та зареєстрованого в реєстрі за №3-4594 (37/300 частин будинку), після померлого [INFO] [PERSON] . Вищезазначені обставини підтверджуються матеріалами справи (Т. 1 а.с. 11-12, 15-16, 20, 24, 25, 26, 28-31, 32, 33, 125-128, Т. 2 а.с. 20-23, 48, 49, 50-51, 52) та визнаються сторонами у справі. Встановлено, що [PERSON] (батьку позивача та відповідача), який помер [INFO] , було виділено земельну ділянку під будівництво в кількості 0,06 соток (600 кв.м.) по [ADDRESS] з фонду колгоспу, що підтверджується копією виписки з протоколу №6 від 01.06.1959, копією акта від 20.06.1959 Білоцерківського міського відділу комунального господарства та копією заключення № 3 про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою, яке затверджене рішенням №155 від 15.03.1961 (Т. 1 а.с. 21,22, 146, 147). З викопіювання із плану будівельного кварталу №2819 (Т. 1 а.с. 23) вбачається, що станом на 10.02.1965 на земельній ділянці [ADDRESS] розташований житловий будинок літ. А-1. При вирішенні спору суд виходить з наступного. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. За змістом статей 316, 317, 321 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (стаття 355 ЦК України). Згідно ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: 1) множинність суб`єктів. Так, для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). А, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники) та 2) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно з ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Так, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами під [ADDRESS] є ізольованим помешканням, призначеним та придатним для постійного проживання в ньому, є об`єктом права власності (ст.380, 381 ЦК України) та складається з квартири [ADDRESS] загальною площею 45,2 кв.м.(вітальня 1-1 розміром 16,1 кв.м.; житлова кімната 1-2 розміром 10,1 кв.м.; житлова кімната 1-3 розміром 8,9 кв.м.; кухня 1-4 розміром 6,8 кв.м.; котельня 1-5 розміром 1,1 кв.м.; санвузол 1-6 розміром 2,2 кв.м.) та квартири [ADDRESS] загальною площею 28,5 кв.м.(веранда 2-І розміром 3,6 кв.м.; прихожа 2- 1 розміром 13,2 кв.м., житлова кімната 2-2 розміром 11,7 кв.м.). Загальна площа будинку складає 73,7 кв.м., житлова площа 46,8 кв.м., зазначений будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 890 кв.м. та позначений літ. А-1, погріб під частиною будівлі позначений літ «а/пг», прибудова позначений літ. «а-1», веранда позначена літ. «а2», тимчасова веранда позначена літ. «а4», сарай - літня кухня позначений літ. «Б-1», сарай - прибудова позначений літ. «б1», сарай - прибудова позначений літ. «б2», убиральня позначена літ. «В-1», гараж позначений літ «Г-1», ганок позначений літ. «а3», ганок позначений літ. «б3», сходи позначені літ. «г1», балкон позначений літ. «г2», хвіртка «№1», ворота«№2», огорожа«№3», що підтверджується копією технічного паспорта від 10.08.2015 та копією довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» №1939 від 08.09.2015 (Т. 1 а.с. 38-41, 42). Також, з довідки КП Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації» №1939 від 08.09.2015 (Т. 1 а.с. 42) вбачається, що загальна площа житлового будинку змінилась з 74,1 кв.м. на 73,7 кв.м., та житлова площа змінилася з 46,4 кв.м. на 46,8 кв.м., за рахунок не самочинного внутрішнього перепланування та оздоблювальних робіт та згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.01.2001 №127, не є самочинним та не потребує відповідних дозволів. Як було зазначено вище у рішенні, житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу - [PERSON] (452/600 частин будинку) та відповідачу - [PERSON] (148/600 частин будинку), на праві спільної часткової власності, що підтверджено матеріалами справи та визнається сторонами. Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (частини перша, третя статті 364 ЦК України). За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Позивач - [PERSON] просив в судовому порядку провести розподіл домоволодіння по першому варіанту технічного розподілу, наданого висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 16.11.2022 за №1919/21-43/26280/22-49 та виділити йому в натурі 452/600 частин будинку [ADDRESS] , а саме: вітальню (1-1) - площею 16,1 кв.м., житлову кімнату (1-2) - площею 10,1 кв.м., житлову кімнату (1-3) - площею 8,9 кв.м., кухню (1-4) - площею 6,8 кв.м., котельню (1-5) - площею 1,1 кв.м., санвузол (1-6) - площею 2,2 кв.м., всього по житловому будинку 45,2 кв.м. та господарські споруди і будівлі: гараж літ «Г», сходи літ. «г1», балкон літ. «а3», вбиральню, огорожу, сарай-прибудову літ. «б1», частину сараю - літня кухня «Б-1» розміром 4,6*3,3, площею 15,2 кв.м., та стягнути з [PERSON] на його користь різницю від вартості ідеальної частки в розмірі 54700,00 грн., оскільки, висновком експерта встановлено, що провести технічний розподіл у відповідності до ідеальних часток співвласників домоволодіння не можливо без відступу від ідеальної частки співвласників та по першому варіанту розподілу частки співвласників складатимуть найбільш наближені до ідеальних, а також те, що саме цими частками впродовж тривалого часу сторони користуються фактично. Між сторонами фактично склався порядок користування вищезгаданим домоволодінням, за яким позивач [PERSON] користується квартирою [ADDRESS] : вітальня 16,1 кв.м., житлова кімната 10,1 кв.м., житлова кімната 8,9 кв.м., кухня 6,8 кв.м., котельня 1,1кв.м., санвузол 2,2 кв.м. житлового будинку літ. «А-1», а також користуються погребом літ. «а/пг», тимчасовою верандою літ. «а4», гаражем літ «Г-1», сходами літ. «г1», балконом літ. «г2» хвірткою №1, воротами №2, огорожею №3, свердловиною для води, каналізацією, вигрібною ямою. На виконання вимог ст. 103, 105 ЦПК України суд за клопотанням позивача призначив у справі судову будівельно - технічну експертизу, проведення якої доручив експертам Київського науково - дослідного інституту судових експертиз, з метою вирішення питань: 1) які об`єкти нерухомого майна розташовані за адресою: [ADDRESS] та чи знаходяться за цією адресою об`єкти самочинного будівництва? 2) чи існує технічна можливість виділу в натурі частини будинку [ADDRESS] у відповідності із існуючим порядком користування, що склався між власниками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] і чи відповідає такий поділ ідеальним часткам співвласників [PERSON] і [PERSON] - 452/600 частин будинку і [PERSON] - 148/600 частин будинку? 3) чи можливий виділ часток в натурі, як самостійних об`єктів права власності?4) якщо виділ технічно можливий або можливий з незначним відступом від часток, то визначити варіанти поділу, вартість часток і розрахунок компенсації, перерозподілу часток. У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 16.11.2022 за №1919/21-43/26280/22-49, складеного експертами [PERSON] та [PERSON] на виконання ухвали суду від 12.10.2020 (а.с. 173-222), визначено, що провести технічний розподіл у відповідності до ідеальних часток співвласників домоволодіння по [ADDRESS] не можливо та виділ можливий при умові відступу від ідеальних часток співвласників житлового будинку у відповідності до порядку користування житловим будинком, що склався між співвласниками та з відступом від п. 5.17, 5.19 ДБН В.2.2-15-2019. Експертом запропоновано декілька варіантів поділу житлового будинку та за результатами візуально-інструментального обстеження (17.09.2022) встановлено, які саме об`єкти розташовані на земельній ділянці: житловий будинок (А-1), погріб під частиною будівлі (а/пг), прибудова (а-1), веранда (а-2), сарай-літня кухня (Б-1), засклена веранда (а-4), сарай-прибудова (б-1), сарай-прибудова (б-2), гараж (Г-1), ганок (б3), сходи (г1), балкон (г2), хвіртка (№1), ворота (№2), огорожа (№3). Згідно з першим варіантом [PERSON] запропоновано виділити приміщення і будівлі на суму, яка є меншою його частки на 54700,00 грн, а [PERSON] виділити приміщення і будівлі на суму, що є більшою його частки на 54700,00 грн. Частки співвласників при такому поділі складатимуть: 402/600 (67/100) [PERSON] та 198/600 (33/100) [PERSON] . Для здійснення запропонованого варіанта поділу переобладнання не потрібні. Згідно з другим варіантом [PERSON] запропоновано виділити приміщення і будівлі на суму, що є меншою його частки на 23821,00 грн., а [PERSON] виділити приміщення та будівлі на суму, що є більшою вартості його частки на 23821,00 грн. Частки співвласників при такому поділі складатимуть: 432/600 (72/100) [PERSON] та 168/600 (28/100) [PERSON] . Для здійснення запропонованого варіанта поділу переобладнання не потрібні Відповідач заперечуючи проти позовних вимог, зазначає, що позивач не надав до суду дозвільний документ на будівництво прибудови (тимчасової веранди) до житлового будинку по [ADDRESS] , як і не надав відповідного документу від повноважного органу про відсутність необхідності такого дозволу. Натомість надана позивачем довідка КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації», про відсутність самочинного будівництва, суперечить обставинам та діючій на той час Інструкції №127. Він, як співвласник житлового будинку, дозволу на таке будівництво також не надавав та заперечує проти такого будівництва. Збудована прибудова є об`єктом на який необхідні дозвільні документи. Тобто, уповноважений орган який провів обстеження та видав технічний паспорт, вніс суперечності згідно документації щодо самочинного будівництва, а саме самочинне будівництво назвав тимчасовим. Встановлювати самочинність будівництва має спеціаліст, який проводить обстеження будівель та споруд на земельній ділянці відповідно до вимог Інструкції № 127. Так як спеціаліст який виготовляв технічний паспорт вважає спірну будівлю тимчасовою, а відповідач вважає будівлю самочинно збудованою, оскільки збудована без дозвільних документів та погодження із співвласниками будинку та враховуючи опис конструктивних елементів цієї будівлі, експертами. Однак, з довідки КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» №1939 від 08.09.2015 та копії інвентаризаційної справи, яка також досліджувалася експертами при проведенні судової будівельно-технічної експертизи (Т. 1 а.с. 42) вбачається, що при проведенні останньої технічної інвентаризації 10.08.2015, на житловий будинок [ADDRESS] , було встановлено, що загальна площа житлового будинку змінилась з 74,1 кв.м. на 73,7 кв.м., та житлова площа змінилася з 46,4 кв.м. а 46,8 кв.м., за рахунок не самочинного внутрішнього перепланування та оздоблювальних робіт, що згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна від 24.01.2001 №127, не є самочинним та не потребує відповідних дозволів. Крім того, відповідач [PERSON] , будь-яких належних та достатніх доказів в спростування доводів позивача, до суду не подав. Також, відповідач зазначає, що висновок експерта від 16.11.2022 за №1919/21-43/26280/22-49 є хибним, виконаний з порушенням, оскільки експерти виготовляючи висновок про технічну можливість виділу в натурі частини будинку, проводять розрахунки часток без прибудови до житлового будинку, яка зазначається в технічному паспорті від 10.08.2015 КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації». В зазначеному технічному паспорті під літерою «a1» зазначається об?єкт з назвою «тимчасова веранда», яка збудована позивачами в 2014 році, без дозвільних документів та без погодження із іншим співвласником житлового будинку. Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001, в редакції на час виготовлення технічного паспорту в 2015 році, передбачено, що житловий будинок одноквартирний (садибний) складається із житлових та допоміжних (нежитлових) приміщень. Характерними допоміжними приміщеннями будинку є: передпокій, кухня, коридор, веранда, вбиральня, комора, приміщення для автономної системи опалення, пральня тощо. Визначення «тимчасова веранда» жодним законодавчим або регулятивним актом на час складання технічного паспорту і до теперішнього часу - не передбачено. Тобто, відповідно до вимог Інструкції №127 площа веранди повинна була б бути включена до загальної площі будинку. А ця площа чомусь не включена техніком до загальної площі як того вимагає Інструкція №127.Експертами для розрахунку вартості часток взято не інвентаризаційну вартість, у відповідності до вимог Інструкції №55, а вартість земельних поліпшень, в зв`язку із чим можлива розбіжність в частках зазначених в правових документах та частках підрахованих по такій вартості, тому встановлена різниця у вартості часток не відповідає дійсності. Так, відповідно до ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам). Однак, відповідач - [PERSON] на жоден із запропонованих експертами варіантів поділу часток будинку не погодився, ознайомившись з висновком експерта ще 08.12.2022 (Т. 1 а.с. 241), будь-яких клопотань про призначення додаткової чи повторної експертизи, до закінчення підготовчого провадження у справі до суду не подав та будь-яких інших доказів, які спростовують висновок судової будівельно - технічної експертизи від 16.11.2022, також не подав, зустрічний позов не заявляв. Експерт [PERSON] в судовому засіданні щодо вказаної експертизи у справі пояснила, що п. 11 Інструкції визначено, що вона приймає ту методику, яка є раціональною. А інструкція №55 використовується БТІ, а вартість робіт чітко не вказана в інструкції. Вона є судовим експертом, і згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995, вона як спеціаліст з`ясовує ринкову (дійсну) вартість майна. Інструкція №55 не є для неї основною, а є Методика і методичні рекомендації, які мають першочергове значення. Також, є Національні стандарти, які визначають дійсну і ринкову вартість, про що не зазначено в інструкції. Це не грошова компенсація по БТІ, а це є ринкова вартість. Ринкова та дійсна вартість тотожні поняття. Для визначення вартості майна по БТІ, необхідно було заявляти таке питання для експертизи, але це буде залишковою вартістю, а не ринковою яка застосовується для компенсації. По переобладнанню також не було поставлено питання. Щодо тимчасової споруди (веранди), то ця будівля не була зазначена у технічному паспорті, а вона зазначила її наявність по факту. Якщо її розібрати, невідомо чи вона збережеться у первинному стані, адже вона стоїть на сваях (стовпах). В договорі та свідоцтві на спадщину таких споруд як свердловина та вигрібна яма немає. Ділиться те, що є по документах. Ганок «б3» територіально підходить іншому співвласнику та він не відносить до об`єктів поділу. Щодо літньої кухні, то є свідоцтва на певні споруди і вона не може вийти за рамки. Земельна ділянка дуже мала, варіанти користування вказані. Згідно БТІ самовільних забудов немає, в технічному паспорті, інвентаризаційній справі, довідці БТІ вказано, що переобладнань немає. Веранда, площею 3,6 кв.м. в площу будинку не включена, такі приміщення не опалюються, як правило вони для літнього користування. ДБН житлового будівництва загальні і для будинку і для квартир. Скаргу на експертизу відповідач не подавав та він може оскаржити рішення. При огляді території, було встановлено формальний поділ на 2 ділянки, при чому кожен із учасників справи показував свою частку. Крім того, Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Міністерства Юстиції з питань житлово-комунального господарства України від 18.6.2007 №55, на яку посилається відповідач, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна (далі - об`єкти нерухомого майна), крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна (далі - суб`єкти господарювання) при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Інструкція про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 № 127, також, визначає механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, і діє на всій території України. Отже, вивчення переліку об`єктів будівництва, які самочинно збудовані на земельній ділянці не входить до компетенції судових експертів з будівельно-технічних досліджень, про що зазначено самими експертами у висновку №1919/21-43/26280/22-49 від 16.11.2022 (Т. 1 а.с. 185 на звороті) та вказані інструкції при складанні висновку не є основними нормативними документами. Згідно висновку експертів №1919/21-43/26280/22-49 від 16.11.2022, встановлено, що згідно даних технічного паспорту БТІ від 10.08.2015 та матеріалів інвентаризаційної справи на житловий будинок з боку дворового фасаду до квартири [ADDRESS] прибудована тимчасова веранда літ. «а-4» з розмірами в плані 3,23м*5,79м. При співставленні даних інвентаризаційної справи №7563, даних, що наведені у технічних паспортах від 20.10.2011 та від 10.08.2015 на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS] , за результатами проведеного експертами дослідження було встановлено, що прибудова до житлового будинку літ «а-4» з боку дворового фасаду до квартири [ADDRESS] є заскленою верандою площею 17,3 кв.м., що являє собою каркас з металевих конструкцій, пов`язаний фундаментом із землею шляхом улаштування фундаментів під металеві стійкі, заповнення каркасу плита OSB, віконні та дверний прорізи заповнені металоплатиковими блоками та є поліпшеннями, що нерозривно пов`язані з земельною ділянкою, переміщення яких неможливо без їх знецінення та зміни їх призначення. За даними візуально-інструментального обстеження встановлено, що засклена веранда літ «а-4», що прибудована з боку дворового фасаду житлового будинку квартири [ADDRESS] , у загальну площу будинку не включена, а тому і не включена під час поділу будинку. Також, висновком експертів була визначена саме дійсна (ринкова) вартість житлового будинку [ADDRESS] з господарським будівлями та спорудами, без урахуванням вартості земельної ділянки, за порівняльним методичним підходом в цінах станом на 24.10.2022, яка складає 697792,00 грн., у відповідності до вимог п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» згідно якої вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. При проведенні експертизи, експертами Київського науково - дослідного інституту судових експертиз було досліджено надані судом технічні паспорти від 20.10.2011 та від 10.08.2015 на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , долучені позивачем у справі на виконання вимог клопотання експертів Київського науково - дослідного інституту судових про надання додаткових матеріалів, а саме інвентаризаційну справу на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] та проведено натурне обстеження домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , у присутності позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи-замінник (а.с. 21, 22, 23, 29, 32-33, 35, 40, 42, 43, 45-46). Основними об`єктами дослідження при проведенні судової будівельно-технічної експертизи є домоволодіння (житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями) по [ADDRESS] , матеріали цивільної справи №357/3145/20, копія інвентаризаційної справи на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] . Суд враховує, що при поділі нерухомого майна в натурі в разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення суду повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки. Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання. Отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування будинку потрібне лише у випадку втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, в іншому випадку дозвільна документація не є необхідною (правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 23.09.2020 у справі №654/2080/17, від 27.01.2021 у справі №361/2430/18, від 10.02.2021 у справі №450/2167/16-ц, від 24.11.2021 у справі №243/5056/20) Експертами під час проведення судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що виділ в натурі частин будинку по [ADDRESS] , у відповідності до порядку користування, що склався між співвласниками [PERSON] та [PERSON] , розглядається як можливість влаштування, як мінімум, двох ізольованих, окремих квартир у житловому будинку методом зіставлення об`ємно-планувального рішення житлового будинку, на підставі даних, що містяться в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 10.08.2015, матеріалів інвентаризаційної справи № 7563 на домоволодіння по [ADDRESS] та встановлених даних за результатами візуально-інструментального обстеження, у порівнянні з вимогами нормативних актів, які чинні на території України в галузі будівництва на час складання висновку, та експертами не зазначається про необхідність здійснення переобладнання чи перепланування. Також, експертами за даними візуально-інструментального обстеження встановлено, що житловий одноповерховий будинок - трьохкімнатний, обладнаний двома входами (виходами) на земельну ділянку: з боку головного фасаду - у квартиру [ADDRESS] (власник [PERSON] ) та з боку дворового фасаду - у квартиру [ADDRESS] (власник [PERSON] ). Між квартирою [ADDRESS] та [ADDRESS] відсутнє внутрішнє сполучення (дверний проріз закладений) та земельна ділянка має внутрішню огорожу, яка розподіляє земельну ділянку на дві частини. Житловий будинок підключений до інженерних мереж систем електропостачання, водопостачання, газопостачання, каналізація місцева (септик), опалення місцеве від газового котла, підігрів гарячої води забезпечується від бойлеру. Судом встановлено, що згідно з першим варіантом поділу домоволодіння на підставі висновку експерта від 16.11.2022 за №1919/21-43/26280/22-49, проведеним з урахуванням фактичного користування домоволодінням, позивачу [PERSON] має бути виділено у власність в натурі 402/600 частин будинку [ADDRESS] , а саме: вітальню (1-1) - площею 16,1 кв.м., житлову кімнату (1-2) - площею 10,1 кв.м., житлову кімнату (1-3) - площею 8,9 кв.м., кухню (1-4) - площею 6,8 кв.м., котельню (1-5) - площею 1,1 кв.м., санвузол (1-6) - площею 2,2 кв.м., всього по житловому будинку 45,2 кв.м. та господарські споруди і будівлі: гараж літ «Г», сходи літ. «г1», балкон літ. «а3», вбиральню, огорожу, сарай-прибудову літ. «б1», частину сараю - літня кухня «Б-1» розміром 4,6*3,3, площею 15,2 кв.м., а відповідачу [PERSON] має бути виділено у власність в натурі 168/600 частин будинку [ADDRESS] , а саме: прихожа (2-1) - площею 13,2 кв.м., житлова кімната (2-2) площею 11,7 кв.м., веранда (3-1) площею 3,6 кв.м., всього по будинку без урахування веранди площею 3,6 кв.м., 24,9 кв.м. та господарські споруди і будівлі: частину сараю - літня кухня «Б-1» розміром 4,4*4,6 площею 20,2 кв.м., сарай-прибудова літ «б2», ганок літ «б3», ворота з хвірткою. Суд враховує, що для здійснення запропонованого варіанта поділу переобладнання не потрібні, адже домоволодіння вже має дві квартири із самостійними виходами, і саме таке співвідношення має бути враховано під час обрахунку грошової компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, суд враховує, що втручання в усталений порядок користування спільним будинком, який склався та існує надзвичайно тривалий період, покладає надмірний тягар на позивача і є невиправданим втручанням у його мирне володіння майном. В постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №495/3521/18 вказано, що у разі виділу співвласник отримує свою частку в майні в натурі й вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності в разі поділу (стаття 367 ЦК України), спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності (в порядку статтею 367 ЦК України), так і після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України (у разі, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам) право спільної часткової власності припиняється, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача. При цьому загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати інтереси обох сторін. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Таких висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 03.04.2013 у справі № 6-12цс13, які підтримав Верховний Суд у постанові від 05.12.2018 у справі № 170/289/16-ц, від 24.12.2020 у справі № 457/725/16-ц. Отже, враховуючи, що кожній стороні у справі може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом з урахуванням усталеного фактичного порядку користування спільним будинком, що склався та існував протягом тривалого періоду часу, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, тому на користь [PERSON] , як співвласника, частка якого при поділі спільного майна є меншою, потрібно стягнути з відповідача грошову компенсацію в розмірі 54700,00 грн. У постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 2114/2-3819/11 наголошено на необхідності забезпечення дійсного вирішення у дієвий спосіб спору, що виник та існує між сторонами та існування якого позбавляє їх можливості спільно використовувати єдиний об`єкт нерухомості без його поділу (виділу частки) в натурі. Тому, суд, враховуючи приписи ч. 1 ст. 13 ЦПК України та необхідність остаточного та реального вирішення існуючого між сторонами спору, встановивши, що перший варіант поділу будинку, зазначений у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16.11.2022, не потребує під час реалізації здійснення переобладнання спільного домоволодіння, та цей варіант враховує фактичний усталений порядок володіння та користування спірним домоволодінням, який склався та існував між сторонами протягом тривалого періоду часу. Щодо позовної вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою, суд зазначає наступне. Частиною першою статті 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Як було зазначено вище у рішенні, житловий будинок [ADDRESS] належить позивачу - [PERSON] (452/600 частин будинку) та відповідачу - [PERSON] (148/600 частин будинку), на праві спільної часткової власності. Відповідач, [PERSON] , заперечуючи позовні вимоги в цій частині, зазначає, що земельна ділянка, яка є предметом розгляду даної справи не перебуває у приватній власності позивача та відповідача, спірна земельна ділянка не зареєстрована в установленому порядку, як комунальна власність, позивачем не надано інформації про неможливість внесення інформації про земельну ділянку до Державного земельного кадастру, як ділянку комунальної власності, а також не надано документ згідно якого можливо було б встановити власність чи користування земельною ділянкою та з метою виготовлення технічної документації для реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, то його згода є необов`язковою (правова позиція ВС викладена у постанові від 23.01.2019 по справі № 580/168/16-ц). Однак, суд критично оцінює зазначене твердження відповідача, виходячи з наступного. Посилання відповідача на правовий висновок Верховного суду, викладений у постанові від 23.01.2019 по справі № 580/168/16-ц, суд не приймає до уваги, оскільки спір у наведеній справі стосується не підписання акту узгодження меж земельної ділянки саме суміжним власником та землекористувачем, а не співвласниками домоволодіння та користувачами земельної ділянки на якій воно розміщено. Крім того, [PERSON] , який помер [INFO] , було виділено земельну ділянку під будівництво в кількості 0,06 соток (600 кв.м.) по [ADDRESS] з фонду колгоспу, що підтверджується копією виписки з протоколу №6 від 01.06.1959, копією акта від 20.06.1959 Білоцерківського міського відділу комунального господарства та копією заключення №3 про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою, яке затверджене рішенням №155 від 15.03.1961. З викопіювання із плану будівельного кварталу №2819 вбачається, що станом на 10.02.1965 на земельній ділянці [ADDRESS] був розташований житловий будинок літ. А-1. Також, 05.01.2017 позивач - [PERSON] разом із дружиною звернувся до ФОП [PERSON] з метою приватизації земельної ділянки по [ADDRESS] та виготовлення технічної документації на землю, з наступною видачею акта про приватизацію, що підтверджується матеріалами справи (Т. 1 а.с. 50-69). З даних матеріалів технічної документації щодо становлення меж земельної ділянки в натурі по [ADDRESS] (Т. 1 а.с. 67), зокрема, вбачається, що відповідач [PERSON] не підписав акт погодження меж земельної ділянки. З листа відповіді Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради №К-1895 від 12.04.2017 (Т. 1 а.с. 43 та на звороті) вбачається, що заступником міського голови було розглянуто заяву позивача про погодження межі земельної ділянки по [ADDRESS] без підпису-погодження співвласника будинку та надано відповідь про те, що приватизувати земельну ділянку по [ADDRESS] він може в добровільному порядку за згодою усіх співвласників будинку, суміжних власників та землекористувачів або звернувшись з позовом до суду. З листа Постійної комісії Білоцерківської міської ради з питань земельних відносин та земельного кадастру, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток, історичного середовища та благоустрою від 13.07.2017 (Т. 1 а.с. 44-46) вбачається, що головою постійної комісії було розглянуто заяву позивача про погодження межі земельної ділянки по [ADDRESS] без підпису-погодження співвласника будинку та надано відповідь про те, що приватизувати земельну ділянку по [ADDRESS] він може в добровільному порядку за згодою усіх співвласників будинку, суміжних власників та землекористувачів або звернувшись з позовом до суду. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки №3210300000;04:009, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (Т. 1 а.с. , її площа складає - 0,0901 га, в тому числі: 1)0,0676 га(3- в тому числі 1/3 частина в житловому будинку - 0,0012 га, та 0,0004 га - веранда) - гр. [PERSON] , [PERSON] , що складає 75/100 від загальної площі земельної ділянки; 2)0,0225 га(в тому числі 4-1/3 частина в господарській споруді - 0,0015 га) гр. [PERSON] , що складає 25/100 від загальної площі земельної ділянки. Отже, встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди (наявний спір) щодо порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, що належить сторонам на праві спільної часткової власності. За змістом частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частинами першою та другою статті 120 ЗК України передбачено, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. У постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 зроблено висновок про те, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Відповідно до роз`яснень, наданих судам у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, якщо до вирішення спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Отже співвласники мають право на користування земельною діяльною, закріпленою за домоволодіням по [ADDRESS] , пропорційно їх часткам. Суд, з метою визначення (встановлення) порядку користування земельною ділянкою, за клопотанням позивача призначив у справі судову земельно-технічну експертизу. За результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи висновком експерта №1919/21-43/26280/22-49 від 16.11.2022, враховуючи ідеальні частки сторін та існуючий варіант порядку користування житловим будинком та надвірних споруд, запропоновано варіанти №1 та №2 визначення порядку користування земельною ділянкою площею 0,0901 га, за адресою: [ADDRESS] , між співвласниками будинковолодіння відповідно до чинних розмірів часток в будинковолодінні, які описані в дослідницькій частині та графічно зображені на схемах в додатках №5, №6 до Висновку. Установлено, що у висновку експерта вказано, що частки співвласників в земельній ділянці площею 0,0901 га (901 кв. м) складають: співвласник [PERSON] власник 452/600 частки домоволодіння - 679 кв. м (0,0679 га) та співвласник [PERSON] власник 148/600 частки домоволодіння - 222 кв. м (0,0222 га). При ухвалені рішення, суд враховує роз`яснення, викладені в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у справах за позовами учасників спільної часткової власності на землю про встановлення порядку володіння та користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм: жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з`ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ними, розташування господарських будівель, споруд, необхідністю зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір`я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил та правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд може обговорити питання про грошову компенсацію. При пред`явлені вимог кожним із учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в користуванні лише ділянки,роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. При розгляді варіантів суд звертає увагу, що вони мають незначні розбіжності, однак вважає за можливе встановити порядок користування земельною ділянкою, що розташована по [ADDRESS] площею 901 кв.м., між співвласниками домоволодіння, відповідно до варіанту №1 (додаток №5) висновку експерта №1919/21-43/26280/22-49за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 16.11.2022, відповідно до якого: позивач - [PERSON] (452/600 частки) користується частиною земельної ділянки площею 676 кв.м. (0,0676 га), позначена на плані білим кольором, відповідач - [PERSON] , користується частиною земельної ділянкою загальною площею 219 кв.м. (0,0219 га), що позначена на плані синім кольором,земельною ділянкою площею 6 кв.м. (0,0006 га), позначена на плані зеленим кольором, користуються спільно [PERSON] та [PERSON] , в рівних частках по 1/2 частині. Запропонований варіант є найбільш наближений до пропорційності часток осіб у праві власності на домоволодіння, відповідає фактичному користуванню земельною ділянкою, розмір земельних ділянок, які залишаються в спільному користуванні є меншими та конфігурація земельних ділянок є більш правильної форми. Вказаний варіант не завдає шкоди раціональному використанню земельної ділянки, в тому числі із урахуванням видового використання земельної ділянки, відповідає інтересам кожного із сторін, при цьому не позбавляє можливості кожного з співвласників користуватись своєю частиною домоволодіння, враховуючи проходи до будинку, споруд та на вулицю. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Також, відповідно до ч. 4, 6 ст. 139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Позивач на підтвердження понесених витрат на проведення експертизи та їх відшкодування надав копію рахунку №251 від 22.01.2021 на суму 17978,40 грн.,копію квитанції №N13FN3585M про оплату вартості проведеної експертизи від 09.02.2021 на суму 17978,40 грн., яка була надіслана судом до Київського науково - дослідного інституту судових експертиз, що підтверджується матеріалами справи-замінник (а.с. 26, 27, 29, 35). Відповідно до ч. 8, 9 ст. 139 ЦПК України у разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, відповідач в судовому засіданні не заявляв клопотання про необґрунтованість витрат на проведення експертизи, які підлягають розподілу між сторонами. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. 1, 2 якої, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі, судові витрати позивача (сплачений судовий збір та витрати на проведення експертизи) підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, тому, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3363,20 грн. та витрати на проведення експертизи в розмірі 17978,40 грн.

Outcome: approved