Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. У травні 2023 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ТДВ «СК «Кредо», в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача та її малолітнього сина страхове відшкодування моральної шкоди, витрат на поховання, неустойку та інфляційні втрати у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання щодо страхових виплат та судові витрати на правничу допомогу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 19.07.2021 сталася ДТП, внаслідок якої загинув [PERSON] , який був чоловіком позивача та батьком їх спільної дитини. За даним фактом відкрито кримінальне провадження, проте в подальшому постановою слідчого провадження закрито. Представник позивача вказує, що відповідач на звернення позивача здійснив виплату відшкодувань лише частково. Дані обставини стали приводом для звернення до суду з відповідним позовом. 26.05.2023 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти її задоволення, оскільки у ДТП також винний і [PERSON] , тому виплати здійснені відповідно до ступеня вини учасника ДТП. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Суд своєю ухвалою від 05.05.2023 відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначив судове засідання. ІІІ. Позиції сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позивні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений, як зазначено в прохальній частині його відзиву просить провести розгляд справи за його відсутності. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. 16 липня 2021 року приблизно о 19 год 50 хв, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі сполученням «Київ - Чернігів» в напрямку м. Києва, проїжджаючи смт Калинівка на відстані 14,5 м. від повороту до вул. Лісова, скоїв наїзд на велосипедиста [PERSON] , від чого останній отримав тілесні ушкодження. 26 липня 2021 року у результаті дорожньо-транспортної пригоди, велосипедист [PERSON] , помер під час стаціонарного лікування в КНП «Броварська БКЛ» (а.с.17). 17 липня 2021 року за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди СУ ЕУНП в Київській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021111130001321 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 31 грудня 2021 року старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції у Київській області Корчинським Ю. В. винесено постанову про закриття кримінального провадження №12021111130001321 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.11-15). Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ТДВ «СК «КРЕДО» згідно Полісу №201889758 (а.с.16). [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). [PERSON] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На день смерті за однією адресою з ним постійно проживали та були зареєстровані: [PERSON] (мати) та [PERSON] (брат) (а.с.21). 16.11.2007 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.22). [PERSON] народився [INFO] , батьки: [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). 16 жовтня 2022 року на адресу ТДВ «СК «Кредо» надіслано заяву про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на утримання в інтересах дружини загиблою [PERSON] та сина загиблого - [PERSON] , а також долучено необхідні для прийняття рішення в порядку ст. 35 Закону документи. Загальна сума страхового відшкодування з урахуванням встановленого ліміту складала 252 000,00 грн, з яких: по 18 000,00 грн - відшкодування моральної шкоди для кожного із заявників - [PERSON] та [PERSON] та 216 000, 00 грн - витрат на утримання малолітнього [PERSON] (а.с.26). Листом від 30 січня 2023 року відповідачем повідомлено про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого проведено часткову виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на утримання у загальному розмірі - 112 001, 05 грн, з яких: для [PERSON] та [PERSON] - по 8 999, 25 грн моральної шкоди та 94 003, 00 грн - відшкодування витрат на утримання. Особами, відповідальними за спричинену шкоду внаслідок ДТП, є водій автомобіля марки «Skoda Octavia А5», д.н.з. [NUMBER] , та загиблий велосипедист - [PERSON] (а.с.26). 09 березня 2023 року на адресу ТДВ «СК «Кредо» надіслано адвокатський запит із проханням надати детальну інформацію щодо проведених страхових виплат [PERSON] , а також надати детальний розрахунок штрафних санкцій, які нараховувалися за прострочення ТДВ «СК «Кредо» строків виконання зобов`язань, передбачених Законом (а.с.27-28). 24 березня 2023 року від ТДВ «СК «Кредо» надійшла відповідь на адвокатський запит, у якій йшлося про те, що: щодо витрат на утримання [PERSON] : загальний розмір витрат на утримання становить 216 000,00 грн, проте, враховуючи застосований Страховиком поділ відповідальності між водієм та велосипедистом, сума сплаченого ТДВ «СК «Кредо» відшкодування витрат на утримання дорівнює 108 000,00 грн; щодо відшкодування моральної шкоди [PERSON] та [PERSON] : загальний розмір моральної шкоди становить 72 000,00 грн, проте, враховуючи застосований Страховиком поділ відповідальності між водієм та велосипедистом та наявність ще двох претендентів на відшкодування моральної шкоди, сума сплаченого ТДВ «СК «Кредо» відшкодування моральної шкоди дорівнює по 9 000, 00 грн для кожного із заявників; щодо відшкодування витрат на поховання: загальний розмір здійснених витрат на поховання становив 29 654,00 грн, проте, враховуючи застосований Страховиком поділ відповідальності між водієм та велосипедистом та неприйняття доказів понесених витрат на поховання на суму 19 593,00 грн, сума сплачених ТДВ «СК «Кредо» витрат на поховання дорівнює 5 030,50 грн;щодо штрафних санкцій: ТДВ «СК «Кредо» визнає, що днем, з якого слід нараховувати штрафні санкцій за: - прострочення виплати страхового відшкодування витрат на утримання та витрат на поховання є 04 травня 2022 року; - прострочення виплати страхового відшкодування моральної шкоди є 17 січня 2023 року (а.с.32-36). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно із статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в дорожньо-транспортній пригоді, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Розпорядження) від 09 квітня 2019 року, станом на дату ДТП діяли такі ліміти страхового відшкодування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260 000 гривень на одного потерпілого. Згідно ч. 5 ст. 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону, особами, відповідальність яких застрахована страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 22.1 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно пункту 27.3 частини 1 статті 27 Закону відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Пунктом 27.2 частини 1 статті 27 Закону встановлено, що страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка мас право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові), або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно вимог ст. 990 ЦК України та ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. За змістом Закону (ст.9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Згідно вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху велосипедист - особа, яка керує велосипедом. З урахуванням зазначеної норми закону, велосипедист не є джерелом підвищеної небезпеки, а тому наявність чи відсутність вини останнього у настанні дорожньо-транспортної пригоди не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Тобто, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки. Однак у даній ситуації, смерть потерпілого велосипедиста настала в результаті наїзду на нього автомобіля, який у даній дорожній обстановці не мав технічної можливості уникнути скоєння наїзду на велосипедиста, що не переконавшись в безпечності маневру, змінив напрямок руху. Велосипедист у ситуації, яка виникла у цій справі, не вважається джерелом підвищеної небезпеки, так як цей транспортний засіб не мав двигуна, а рухався внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому. Отже, його експлуатація є повністю контрольованою, а ознаками джерела підвищеної небезпеки є неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди тощо. Отже, зіткнення автомобіля з велосипедом у цій конкретній ситуації не може бути кваліфіковано як взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки (Постанова Верховного Суду від 10.01.2019 року в справі № 350/1425/17, провадження № 61-38123св18). В розумінні Закону, положення про ділення страхової виплати на кількість осіб винних у заподіянні шкоди застосовується у разі здійснення страхової виплати потерпілому внаслідок взаємодії кількох об`єктів підвищеної небезпеки (наприклад - пішоходу чи велосипедисту у разі наїзду на нього двох автомобілів). На вказану вище позицію також неодноразово вказував Верховний Суд у своїх Постановах (від 03.06.2020 року справа №345/3335/17, від 05.12.2018 у справі №757/59802/16-ц та від 10.01.19 у справі №500/2095/15-ц) Відповідно до п. 36.1 ст. 36 Закону, страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (абзац перший Закону). Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Розмір страхового відшкодування пов`язаного із смертю потерпілого передбачено ст.27 Закону, а саме н. 27.2 та п. 27.3. Вказані норми не передбачають можливості для страховика на власний розсуд визначати його розмір з врахуванням вини потерпілого. Отже, прийнявши рішення про виплату страхового відшкодування відповідач мав виплатити його у порядку і розмірах, що визначені в законі, а саме моральну шкоду заподіяну смертю особи у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку та витрати па утримання у розмірі, не меншому 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Крім того, з аналізу чинного законодавства, а саме глави 67, глави 82 ЦК України, Закону України «Про страхування» та Закону, можливо прийти до висновку, що «страхове відшкодування», обов`язок сплати якого випливає з договірних правовідносин між страховиком та страхувальником внаслідок певної події (страхового випадку) не є тотожним поняттю «шкода», обов`язок відшкодувати заподіяння якої виникає з позадоговірних деліктних правовідносин між заподіювачем шкоди та потерпілим та не дорівнює розміру фактично заподіяної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Вказана позиція зазначена у Постанові Верховного Суду у справі №345/3335/17 від 03.06.2020 року. З огляду на вище наведене, відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній дорожньо-транспортній пригоді покладається па водія транспортного засобу, за участю якого відбулась дорожньо-транспортна пригода, а у даному випадку - на страховика забезпеченого транспортного засобу - ТДВ «СК «Кредо» в повному обсязі. Окрім зазначеного вище, Законом покладено на страховика обов`язок проведення виплати у розмірах та на підставах, передбачених и. 27.2 та п. 27.3 ст. 27 Закону, тобто розмір виплати останнім не може коригуватись за власним бажанням. Згідно ст. 36.5 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Встановлено, що страховик визнав, що днем, з якого слід нараховувати штрафні санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування витрат на утримання та витрат на поховання з 05 травня 2022 року; за прострочення виплати страховою відшкодування моральної шкоди з 17 січня 2023 року. Також встановлено, що відповідач сплатив штрафні санкції за користування частиною вже сплачених коштів у розмірі 130000,00 грн, а тому штрафні санкції нараховані на іншу, невизнану та несплачену, частину страхового відшкодування у розмірі 130000,00 грн. Враховуючи викладене, суд вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України згідно наданого розрахунку стороною позивача Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути три проценти річних від простроченої суми боргу та інфляційні втрати. Також судом встановлено, що факт сплати грошових коштів 24 січня 2023 року, 25 січня 2023 року та 27 січня 2023 року у розмірі 112 001, 05 грн страхового відшкодування, а також доплату помилково ненарахованих грошових коштів у загальному розмірі 13 998,50 грн сторонами не заперечується та підтверджується копіями платіжних доручень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з обставин справи, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. VІ. Розподіл судових витрат. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. У разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, тому враховуючи кількість позовних вимог (чотири позовні вимоги), судовий збір у сумі 4294,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved