Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

Адвокат Михайлов Г.В, який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. про визнання виконавчого напис, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. за яким звернуто стягнення з позивача за договором фінансового кредиту таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що позивачу від виконавця стало відомо про вчинення виконавчого напису нотаріусом, за яким з нею стягнуто 30000 грн. заборгованості за кредитом, про те позивач будь-яких кредитів не отримувала. Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням вимог діючого законодавства, виконавчий напис вчинено на заборгованість яка не є безспірною, зокрема не надано доказів щодо обґрунтування суми розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим нотаріус не мав підстав вчиняти виконавчий напис. Разом з пред`явленням позову, позивач подала до суду заяву про забезпечення позову. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 13.09.2021 відмовлено у вжиті заходи забезпечення позову. Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.09.2021 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання та витребувані докази. 29.10.2021 відповідач надав до суду витребувані у нього докази, просив розглянути справу за його відсутності. 11.11.2021 третя особа надала до суду витребувані у неї докази. 12.01.2022 представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності та позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. 17.02.2023 надав до суду уточнену позовну заяву, змінивши відповідача на Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павелків (Вольф) Т.Л. та просив визнати виконавчого напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. 28.07.2021, зареєстрованого в реєстрі за №19350, яким звернуто стягнення з [PERSON] заборгованості за договором фінансового кредиту в розмірі 39177,14 грн. таким, що не підлягає виконанню. В позові зазначивши, що між ПАТ «Банк Форвард» начебто 30.08.2018 укладено кредитний договір №200163021, відповідно до якого позивачеві відкрито картковий рахунок без зазначення суми наданого кредиту на умовах строковості, зворотності та платності. 26.08.2021 приватним виконавцем відкрите виконавче провадження №66616629, в якому позивач є боржником, на підставі виконавчого напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. 28.07.2021, зареєстрованого в реєстрі за №19350. Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням вимог діючого законодавства, виконавчий напис вчинено на заборгованість яка не є безспірною, зокрема не надано доказів щодо обґрунтування суми розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим нотаріус не мав підстав вчиняти виконавчий напис. Ухвалою від 01.05.2023 закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. 07.04.2023 і 08.06.2023 представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримав, просив про їх задоволення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив або заяву про розгляд справи за їхньою відсутністю не надав. Треті особи в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені, причин неявки суду не повідомили. Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у них даних чи доказів (постановляє заочне рішення). \~ \~ \~ \~ Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, але в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав та позивач і її представник проти такого вирішення справи не заперечували. Дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що виконавчим\~написом приватного\~нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., вчиненого 28.07.2021 за реєстровим №19350, стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Смартфінанс», заборгованість яка виникла на підставі кредитного договору №200163021 від 30.08.2018, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», який відступив права грошової вимоги боргового зобов`язання ТОВ «Смартфінанс», за період з 01.01.2019 по 01.06.2021 у загальному розмірі 38077,14 грн., з яких 26273,23 грн. заборгованість за сумою кредиту, 11053,91 грн. заборгованість за процентами, 750 грн. плата за пропуск мінімальних платежів та 1100 грн. плата за вчинення виконавчого напису. З тексту оспорюваного виконавчого напису вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. Крім того, встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округ м. Києва Павелків Т.Л. відкрите виконавче провадження №66616629 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Смартфінанс» боргу в загальній сумі 39177,14 грн., постановою від 26.08.2021 приватного виконавця накладено арешт на кошти боржника. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК). За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач вважає, що спірний виконавчий напис не відповідає вимогам: вчинено виконавчий напис за договором, який нотаріально не посвідчений. Перевіряючи наявність підстав для задоволення позову суд враховує, що відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на і підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже, підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису, так і неправильність вимог боржника. З тексту оспорюваного виконавчого напису встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався зокрема пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за №1172. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та не чинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін. Резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року у справі №826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24 листопада 2017 року №92. Тобто на день вчинення оскаржуваного виконавчого напису п. 2 Переліку, яким керувався приватний нотаріус, був визнаний незаконним та не підлягав застосуванню. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову №662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Отже, вчиняючи виконавчий напис №19350 від 28.07.2021 приватний нотаріус не врахував, що в цей час не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, не посвідчених нотаріально. Аналогічна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №158/2157/17. Доказів того, що Кредитний договір №200163021 від 30.08.2018, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Банк Форвард», на підставі якого вчинено виконавчий напис, посвідчений нотаріально відповідачем не надано. Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису №19350 від 28.07.2021 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (Постанова ВП Верховного Суду від 21.09.2021 № 910/10374/17). З огляду на наведене, даючи оцінку наданим доказам в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі та визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 28.07.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., зареєстрованого в реєстрі за №19350. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 грн.

Outcome: approved