Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» з урахуванням заяви про зміну підстави позову, просить: визнати недійсним договір про надання послуг фінансового лізингу від 15 серпня 2021 р.; стягнути з відповідача сплачені за договором про надання послуг фінансового лізингу 15 серпня 2021 року 74 670 грн 00 коп.; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та стягнути з акціонерного товариства «А-Банк» на користь [PERSON] сплачені за договором про надання послуг фінансового лізингу 15 серпня 2021 року 74 670 грн. Позов мотивовано тим, що 15 серпня 2021 року [PERSON] (Лізингоодержувач) було підписано заяву №АРТЕ00000000014397434, у якій вона дала свою згоду на отримання послуги з фінансового лізингу у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (далі - Договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця www.a-bank.com.ua. За цим договором Лізингодавець передав Лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у додатку 1 (п. 1.1. Договору). Із Специфікації та акту приймання передачі від 17 серпня 2021 року вбачається, що предметом лізингу був автомобіль SMART FORFOUR, сірого кольору, 2004 року випуску, з державним номерним знаком [NUMBER] . Позивачем були сплачені щомісячні лізингові платежі на загальну суму 74 670 грн. 28 серпня 2022 року позивачку повідомлено про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання договору, у разі не усунення події «Дефолт». Банком зазначено, що станом на 28.08.2022 заборгованість по договору складає 69 816,32 грн, в тому числі прострочена 17 467,89 грн. Період прострочення 104 дні. Банком також зазначено, що згідно публічного договору, на підставі події «Дефолт» банк розриває договір в односторонньому порядку, подальше користування предметом лізингу незаконне. Банк вимагає негайно повернути предмет лізингу. Згідно акту приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №10010461 від 29.08.2022 Лізингоодержувач [PERSON] повернула Лізингодавцю предмет лізингу. Вказано, що станом на 28 серпня 2022 року прострочена заборгованість за договором лізингу становить 17467,89 грн, сума до повного погашення 69816,32 грн. Зазначає, що вона не була ознайомлена із умовами та Правилами, які містять певні умови договору, зокрема, щодо розірвання, відібрання предмету лізингу, відповідальності щодо порушення сплати щомісячних платежів. Вважає, що на цей час незрозуміло, які саме умови та правила були додатком до підписаної угоди. Тому, вилучення предмета лізингу суперечать умовам договору. Крім того, вважає, що умови договору є несправедливими. Відповідач надав суду відзив на позов, в якому вважає, що звертаючись до суду із позовом позивач зловживає правом, оскільки із змісту підписаної ним заяви видно, що він ознайомлений із умовами та правилами. Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. Відповідно до заяви № АРТЕ000000000143974343 від 15 серпня 2021 року [PERSON] (Лізингоодержувач) дала свою згоду на отримання послуги з фінансового лізингу у відповідності до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» (далі - Договір), що розміщений на офіційному веб-сайті Лізингодавця www.a-bank.com.ua. За цим договором Лізингодавець передав Лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно Специфікації, викладеної у додатку 1 (п. 1.1. Договору). Строк лізингу: 60 місяців з моменту підписання Додатку 2 (графік лізингових платежів) (п. 1.2. Договору); Після прийняття Лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу Лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 20 000 грн на транзитний рахунок вказаний у п. 1.1.5 договору(п. 1.1.7 Договору). Щомісяця в розмірі 2440 грн пов`язані з виконанням договору, та які виникли у Лізингодавця протягом місяця, який передує поточний місяць (п. 1.2. Договору). Додатком 2 до договору передбачено, що 15 серпня 2021 року загальний лізинговий платіж становить 19125,66 грн, а з 20 вересня 2021 року по 15.08.2026 щомісячно загальний лізинговий платіж становить 2835,83 грн, 2816,03 грн, 2797,22 грн, 2779,33 грн, 2762,38 грн, 2746,26 грн, 3499,78 грн. Із Специфікації та акту приймання передачі від 17 серпня 2021 року (Додаток 1) вбачається, що предметом лізингу був автомобіль SMART FORFOUR, сірого кольору, 2004 року випуску, з державним номерним знаком [NUMBER] . Згідно повідомлення від 28 серпня 2022 року, Акціонерним товариством «Акцепт-Банк» повідомлено позивача про подію «Дефолт» та одностороннє розірвання договору, у разі не усунення події «Дефолт». Банком зазначено, що станом на 28.08.2022 заборгованість по договору складає 69 816,32 грн, в тому числі прострочена 17 467,89 грн. Період прострочення 104 дні. Згідно ст. 2.8.2.8.2.2 публічного договору, на підставі події «Дефолт» банк повідомив про розірвання договору в односторонньому порядку, подальше користування предметом лізингу незаконне. Згідно ст. 2.8.2.8.2.1. банк вимагає негайно повернути предмет лізингу. Відповідно до акту приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» №10010461 від 29.08.2022 Лізингоодержувач [PERSON] повернула Лізингодавцю предмет лізингу. В акті вказано, що станом на 28 серпня 2022 року прострочена заборгованість за договором лізингу становить 17467,89 грн, сума до повного погашення 69816,32 грн. Як видно з інформації АТ «Акцепт-Банк» від 27.06.2023 автомобіль SMART FORFOUR, сірого кольору, 2004 року випуску передано в фінансовий лізинг [PERSON] . Позивачем надано банківську виписку та квитанції, в яких відображено її платежі за договором лізингу. Розглянувши справу, суд доходить такого висновку. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини. Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, вимога про визнання його недійсним за загальним правилом не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (пункт 72), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (пункт 95)). Отже, у разі, коли сторона правочину вважає його нікчемним, вона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, із вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи вимоги його нікчемністю. На відміну від нікчемного, оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відносини, які виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Виходячи з аналізу норм чинного законодавства України, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно зі статтею 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір фінансового лізингу є змішаним договором, який поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, а передбачені договором лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченню дії договору. На правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання позивачем як лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність відповідачу, поширюються загальні положення про купівлю-продаж. У частині положень щодо надання об`єкта лізингу у користування на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг». Із змісту статті 13 Закону України «Про фінансовий лізинг» вбачається, що Лізингодавець розміщує на своєму власному веб-сайті інформацію про умови, на яких надаються послуги з фінансового лізингу лізингоодержувачам - фізичним особам. До укладення договору фінансового лізингу з лізингоодержувачем - фізичною особою лізингодавець повинен безоплатно надати такому лізингоодержувачу в письмовій формі (в електронній формі або у формі паперового документа) із зазначенням дати надання та строку актуальності інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій цього лізингодавця з метою прийняття лізингоодержувачем рішення щодо укладення відповідного договору. Зазначена інформація повинна включати: 1) кількість, строки сплати та розмір лізингових платежів на дату надання інформації виходячи з обраних лізингоодержувачем умов. Інформація про лізингові платежі може бути надана у формі графіка лізингових платежів; 2) розмір та умови сплати додаткових платежів та комісій, пов`язаних з укладенням, обслуговуванням договору та достроковим викупом об`єкта фінансового лізингу; 3) розмір та умови сплати платежів за супровідні послуги, що надаються лізингодавцем та/або іншими особами та є обов`язковими для укладення договору фінансового лізингу чи можуть надаватися протягом строку дії договору фінансового лізингу, якщо такі платежі не включені до складу платежів, передбачених пунктами 1 і 2 цієї частини; 4) строк, на який лізингоодержувачу передається об`єкт фінансового лізингу у володіння та користування; 5) інформацію про необхідність укладення з третіми особами договорів щодо послуг, які є обов`язковими для укладення договору фінансового лізингу, перелік осіб, яких лізингодавець визначив для надання відповідних послуг (за наявності); 6) умови переходу об`єкта фінансового лізингу у власність лізингоодержувача, якщо такий перехід передбачений договором фінансового лізингу; 7) порядок та умови повернення об`єкта фінансового лізингу лізингодавцю; 8) проект договору фінансового лізингу. Договір фінансового лізингу повинен відповідати вимогам статті 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та цього Закону. Крім вимог, зазначених у частині першій цієї статті, договір фінансового лізингу повинен містити: 1) найменування та опис об`єкта фінансового лізингу із зазначенням індивідуальних ознак, що дають змогу його чітко ідентифікувати. У разі якщо на день підписання договору фінансового лізингу виробництво об`єкта фінансового лізингу, що є предметом такого договору, не завершено та/або його індивідуальні ознаки невідомі, такий договір має містити посилання на документ та/або додаткову угоду, в якій визначені індивідуальні ознаки такого об`єкта; 2) строк, на який лізингоодержувачу надається право володіння та користування об`єктом фінансового лізингу; 3) строк передачі об`єкта фінансового лізингу лізингоодержувачу; 4) порядок та графік сплати лізингоодержувачем лізингових платежів, який містить загальну суму, що підлягає сплаті, розмір, строки та кількість таких платежів (у тому числі авансового платежу), інших платежів, що безпосередньо пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу; 5) розмір, порядок розрахунку та умови сплати додаткових платежів і комісій (за наявності), пов`язаних з укладенням, виконанням, зміною та розірванням договору фінансового лізингу, достроковим викупом об`єкта фінансового лізингу, а також порядок зміни та/або індексації таких платежів; 6) положення щодо необхідності укладення договорів щодо послуг третіх осіб (за наявності), у тому числі щодо страхування об`єкта фінансового лізингу та/або ризиків, пов`язаних з виконанням договору фінансового лізингу, та визначення особи, зобов`язаної здійснити страхування. У договорі фінансового лізингу можуть бути зазначені інші умови за домовленістю сторін. Згідно статті 15 Закону, договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі. Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін. Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору). Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України). Позивач стверджує, що умови та правила надання банківських послуг йому не були надані, на них відсутній його підпис, у зв`язку із чим були неврегульовані питання щодо прострочення платежів, розірвання договору, повернення предмета лізингу. Разом з тим, суд не погоджується із такими доводами. Так, згідно заяви позивача про надання послуги з фінансового лізингу, зазначено, що у відповідності до статті 634 Цивільного кодексу України дає згоду на отримання послуги з фінансового лізингу у відповідності до Умов і Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» що розміщені на офіційному веб-сайті лізингодавця. Підписанням заяви підтвердив, що ознайомилася з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-банк», Тарифами до укладенні цієї угоди. Умови зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Підтвердила, що до укладення угоди надана повна інформація про фінансові послуги у відповідності до частини 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Підписанням цієї заяви підтвердила, що вона разом із умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-БАНК» між нею та банком становлять договір фінансового лізингу, і вона зобов`язується виконувати положення цієї угоди, а також самостійно ознайомитися зі змінами на сайті банку. Примірник нею утриманий. Отже, частина договору фінансового лізингу була викладена у формулярах або інших стандартних формах, що не суперечить статті 634 Цивільного кодексу України. При цьому, заперечуючи вказані умови, позивачка не зазначила, які умови вона розуміла і погодилася на них, підписуючи заяву, та змінилися на цей час. Суд також враховує, що позивачка фактично виконала умови угоди, передбачені умовами та правилами, щодо повернення автомобіля добровільно повернула автомобіль та підписала акт передачі. Суд відхиляє покликання позивачки на правову позицію, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана судова не є релевантною. Так, у цій правовій позиції зроблений висновок щодо неврахування умов та правил при укладенні кредитного договору. Частина друга статті 1055 Цивільного кодексу України передбачає, що кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У цій справі йде мова про договір фінансового лізингу, що не є тотожним кредитному договору. Суд вважає також безпідставним покликання позивача на те, що умови договору є несправедливим. Так, судом встановлено, що під час укладення договору лізингоодержувач був обізнаний з основними умовами договору, а саме визначена строк, щомісячні платежі та порядок їх сплати, відсотки за користуванням предмету лізингу, комісія, відповідальність, права та обов`язки сторін договору. Під час укладення оспорюваного договору сторони, в порядку статті 638 ЦК України узгодили всі істотні умови притаманні для даного виду правочину та погодилися з ними. Умови укладеного договору були погоджені сторонами у встановленому законом порядку, договір був результатом домовленості сторін і відповідав загальним засадам цивільного законодавства, встановленим статтями 3, 627 ЦК України. Зі змісту укладеного сторонами кредитного договору не вбачається жодної з умов, передбачених статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів", які законом визнаються несправедливими. Перед підписанням кредитного договору позичальник міг безперешкодно ознайомитися з умовами лізингу та будь-якими іншими продуктами, що пропонувалися на офіційному сайті відповідача, а також порівняти їх. Позивач мав можливість відмовитися від наданої банком послуги та скористатися послугами інших осіб. Принципів нерівності сторін у кредитному договорі не встановлено та права позичальника на одержання перед укладенням кредитного договору необхідної, доступної, достовірної та своєчасно інформації про умови кредитування не обмежено, а відтак судом не встановлено порушень споживача в розумінні статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладанні кредитного договору. Позивач не оспорює факт отримання автомобіля, виходячи з його власних інтересів прийняв рішення про вибір лізингодавця - відповідача та про вступ з ним в договірні відносини, узгодивши характер договору, його умови (зміст), зміст договору містить повну інформацію щодо умов надання фінансового лізингу, його вартості, процентної ставки. Суд зауважує, що помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону (брак знань) чи неправильного його тлумачення однієї зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним, на що звернув увагу Верховний Суд України в Постанові Пленуму №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Зважаючи на те, що суд дійшов висновку що договір фінансового лізингу від 15 серпня 2021 року не є недійсним, в тому числі і нікчемним, а тому не підлягає до задоволення вимога про стягнення збитків та повернення грошей . Більше того, статтею 809-1 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного лізингоодержувач зобов`язаний негайно повернути лізингодавцю предмет договору лізингу у стані, в якому він був одержаний, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. При цьому лізингові платежі, сплачені на момент визнання договору лізингу недійсним або віднесення до нікчемного, поверненню не підлягають Враховуючи положення статті 141 ЦПК України та висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed