Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

11 травня 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області про визнання прав власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В позовній заяві позивач посилався на те, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, зокрема, на частку в праві спільної сумісній власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В установленому законом порядку позивач прийняв спадщину, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем. Приватним нотаріусом позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що у Свідоцтві про право власності на житло від 11.03.1996 року частка померлої у праві спільної сумісної власності не визначена та відсутня печатка органу, що видав документ; на даний момент спадкоємцем не можливо здійснити реєстрацію права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, оскільки при реєстрації спільної сумісної власності технічно не можливо буде здійснити перехід права власності на нерухоме майно за спадкоємцем; оскільки один із співвласників помер, то укладення договору про визначення часток у спільній сумісній власності також не можливо здійснити. Згідно Свідоцтва про право власності на житло від 11 березня 1996 року, виданого відділом приватизації житла НГВУ "Полтаванафтогаз", квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві спільної сумісної власності - [PERSON] та [PERSON] ; квартира приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду"; свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 06.02.1996 р. № 4\\183. Згідно зазначеного Свідоцтва квартира [ADDRESS] зареєстрована в КП "Інвентаризатор" на праві спільної сумісної власності і записана у реєстрову книгу за № 4-701 (згідно штампу на звороті Свідоцтва). Оскільки на день отримання Свідоцтва про право власності на житло (08.10.1996 року) законодавство виходило з рівності прав наймача і членів його сім`ї на приватизоване житло, в квартирі на той час проживали і були зареєстровані лише позивач та його дружина, то частки всіх співвласників були рівними і частка спадкодавця у праві спільної власності на квартиру становила 1\\2. У зв`язку із наведеним, на сьогодні відсутні умови для одержання позивачем в органах нотаріату свідоцтва про право на спадщину після смерті дружини, саме тому позивач змушений звернутися до суду для визнання права власності в порядку спадкування за законом після її смерті. В підготовче судове засідання позивач та його представник не з`явилися, представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, просив позовні вимоги задовольнити на підставі обставин викладених у позовній заяві (а.с. 46). Відповідач по справі ГОГОЛІВСЬКА СЕЛИЩНА РАДА МИРГОРОДСЬКОГО РАЙОНУ ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, до суду не прибув, направили до суду листа, в якому просили справу розглянути за відсутності представника, не заперечували проти задоволення позовних вимог позивача (а.с. 44). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову у підготовчому засіданні, зазначаючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі, шлюб зареєстровано 11 жовтня 1967 року Михайлівською сільською радою Великобагачанського району Полтавської області, актовий запис № 8 (а.с. 10). Позивач [PERSON] та його дружина [PERSON] набули у приватну спільну (сумісну) власність квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 11.03.1996 року, яке видане відділом приватизації житла НГВУ "Полтаванафтогаз" згідно з розпорядженням (наказом) від 06.02.1996 року за № 4/183, та зареєстрована в колективному підприємстві "Інвентаризатор" на праві спільної сумісної власності і записана у реєстрову книгу за № 4-701 (а.с. 16, 17). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, на підставі розпорядження виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області № 36 від 19 лютого 2016 року, вулицю Енгельса в селищі Гоголеве Миргородського (колишнього Великобагачанського) району Полтавської області, перейменовано на вулицю Каштанова (а.с. 30). Відповідно до інформації з домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , [PERSON] та його дружина [PERSON] є господарями згідно свідоцтва на право приватної, спільної, сумісної власності на житло від 11.03.1996 року (а.с. 26-29). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. З матеріалів справи вбачається, що виділ у\~натурі частки\~із майна,\~а саме\~квартири [ADDRESS] ,\~що є\~у спільній\~сумісній власності [PERSON] та його дружина [PERSON] не здійснювався. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на зазначене вище спадкове майно (а.с. 9). Відповідно до довідки виданої виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 24.10.2022 за № 1288, [PERSON] , [INFO] , на день своєї смерті [INFO] , була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею був зареєстрований та проживав [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.95 N 20 " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України ( 2006-07 ); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст. 18, п.2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду). Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. За даних обставин суд приходить до висновку, що право власності позивача на 1/2 частку та в порядку спадкування за законом на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved