Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] звернулась до суду із позовом, якому просить: - визнати дійсним договір купівлі - продажу від 14.08.1992, укладений на підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради №184 від 12.06.1992, між головою виконкому Долинської міської ради Горбовим Є.Б., діючим від імені виконкому Долинської міської ради по довіреності №6 від 13.01.1992 та нею, за яким виконком Долинської міської ради продав, а вона купила займану квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, житловою площею 53,25 кв.м., загальною площею 76,90 кв.м. за 8 781,11 крб., які вона сплатила на рахунок виконкому Долинської міської ради по квитанції №0145 від 03.08.1992; - визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 78,5 кв.м., житловою 52,3 кв.м. на підставі договору купівлі - продажу від 14.08.1992, укладеному між виконавчим комітетом Долинської міської ради та нею. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Долинської міської ради №184 від 12.06.1992, виконавчий комітет вирішив продати їй в особисту власність займану нею квартиру [ADDRESS] , за яку вона сплатила на рахунок міської ради 8\~781,11 крб. Дана квартира знаходилась на балансі Долинської міської ради. На підставі рішення виконавчого комітету Долинської міської ради, 14.08.1992, між головою виконкому Горбовим Є.Б. (діючого від імені виконкому на підставі довіреності №6 від 13.01.1992) та нею, було укладено договір купівлі продажу. За умовами цього договору, виконком продав, а вона купила займану квартиру. Продаж квартири було вчинено за 8\~781,11 крб., які нею було сплачено. Пунктом 4 даного договору купівлі продажу передбачено, що покупець набуває права власності (володіння, користування, розпорядження) на квартиру з часу заключення договору та його нотаріального посвідчення. Договір підписаний головою виконкому Горбовим Є.Б., нею, та скріплений печаткою виконавчого комітету міської ради. Звернувшись 07.04.2023 до державного реєстратора із заявою для проведення реєстрації її права власності на дану квартиру, їй було відмовлено із тих підстав, що договір купівлі продажу не відповідає вимогам чинного законодавства. Зазначає, що сторони даного договору купівлі продажу домовились щодо усіх істотних умов і відбулось повне виконання договору, однак на даний час нотаріально посвідчити цей договір немає можливості. Вказує, що уповноважена особа виконкому Долинської міської ради [PERSON] зобов`язаний був посвідчити даний договір у нотаріальній конторі, однак цього не зробив. Переданою їй у власність квартирою вона володіє та користується. На її замовлення, 27.02.2023 ОКП «Івано Франківське ОБТІ» виготовило технічний паспорт на квартиру, який зареєстрований в Реєстрі будівельної діяльності. Відповідно до вказаного технічного паспорта та примітки довідки, загальна площа квартири збільшилась на 1,6 кв.м., а житлова зменшилась на 0,95 кв.м. за рахунок включення площі балконів, контрольних обмірів та перерахунку площ. Реєстрація права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано Франківське ОБТІ» не проводилась. З урахуванням наведеного вище, просить визнати договір купівлі продажу квартири дійсним та визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що в позасудовому порядку врегулювати даний спір вона не має можливості. Представниця позивачки [PERSON] адвокатка Оленин О.Ф. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представниця відповідача Долинської міської ради - Федор М.М. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити, оскільки договір купівлі - продажу нотаріально не посвідчений. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 04.05.2023 позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано їй десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків такої. 11 травня 2023 року від позивачки [PERSON] надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 11.05.2023 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 13 червня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради народних депутатів №184 від 12.06.1992 «Про продаж в особисту власність [PERSON] квартири [ADDRESS] » (а.с. 8) вирішено, зокрема: - продати [PERSON] в особисту власність займану нею квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 53,25 кв.м. Відчужувана квартира знаходиться на балансі Долинської міської ради народних депутатів; - виплатити [PERSON] вартість займаної нею квартири в сумі 8\~781,11 крб. на рахунок Долинської міської ради народних депутатів; - уповноважено голову міськвиконкому [PERSON] укласти в нотаріальній конторі договір купівлі продажу квартири; - Івано Франківському ОБТІ зареєструвати дану квартиру на право власності за Долинською міською радою народних депутатів та видати посвідчення. Відповідно до договору купівлі продажу від 14.08.1992 (а.с. 9) укладеного між головою виконкому Долинської міської ради народних депутатів [PERSON] (діючого на підставі довіреності №6 від 13.01.1992) та [PERSON] , проживаючою в [ADDRESS] , виконком Долинської міської ради народних депутатів продав, а [PERSON] купила займану квартиру [ADDRESS] , яка складається із трьох жилих кімнат жилою площею 53,25 кв.м., загальною площею 76,90 кв.м. і становить 48/1000 ідеальних часток житлового будинку. Квартира продається відповідно до рішення виконкому Долинської міської ради народних депутатів №184 від 12.06.1992. Продаж вчинено за 8\~781,11 крб. та сплачено покупцем на рахунок виконкому Долинської міської ради народних депутатів (кв. №0145 від 03.08.1992). Даний договір скріплено підписами сторін та печаткою виконавчого комітету Долинської міської ради. В договорі зазначено про стягнення 438 крб. (квитанція від 14.08.1992) державного мита. Згідно із довідкою характеристикою №589 від 31.07.1992 виданою Івано Франківським ОБТІ Долинській міській раді для подання в Долинську державну нотаріальну контору, з метою відчуження квартири [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Долинської міської ради №184 від 12.02.1992, яка складає 48/1000 ідеальних часток. Житлова площа становить 53,25 кв.м. Вартість становить 8\~781,11 крб (а.с. 10). Відповідно до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовленого 27.02.2023 на замовлення [PERSON] та довідки від 27.02.2023 №32, станом на 27.02.2023 (момент здійснення обстеження) загальна площа квартири становить 78,5 кв.м., житлова площа становить 52,3 кв.м. Загальна площа квартири збільшилась на 1,6 кв.м., а житлова зменшилась на 0,95 кв.м. за рахунок включення площі балконів, контрольних обмірів та перерахунку площ. Реєстрація права власності на даний об`єкт в ОКП «Івано Франківське ОБТІ» не проводилась. Звернувшись до державного реєстратора прав на нерухоме майно, [PERSON] було відмовлено у проведені реєстраційних дій у зв`язку із тим, що договір купівлі продажу не відповідає вимогам чинного законодавства, що підтверджується рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій №67190074 від 13.04.2023 (а.с. 17). Отже, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради народних депутатів від 12.06.1992 вирішено продати позивачці [PERSON] займану нею квартиру. На підставі цього рішення, між головою виконкому Долинської міської ради народних депутатів Горбовим Євгеном Богдановичем та [PERSON] , 14.08.1992 було укладено письмовий договір купівлі продажу квартири. І хоча в договору купівлі продажу є відмітка про стягнення державного мита в розмірі 438 крб. за його нотаріальне посвідчення, однак даний договір нотаріусом не посвідчений. Спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку із наміром позивачки провести державну реєстрацію її права власності на вказану вище квартиру, однак у зв`язку із невідповідністю договору купівлі продажу вимог закону, вона не може це зробити в позасудовому порядку. ІV. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, долучені на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. 3 ст. 5 ЦК України). За змістом\~п.\~4\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України\~(2004),\~цивільний кодекс\~України застосовується\~до цивільних\~відносин,\~що виникли\~після набрання\~ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі продажу було укладено 14.08.1992, тому на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР (в редакції 1963 року). Відповідно до ст. 41 ЦК УРСР, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво-або багатосторонніми (договори). На підставі ст. 42 ЦК УРСР, угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Статтею 47 ЦК УРСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР, за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як передбачено ст. 227 ЦК УРСР, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). За змістом ст. 128, 153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Отже, ЦК УРСР (в редакції 1963) було встановлено, що для договору купівлі продажу, зокрема, квартири, де однією із сторін є громадянин, обов`язковим є дотримання письмової форми та його нотаріальне посвідчення. У судовому засіданні встановлено, що 14.08.1992 між позивачкою [PERSON] та головою виконкому Долинської міської ради було укладено договір купівлі продажу, однак такий не було нотаріально посвідчено, хоча обов`язок укласти договір в нотаріальній конторі було покладено саме на голову виконкому. Сторони вказаного договору домовились щодо усіх істотних його умов і відбулось повне виконання такого, зворотного сторонами у судовому засіданні не доведено. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Позивачка [PERSON] просить визнати дійсним спірний договір з тих підстав, що сторонами було досягнуто згоди зі всіх істотних умов договору, а кошти за квартиру отримані продавцем, відбулася передача квартири і вона фактично вступила у володіння займаною нею квартирою, а тому набули право власності на неї. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить висновку, що при вчиненні договору купівлі - продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі - продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Тому, є всі підстави для визнання спірного договору купівлі - продажу дійсним. Щодо зміни площі квартири, то судом встановлено що така зміна відбулась у зв`язку із включення площі балконів, контрольних обмірів та перерахунку площ. Таким чином, беручи до уваги те, що власницею квартири [ADDRESS] на майдані Січових Стрільців Калуського району Івано Франківської області є позивачка, встановлено обставину зміни площі даної квартири, а тому вимога [PERSON] про визнання права власності на квартиру є обґрунтованою та законною. Іншого способу захисту своїх прав, окрім як звернення до суду з даним позовом у позивачки немає. На підставі\~викладеного,\~ст.\~58\~Конституції України,\~ст.\~5\~ЦК України,\~п.\~4\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЦК України,\~ст.\~41,\~42,\~47,\~128,\~153,\~224,\~227\~ ЦК\~УРСР (в\~редакції 1963\~року),\~п.\~4\~Постанови Пленум\~Верховного Суду\~України від\~28\~квітня 1978\~року №3\~«Про судову\~практику в\~справах про\~визнання угод\~недійсними» та

Outcome: approved