Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] третя особа: відділ соціального забезпечення населення та захисту прав дітей органу опіки та піклування Заболотівської селищної ради, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. З врахуванням змінених позовних вимог, позов мотивувала тим, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.06.2014р. Від спільного проживання в шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Протягом двох років у них з відповідачем склалися неприязні відносини, при спілкуванні виникають сварки, вони не знаходять порозуміння одне з одним. Їхній шлюб існує формально, тому вважає, що збереження сім`ї є неможливим. Чоловік не може повноцінно забезпечувати фінансово, а тому вона вимушена виготовляти документи та виїжджати за кордон на заробітки. З відповідачем спочатку не було спору щодо визначення місця проживання дитини, однак ситуація змінилася. Вона перебуває за кордоном, а відповідач нехтує її вказівками щодо виховання дитини. Тому просить шлюб розірвати, визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з нею- її матір`ю [PERSON] . Відповідач звернувся в суд із зустрічним позовом до [PERSON] , який мотивував тим, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Заперечує протии того, щоб дитина проживала з матір`ю, зважаючи на те, що [PERSON] систематично виїжджає за кордон, більшість часу перебуває там, а дитину планує, мабуть, забирати за кордон, тому що її батьки також за межами України і доглядати за дитиною тут більше немає кому. Він є приватним підприємцем, фінансово забезпечений, крім того, має певні заощадження. Проживає в будинку своїх батьків, зі всіма зручностями, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Спиртними напоями не зловживає, за місцем проживання характеризується позитивно. На його думку, в інтересах дитини, залишитись проживати саме з ним. Просив визначити мсце проживання [PERSON] , [INFO] з ним, її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача за первісним позовом подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю, просила позов задоволити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом в судовому засіданні пояснив, що позивачка за первісним позовом [PERSON] періодично виїжджає за межі України, в Республіку Італія. З дитиною спілкується. Він проживає з батьками, працює ФОП по продажу електротоварів. Вказав, що проживає в с. Іллінці Коломийського району. Суд, дослідивши та перевіривши зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку, щопервісний позову підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , 07.06.2014 р. зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] у позивачки [PERSON] та відповідача [PERSON] народилася донька [PERSON] , [INFO] .. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов № 51/01-13 на час відвідування в житловому будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , знаходився [PERSON] та його донька [PERSON] .. Будинок належить тещі [PERSON] , яка знаходиться за межами України на заробітках. Батько дитини працює приватним підприємцем. Зі слів батька [PERSON] , мати доньки виїхала за кордон. Вихованням дитини займається [PERSON] . Згідно висновків відділу соціального забезпечення населення та захисту прав дітей органу опіки та піклування Заболотівської селищної ради, затверджених рішеннями Заболотівської селищної ради від 20.03.2023р., 21.04.2023р., враховуючи те, що малолітня дитина [PERSON] фактично проживає із батьком, який має стабільний дохід, забезпечує дитину всім необхідним відповідно до сезону та віку, для виховання та розвитку дитини, орган опіки та піклування, діючи в інтересах дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , біля батька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд, аналізуючи обставини встановлені під час судового розгляду та дослідивши зібрані докази, вважає, що оскільки сторони після укладення шлюбу міцної сім"ї не створили, протиріччя між ними набули стійкого характеру, мирової угоди не уклали, перебування у шлюбі суперечить інтересам позивачки, то шлюб існує формально, а тому, його слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України та ч. 1 ст. 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з положеннями ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Наведені норми у своїй сукупності вказують на те, що дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку. Встановлені обставини вказують на те, що відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] проживає в с. Іллінці, в житловому будинку, який належить матері позивачки, де також проживає сама позивачка [PERSON] .. А тому, суд критично оцінює твердження позивача за зустрічним позовом [PERSON] про те, що він змінив місце проживання та проживає в с. Новоселиця, що свідчить про заявлення позивачем за зустрічним позовом [PERSON] штучного спору. Встановлені обставини та наведені у сукупності положення закону вказують на те, що між сторонами не існує спору, дитина проживає з батьками за власною волею без примусу. А тому, поданий органом опіки та піклування висновок, в якому орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком, суд оцінює критично, зважаючи на вищевикладене. Отже, враховуючи стать дитини, її вік, особливий зв`язок з матір`ю, відсутність доказів, які б свідчили про необхідінсть визначення або зміни місця проживання дитини, виходячи з принципів найкращих інтересів дитини та враховуючи військовий стан в Україні, суд критично оцінює твердження позивача про визначення місця проживання дитини із батьком. За положеннями ст.ст. 2, 4 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі досліджених доказів й у співставленні з нормами законів, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, а тому шлюб слід розірвати, місце проживання малолітньої дитини [PERSON] слід визначити з матір`ю [PERSON] , в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити. На підставі викладеного та ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: dismissed