Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою; визначити місце проживання сина, [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] за місцем його реєстрації або проживання. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 27.04.2012 року, актовий запис № 01. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Подружні стосунки між позивачем та відповідачем не склалися, у них не співпадають погляди на життя, сімейні обов`язки, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага. Відповідач постійно влаштовує сварки та скандали. Після повномаштабного вторгнення РФ на територію України відповідач виїхала за межі України, створила там іншу сім`ю. Син хоче проживати з позивачем. Тому вимушений звертатись з даним позовом до суду. Ухвалою судді від 10.04.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.05.2023 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, від відповідача на адресу суду надійшла заява у якій просить розглянути справу у відсутність її та її представника. Відзиву на позовну заяву та заперечень проти позову не надавали. Після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надали суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, просять суд прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Оскільки всі учасники справи у судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] , 27.04.2012 укладений шлюб, який зареєстрований Замглайською селищною радою Ріпкинського району, актовий запис №01. Прізвища чоловіка після реєстрації шлюбу - « [PERSON] », прізвище дружини після реєстрації шлюбу- « [PERSON] » (а.с. 47). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 10). Підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя передбачені ст. 112 СК України, де зазначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом встановлено, що дійсною причиною розірвання шлюбу є небажання позивача продовжувати сімейні відносини з відповідачем, а відповідача - зберегти сім`ю. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, суд вважає, що збереження шлюбу між сторонами не можливе, підстав для примирення подружжя - немає. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, що має істотне значення, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Згідно зі ст.ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства", сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батька. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її для самостійного життя та праці. Відповідно до висновку щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 04.07.2023 №408, [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені всі умови для виховання та розвитку дитини. До управління (служби) від [PERSON] надійшов лист, в якому вона не заперечує проти проживання сина разом з батьком. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом із батьком, знаходиться на його утриманні, він здійснює догляд за сином та займається його вихованням, мати сина проживає окремо. З урахуванням пріоритетності прав та інтересів дитини, ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, а також те, що позивачем створені належні умови для повноцінного розвитку та виховання сина, приймаючи до уваги ставлення відповідача до заявлених позовних вимог та виходячи виключно з інтересів малолітньої дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання дитини з батьком. Крім того, визначення судом місця проживання дитини з одним із батьків, ніяким чином не перешкоджає іншому з них брати участь у вихованні, матеріальному забезпеченні дитини, спілкуванню з нею, що передбачено чиним законодавством. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного, Конвенції про права дитини, ст.ст. 110-112, 141, 160, 161 СК України, ст. 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved