Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Національної спілки художників України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. 09.06.2023р. представник позивача адвокат Чернявська О.Д. подала до суду заяву, у якій просила ухвалити додаткове рішення про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 47 500 грн. Ухвалою суду від 13.06.2023р. вказану заяву представника позивача було призначено до розгляду з повідомленням сторін 15.06.2023 року о 10:00 год., судове засідання було відкладено у зв`язку з неявкою сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Суд не вбачає перешкод для ухвалення додаткового рішення у справі за відсутності учасників справи, котрі були належним чином повідомленні про судове засідання, відтак дослідивши матеріали справи встановив наступне. 08.06.2023р. рішенням Шевченківського районного суду м. Києва позовні вимоги [PERSON] до Національної спілки художників України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Вирішено стягнути з Національної спілки художників України на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 250 079 грн. 80 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а також стягнуто судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2 550 грн. 80 коп., витрати за експертне дослідження у розмірі 2 833 грн. 38 коп., що в загальному розмірі складає 5 384 грн. 18 коп. Вказаним рішенням суду не було вирішено питання стосовно компенсації позивачу витрат на правничу допомогу, оскільки на момент розгляду справи доказів понесених витрат позивачем не було подано до суду. Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. В даному випадку у позовній заяві представник позивача вказала, що орієнтовний розрахунок розміру витрат, які позивач планує понести в рамках розгляду цивільної справи складає 47 500 грн., а також зауважила, що докази понесених витрат будуть подані до суду до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення відповідного рішення по суті. 09.06.2023р. до суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, до вказаної заяви було долучено відповідні докази понесених витрат на правничу допомогу, а також докази надсилання відповідачу заяви з додатками. Стороною позивача заявлено до стягнення 47 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі №761/2755/23. На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу заявником подано договір про надання професійної правничої допомоги від 15.09.2022р., акт приймання-передачі послуг, рахунок №1, 3, а також докази перерахунку коштів за надані послуги в розмірі 38 000 грн. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Відповідно до п.4 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі по тексту- Закону № 5076-VI), договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч. 3 ст. 27 Закону № 5076-VI). Згідно з ч.ч. 1,5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Суд вбачає, що за своєю правовою природою укладений між позивачем та адвокатом Чернявською О.Д. договір про надання професійної правничої допомоги від 15.09.2022р. є договором про надання послуг. Згідно з п.п. 1.1. Договору адвокат прийняв на себе зобов`язання з надання правової допомоги з будь-яких питань та у всіх справах, які стосуються прав та законних інтересів Клієнта, щодо відшкодування матеріально та моральної шкоди, завданої Клієнту 04.08.2022р. внаслідок падіння дерева з території будинку по вул.Брановицького у місті Києві на автомобіль Клієнта марки LEXUS RХ200Т, 2016 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] . У пункті 3.1. Договору сторонами узгодили, що загальна вартість робіт і послуг Адвоката складається із сум вартостей узгоджених Клієнтом рахунків за надані послуги. Сторони погодили, що вартість робіт і послуг адвоката з питань відшкодування матеріально та моральної шкоди, завданої клієнту 04.08.2022р. внаслідок падіння дерева з території будинку по вул.Брановицького у місті Києві на автомобіль Клієнта марки LEXUS RХ200Т, 2016 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] у суді першої інстанції є фіксованою та складає 47 500 грн. та не залежить від обсягу фактично виконаної роботи та наданих послуг (пункт 3.2 Договору). Пунктом 3.6 Договору обумовлено, що факт надання послуг за Договором також Актом приймання-передачі послуг, який підписується сторонами після фактичного надання послуг передбачених цим Договором. Проаналізувавши умови зазначеного договору, суд дійшов до висновку, що передбачена винагорода адвоката у сумі 47 500 грн. є фіксованим розміром та не залежить від фактично наданих послуг, що безпосередньо передбачено пунктом 3.2 Договору. 08.06.2023р. адвокат Чернявська О.Д. та позивач [PERSON] підписали акт примання-передачі наданих послуг у справі №761/2755/23 за договором про надання професійної правничої допомоги від 15.09.2022р., в якому зазначили обсяг виконаних робіт адвокатом Чернявською О.Д. Згідно з ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас зі змісту ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року в справі №922/1964/21 зроблено висновок, що: «суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 ГПК України). […] Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону № 5076-VI як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару)». Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1, 3 ст.89 ЦПК України). Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 4, 5, 12 ч.3 ст.2 ЦПК України). В судових дебатах представник відповідача наголосив щодо безпідставності вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачу та зауважив, що заявлена сума є неспівмірною, а також звернув увагу на відсутність в матеріалах справи детального опису наданих послуг. Так, в Акті примання-передачі наданих послуг у справі №761/2755/23 за Договором про надання професійної правничої допомоги від 15.09.2022р., в якому зазначино обсяг виконаних робіт адвокатом Чернявською О.Д., а тому твердження представника відповідача щодо відсутності в матеріалах справи детального опису наданих послуг спростовується відповідними документами, які було подано до суду представником позивача. Необхідно наголосити, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України). Судом встановлено, що матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення було отримано відповідачем 14.06.2023р., що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошта (штрих-код Укрпошти 0113303102638), однак відповідач не скористався правом на подання обґрунтованого клопотання з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачу. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/9215/15-ц, міститься висновок про те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Поряд з вказаним необхідно наголосити увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України. Вказане висловлено у постановах Верховного Суду від 26.01.2022р. справа №127/1415/20, від 03.08.2022р. справа №569/1159/20, від 04.08.2022р. справа №761/20215/19. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право вказати обґрунтовані заперечення проти таких вимог, що в даному випадку відповідач не вчинив, що як наслідок виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Враховуючи надані стороною позивача документи, які в повній мірі підтверджують факт надання позивачу послуг з правової допомоги під час розгляду цивільної справи №761/2755/23, вищезазначені висновки Верховного Суду, а також ненадання відповідачем належних та допустимих доказів, в тому числі конкретних доводів, які б свідчили про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, які понесені позивачем, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст.141 ЦПК України) в сумі 44 861,89 грн., про що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України ухвалити додаткове судове рішення.

Outcome: partial