Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР 11.07.2023р. звернулось до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] , посилаючись на те, що 06.07.2023р. о 23 год 00 хв до КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР був госпіталізований [PERSON] , 1974 року народження, доставлений БШД у супроводі СОБ. 10.07.2023 року [PERSON] був переведений з п`ятого в третє відділення КНП «ООМЦПЗ» для подальшого лікування. [PERSON] відмовляється від добровільної госпіталізації. В судовому засіданні представник КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР підтримав заяву та зазначив, що дійсно [PERSON] неодноразово перебував на лікуванні в психіатричній лікарні. На теперішній час [PERSON] має стійке тяжке психічне захворювання та відмовляється від добровільної госпіталізації, що може привести до небезпеки для нього та оточуючих. Прокурор в судовому засіданні вважав, що [PERSON] слід госпіталізувати в примусовому порядку. [PERSON] , яка є матір`ю та законним опікуном [PERSON] , в судовому засіданні вважала за доцільне госпіталізацію її сина, оскільки він стає некерованим, конфліктує, створює загрозу для себе та оточуючих. [PERSON] в судовому засіданні на питання суду відповідав не за темою, не слухав лікаря та санітара, постійно сперечався з учасниками судового засідання. Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши надані документи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 17.02.2012 року у справі №2о/1522/375/11 [PERSON] , [INFO] був визнаний недієздатним. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18.09.2012 року у справі №1512/10215/2012 призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено те, що до КНП «ООМЦПЗ» ООР» 06.07.2023р. о 23 год 00 хв був госпіталізований [PERSON] , 1974 року народження, доставлений БШД у супроводі СОБ. 10.07.2023 року [PERSON] був переведений з п`ятого в третє відділення КНП «ООМЦПЗ» для подальшого лікування. [PERSON] відмовляється від добровільної госпіталізації. Відповідно до Висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «ООМЦПЗ» ООР» №2562 від 11.07.2023 року, [PERSON] страждає хронічним психічним розладом з 1993 року, є особою з інвалідністю 2 групи безстроково, за психічним захворюванням, має стійке тяжке психічне захворювання, у зв`язку з чим йому поставлено діагноз «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу. Дефект параноїдального типу». [PERSON] відмовляється від добровільної госпіталізації, що може привести до небезпеки для нього та оточуючих, оскільки він не може усвідомлювати свої дії. На момент огляду. Зовні неохайний. Хворий продуктивному мовному контакту доступний формально. Емоційно напружений. Багатомовний, дратливий. Увага нестійка, не в повному обсязі осмислює тему бесіди. Мислення розірване, увага не концентрується. Говорить про себе у третьому лиці. Мова по- типу монологу, дизартрична, гучна, під час бесіди молиться, хреститься. Пропонує оточуючим «покаятися», обіцяє «відпустити гріхи», стверджує, що в нього «незабаром весілля». Спостерігаються об`єктивні ознаки вербальних обманів сприйняття (щось шепоче, вигукує, при цьому вираз обличчя змінюється), висловлює маячні ідеї релігійного змісту. Критика до захворювання відсутня. Вирішуючи питання щодо розгляду заяви, суд виходить з наступного обґрунтування. Так, згідно\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина друга\~статті 28 Конституції України\~визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно\~статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до\~статті 4 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями. Відповідно до частин першої та четвертої\~ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Встановлені в судовому засіданні обставини вказують, що [PERSON] належною комісією був поставлений діагноз стійкого тяжкого психічного захворювання, в силу якого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, тобто виявлена у [PERSON] хвороба є такого ступеню, що вимагає його недобровільної госпіталізації. Відтак, суд вважає, що [PERSON] необхідно надати психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування. \~ \~ \~ \~Згідно пункту 7 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved