Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

У березні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні майном шляхом надання безперешкодного доступу та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.\\ Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір № 11165082000 та кредитний договір № 11165082000/2. 8 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та відповідачами укладений договір іпотеки жилого приміщення № 56180, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] . 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), як правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» укладені договори факторингу № 1 та відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно з якими право вимоги за договором іпотеки жилого приміщення від 8 червня 2007 року № 56180, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами, перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 8 квітня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після набуття права власності на зазначену квартиру працівники ТОВ «Кей-Колект» намагались потрапити до квартири, однак всі їх намагання виявились марними, відповідач відмовляється добровільно звільнити квартиру та чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою. Ураховуючи викладене, ТОВ «Кей-Колект» просило суд усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, зокрема квартирою за адресою: [ADDRESS] , шляхом надання постійного безперешкодного доступу позивачу до цього майна та визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Разом з позовом подано заяву про забезпечення позову. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.03.2017 справу передано у провадження судді Усатовій І.А. Ухвалою суду від 27.03.2017 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 27.03.2017 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" про забезпечення позову відмовлено. Ухвалою суду від 07.11.2017 провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в справі № 826/11115/16. Ухвалою суду від 04.09.2020 поновлено провадження у справі за позовом ТОВ «Кей-Колект» до відповідачів про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування. Ухвалою суду від 08.12.2022 відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Позивач в судове засідання 27.06.2023 не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд до відома не поставив. Відповідач [PERSON] до суду 27.06.2023 не з`явився. Повідомлення про виклик відповідача до суду було була направлено судом за адресою реєстрації місця проживання відповідача, однак конверт повернувся до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що відповідачі перешкоджаючи позивачу користуватися майном, порушують його права. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що [PERSON] уклав з Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір № 11165082000 та кредитний договір № 11165082000/2. 8 червня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та відповідачами укладений договір іпотеки жилого приміщення № 56180, відповідно до умов якого останні передали в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS] , що належало відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло . 12 грудня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), як правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» укладені договори факторингу № 1 та відступлення права вимоги за договорами іпотеки, згідно з якими право вимоги за договором іпотеки жилого приміщення від 8 червня 2007 року № 56180, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами, перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 8 квітня 2016 року ТОВ «Кей-Колект» набуло право власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із пунктом 1.1 договору іпотеки жилого приміщення від 8 червня 2007 року № 56180 предметом іпотеки є двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки). 12 грудня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладений договір факторингу № 1 та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, за якими право вимоги за договором іпотеки жилого приміщення від 8 червня 2007 року № 56180 ,укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачами перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Підпунктом 4.1 договору іпотеки жилого приміщення передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до пунктів 4.1.2, 4.1.4 цього договору звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. У пункті 5 іпотечного договору міститься застереження про задоволення вимоги іпотекодержателя. 08 квітня 2016 року уповноважена особа ТОВ «Кей-Колект» звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А. М. із заявою про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки, зокрема, квартиру за адресою : [ADDRESS] . 13 квітня 2016 року за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру: [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». Позивач, звертаючись до суду з позовом зазначає, що відповідачі перешкоджають йому користуватися вказаним майном, що підтверджується актом перевірки на що суд зазначає наступне. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3). Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки, визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки, передбачалось, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку» її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором. 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» уведено тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження. Позивачем не було надано суду доказів, які мали підтвердити той факт, що на час реєстрації приватним нотаріусом права власності на квартиру: [ADDRESS] , як на предмет іпотеки, в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, був наявний договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, що унеможливлює з`ясувати підстави набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки. Крім того, суд вважає, що позовна вимога про безперешкодний доступ до житлового приміщення не може бути вирішена без вирішення питання про виселення осіб, які проживають і зареєстровані у цьому приміщенні. Нормою, яка встановлює порядок визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є стаття 72 ЖК Української РСР, у статті 71 ЖК Української РСР передбачені підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Відповідно до положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК Української РСР). Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року (провадження № 6-1731цс16) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18). Суд зазначає, що ТОВ «Кей-Колект» не надано доказів того, що [PERSON] та [PERSON] , як колишні власники квартири, були попереджені про виселення та в добровільному порядку не звільнили квартиру, як і відсутні інші докази, які б мали підтвердити факт їх непроживання в квартирі, що була предметом іпотеки, більше одного року, що є предметом доказування у розумінні частини другої статті 405 ЦК України. Судом не приймаються до уваги акти перевірки/огляду майна, що надані позивачем, оскільки складені заінтересованою особою та містять суперечливу інформацію. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог. Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача. Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом даних норм закону доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності. Відповідно до ч. ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 зазначеної статті визначені способи захисту цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. З урахування цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи, чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Таким чином, позивач не довів, що є тією особою, чиє право є порушеним. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позивач не довів порушення, невизнання або оспорювання своїх прав з боку відповідачів. Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини, ураховуючи положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позову безпідставні, належним чином не доведені, тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed