Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

представник позивача за первісним позовом збільшила позовні вимоги та просить суд визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006, що виданий на підставі рішення виконкому Буртівської сільської ради народних депутатів на ім`я [PERSON] , скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0.25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222281201:01:377:0001, по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 471186432222, номер запису про право власності 7253324, скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,34 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3222281201:01:376:0001 по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 471228132222, номер запису про право власності 7253852, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 054532 від 30.01.2004 року виданий Буртівською сільською радою на ім`я [PERSON] та скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 0,22116 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд /присадибна ділянка/ кадастровий номер 3222281201:01:077:0001 по [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2432440332222, номер запису про право власності 43468514, обгрунтовуючи позов наступним. З 12.03.2016, між нею та її сусідом [PERSON] виник земельний спір, у зв`язку з чим, ним був пред`явлений до неї позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. 17.01.2018 Кагарлицьким районним судом Київської області було ухвалене судове рішення у цивільній справі № 368/450/16-ц, згідно з яким, позовні вимоги [PERSON] , суд задовольнив та зобов`язав її здійснити демонтаж споруди (сінник), що знаходиться на території домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням суду було встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,4195 га на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006. На підставі зазначеного державного акту, були неправильно встановлені межові знаки, які близько зміщені до стіни її будинку, а саме, на відстань менше ніж 1,0 м. Такі межові знаки накладаються на її земельну ділянку та не відповідають діючим ДБН Б.2.2-12:2019 - Планування та забудова територій, в яких визначено, що відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. Фактично, встановлена межа врізається (вклинюється) у стіну її житлового будинку. З огляду на зазначене, вважає, що судовим рішенням, яке ухвалене за наслідками розгляду негаторного позову [PERSON] , порушується її право власності на земельну ділянку, яка належить їй на підставі державного акту Серії КВ № 054532, виданого Буртівською сільською радою від 03.10.2003. Так, державний акт на право приватної власності на землю Серії Ш - КВ № 067434 від 11.01.2006, що виданий на ім`я [PERSON] , має ознаки незаконного правовстановлюючого документу, оскільки виданий неналежним органом, а саме, виконкомом Буртівської сільської ради народних депутатів. Станом на 11.01.2006. тобто на день видачі даного державного акту на право приватної власності на землю, Закон України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» втратив чинність 12.06.1997 на підставі Закону України № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, виконавчих комітетів сільських рад народних депутатів на час видачі оспорюваного державного акту вже не було, тому даний орган місцевої влади не передавав [PERSON] земельну ділянку, оскільки його діяльність була припинена 12 червня 1997 року. Більше того, слово "державний акт на право приватної власності на землю", було вилучено на підставі наказу Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.99 № 43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» в діючий на той час редакції. Натомість, нова форма державного акту на право власності на земельну ділянку була затверджена Постановою КМУ від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою». З огляду на зазначене, можна дійти висновку про те, що оспорюваний державний акт на право приватної власності на землю серії III - КВ № 067434 від 11.01.2006, що виданий на ім`я [PERSON] має ознаки протизаконного правовстановлюючого документу. До того ж, виконавчі комітети рад, не наділені за законом повноваженнями щодо розпорядження землями в юрисдикційних межах територіальних громад, що відповідно узгоджується із ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції від 01.01.2006. Згідно з ч. 2 ст. 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в редакції від 01.01.2006, визначено, що виконавчий комітет ради: 1)попередньо розглядає проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2)координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3)має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб. Отже, як вбачається, повноважень щодо розпорядження землями у виконавчих комітетів рад не має. Відтак, для неї є незрозумілим походження державного акту від 11.01.2006, а також те, де саме його міг отримати [PERSON] , оскільки виконком сільради народних депутатів, як орган місцевої влади, що значиться в оспорюваному державному акті, як видавник, припинив свою діяльність на підставі Закону № 280/97-ВР з 12 червня 1997 року. З огляду на вищевказане, вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006 був отриманий у протизаконний спосіб, а тому є незаконним та підлягає скасуванню в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України, визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Правовий акт індивідуальної дії - це виданий суб`єктом владних повноважень документ, прийнятий із метою реалізації положень нормативно-правового акту (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, що не містить загальнообов`язкових правил поведінки та стосується прав і обов`язків чітко визначеного суб`єкта (суб`єктів) якому (яким) він адресований. Необхідно зауважити, що у чинному законодавстві відсутнє визначення поняття «правовий акт індивідуальної дії». Водночас, правовим актом є офіційний письмовий документ, що породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан і спрямований на регулювання суспільних відносин. Слід зазначити, що загалом правові акти поділяються на нормативні акти, які встановлюють норми права, що регулюють певну сферу суспільних відносин, та ненормативні (індивідуальні) акти, що породжують конкретні права та обов`язки для конкретних суб`єктів права. Як нормативний, так і ненормативний правовий акт завжди виражають волю (волевиявлення) уповноваженого суб`єкта права, його владні приписи; мають офіційний характер, обов`язковий до виконання; спрямовані на регулювання суспільних відносин; встановлюють правову норму чи конкретне правовідношення; оформляються у визначеній формі: є юридичними фактами, що спричиняють певні правові наслідки. В силу ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 2 ст. 90 Земельного кодексу України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Статті 116, 118 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Частиною 5 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (в редакції, чинній до 05.03.2009) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частинами 1 та 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч. 1 ст. 155 ЗК України, визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади. Відповідно до частин 2 та 5 статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органу місцевого самоврядування спір вирішується у судовому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься заниє про скасування державної реєстрації прав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам роз`яснено, що. розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного суду України від 22 травня 2013 року в справі № 6-33цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Разом з цим. за правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Позивачка отримала даний будинок у спадок у 1990 році з уже установленими спільними межами, які існували по 2021 рік . А тому не зрозуміло та невідомо, з яких причин відповідач звернувся до суду в 2016 році з позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. Спільна межа, яка існує між нею та відповідачем була встановлена і узгоджена з відповідачем ще в 2003 році, дані обставини підтверджуються актом про встановлення меж на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 28 травня 2003 року, межі були погоджені в присутності комісії в т.ч. і підписом відповідача [PERSON] , що стверджується копією акту про встановлення на місцевості погодження зовнішньої межі від 28.05.2003 р. Такі межі існували постійно до 2021 року, що підтверджується світлинами наданими суду, де чітко вбачається межа між сторонами, яка розділяла межу між сторонами старою ржавою сіткою вздовж межі та старими ржавими стовпчиками по межі , світлини надані суду та знаходяться в матеріалах справи. Але рішенням Кагарлицького районного суду від 17.01.2018 року і цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою /справа № 368/450/16 ц даний позов задоволений. На виконання рішення Кагарлицького районного суду від 17.01.2018 року, відповідачем, в березні 2021 року була повністю знищена межа, яка розділяла межу між сторонами старою ржавою сіткою вздовж межі та старими ржавими стовпчиками по межі. Межа відповідача на сьогоднішній день пролягає по краю домоволодіння за [ADDRESS] та належить позивачці [PERSON] , що також підтверджується світлинами наданими суду!!! Суд проігнорував п. 3.25 абз. 3 норм ДБН 360-92 містобудування, планування і забудова міських і сільських поселень, де чітко сказано, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту, відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни необхідно приймати не менше 1,0 м. По справі за № 368/450/16 ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою була проведена земельно-технічна експертиза, що було встановлено відносно спільної межі сторін по [ADDRESS] та [ADDRESS] , що спільна межа фактичного землекористування частково не відповідає конфігурації нанесеної на Державні акти власників суміжних земельних ділянок. Крім цього експертизою було встановлено знаходження спірних земельних ділянок на однаковій відстані 2 км. 400 метрів від центра с. Бурти, Кагарлицького району. Це ще раз підтверджує наявність помилки та накладання земельних ділянок. Але суд не дав цій важливі обставині відповідної оцінки і не звернув на неї уваги при винесенні рішення 17.01.2018 року. Оскільки позивачка [PERSON] ніколи не порушувала спільної межі, то вона вирішила з`ясувати самостійно, чому так трапилося. І нею був укладений договір від 11.03.2021 року на виконання топографо-геодезичних та картографічних робіт у складі виносу меж земельних ділянок в натурі /на місцевості/. За результатами виконаних топографо-геодезичних та картографічних робіт Державним підприємством «Центр державного кадастру» від імені якого діяла Київська обласна філія Державного підприємства «Центр державного кадастру» встановлено: невідповідність меж земельних ділянок по [ADDRESS] /які взяті були для дослідження/. Отже, межі парканів по межі земельних ділянок, згідно ситуаційної карти, визначені згідно фактичних меж на місцевості, які були встановлені ще в 80 роках минулого століття, вказують на невідповідність меж на місцевості та конфігурацій земельних ділянок, нанесених на державні акти то біж підтверджено зміщення та накладання земельних ділянок сторонами по всі вулиці Білика житлових будинків, в т.ч. і сторін, стверджується ситуаційним планом земельних ділянок [ADDRESS] . Дану обставину підтвердить в суді і геодезист, що виконував дану роботу. Дані істотні для справи обставини не були встановлені судом та не були відомі суду на час розгляду справи та винесенні рішення від 17.01.2018 року по справі за № 368/450/16 ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою /суддя Закаблук О.В./ Крім того, конфігурація спільної межі в її фактичному використанні мала дугоподібне викривлення, починаючи з 80 років. А на державних актах сторін вона нанесена прямою лінією, що є неправильним та незаконним. З урахуванням вищевикладеного та позовних вимог, викладених у позовній заяві [PERSON] до [PERSON] від липня 2021 року вважає, що виданий державний акт [PERSON] про право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 067434 виданий 11.01.2006 року виконкомом Буртівською сільською радою народних депутатів є незаконним та підлягає скасуванню. Крім цього в державному акті на землю [PERSON] мають грубі юридичні помилки відносно місця проживання та нумерації знаходження його земельної ділянки. Натомість, Буртівською сільською радою Кагарлицького району, грубо порушуючи вимоги ст. 155 ЗК України, виноситься рішення від 09.09.2004 року «про внесення змін в правовстановлюючі документи в зв`язку з помилкою в адресі земельних ділянок», рішення додається. Це є недопустимим та грубим свавіллям ще й по тій обставині, що станом на 09.09.2014 рік уже були внесені зміни з 01.01.2013 р. і відмінено виготовлення державних актів !!!! Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Актом про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки від 28.05.2003 року було прийнято рішення по фактичному землекористуванню. Дане землекористування не відповідає конфігурації, нанесеній на державні акти, що є неправильним та незаконним. Оскільки з урахуванням того, що нанесена конфігурація на державний акт [PERSON] та [PERSON] , а саме їхня спільна межа не відповідає фактичному користуванню, дані акти підлягають скасуванню. Із зустрічним позовом звернувся відповідач [PERSON] , яким в подальшому було збільшено позовні вимоги, та просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , 60 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди та шляхом усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:377-0001, по [ADDRESS] та земельною ділянкою площею 0,1695 га кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:377:0002, по [ADDRESS] , що належать [PERSON] , державний акт на право приватної власності на землю серії III- КВ № 067434 від 11.01.2006, зобов`язати [PERSON] перенести фактичну межу земельної ділянки з кадастровим номером 3222281201:01:077:0001, загальною площею 0,2116 га, яка належить [PERSON] , та розташована по [ADDRESS] , яка згідно додатку № 1 Висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 368/737/21 від 27.09.2022 року № 37886/21-41, визначена лінією синього кольору від точки 3 до точки 4, що зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, перемістити до юридичних меж даної земельної ділянки, що зображено пунктирною лінією чорного кольору, обґрунтовуючи позов наступним. [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею о, 4195 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на якій розташований цегляний житловий будинок, який належить останньому на підставі договору дарування від 05.08.1997 року з господарськими спорудами. Відповідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 07.10.2014 року, відповідач є власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:377:00015, площею 0,25 газ цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 року. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 07.10.2014 року, відповідач є також власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:377:0002, площею 0,1695 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 року. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого 07.10.2014 року, відповідач є також власником земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:376:0001, площею 0,34 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, дата державної реєстрації земельної ділянки: 20.02.2014 року. Підставою виникнення права власності на вказані земельні ділянки є державний акт на право приватної власності на землю, серія та номер: ІІІ-КВ № 067434, виданий 11.01.2006 року Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, з урахуванням змін, внесених рішенням сесії Буртівської сільської ради Київської області № 254-30-06 від 09.09.2014 року в частині зазначення адреси розташування земельних ділянок (з [ADDRESS] ). Оскільки межі сусідніх ділянок були знищені, позивач звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою до позивача, внаслідок чого Кагарлицьким районним судом Київської області у справі № 368/450/16- ц було відкрито провадження у справі. В ході розгляду даної справи та на виконання вимог ухвали суду, у справі № 368/450/16-ц була проведена земельно-технічна експертиза та на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшов висновок експерта №1-17 від 07 лютого 2017 року за результатами проведення первинної судової земельно-технічної експертизи, згідно резолютивної частини якого: 1. Фактичні межі земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер: 3222281201:01:377:0001, площею - 0,2500 га (2500 кв.м), що належить гр. [PERSON] відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ № 067434 частково: 1.1. відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, що зображені в Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-КВ № 067434 від 11.01.2006 р., загальною площею - 0,4195 га, і даним внесеним до Державного земельного кадастру (а.с.199) у вершинах поворотних (проміжних) точок на відрізку (Додаток № 1): від Б до В - який зображений чорною лінією точки 1,4; від В до Г - який зображений чорною лінією точки 4, 5, 6, 7; від А до Б - який зображений чорною лінією точки 12,15,16,17; 1.2. не відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-КВ N 067434 від 11.01.2006 р., загальною площею 0,4195 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.199) у вершинах поворотних (проміжних) точок на відрізку (Додаток №1): від А до Б - який зображений чорною лінією точки 13- 14, 18, 19, 20, 21,22, 23; 1.3 фактичні межі земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер: 3222281201:01:377:0002, площею - 0,1695 га (1695 кв.м), що належить гр. [PERSON] , відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ N067434 повністю. Досліджено і описано експертом у висновку, розділ по першому питанню графічно зображено у висновку та в додатках до висновку експерта (див. Додаток №1, №2). 2. На межі між домоволодінням по [ADDRESS] та домоволодінням по [ADDRESS] , будівлі та господарські споруди (окрім паркану) домогосподарства по [ADDRESS] не знаходяться і не перетинаються з нею (межею). 2.1. Відстань (лінійні проміри) від фактичної межі земельної ділянки, між домоволодіннями по [ADDRESS] та по [ADDRESS] до будівель та господарських споруд домогосподарства [ADDRESS] (див. Додаток .№3) : «А» - житловий будинок -1.17 м.; - 0,77 м.; «Г» - сарай - 0,30 м; - 0,09 м.; "Д" - туалет " 0,38 м, - 0,43м; "Ж" - сарай - 0,38 м; - 0,18 м.; "1 н" - сінник -1,16 м; - 0,74 м. Досліджено і описано експертом у висновку, розділ по другому питанню. Графічно зображено у висновку та в Додатку 3. 3. Земельна ділянка, кадастровий номер 3222281201:01:077:0001, яка перебуває у фактичному користуванні в натурі гр. [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідає, межам зазначеним у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с.242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р., зареєстровано за № 90, кадастровий номер 3222281201:01:077:0001 частково: 3.1 відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с. 242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р., зареєстрованого за № 90, кадастровий номер 3222281201:01:077:0001, загальною площею 0,2116 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.208) у вершинах поворотних (проміжних) точок (див. Додаток № 3) на відрізку від А до Б, який зображений чорною лінією (точки 10, 17, 18, 19, 21, 22 , 23, 24) - які в межах середньоквадратичної похибки місця розташування межового знака відносно пунктів ДГМ ( у селах до - 0,30 м); на відрізку від В до Г - який зображений чорною лінією (точки 26, 31, 32,33); 3.2 не відповідає (в частині) зовнішнім межам земельної ділянки, яка зображена у Державному акті на право приватної власності на землю (а.с.242), серія та номер КВ № 054532 від 30.01.2007 р.. зареєстровано за № 90, кадастровий номер 3222281201:01:077:0001, загальною площею 0,2116 га і даним Державного земельного кадастру (а.с.208) у вершинах поворотних точок (див. Додаток № 3) на відрізку від А до Б - який зображений чорною лінією точки 9, 11, 12, 13, 14, 15, 20; Б до В - який зображений чорною лінією точка 25; В до Г - який зображений чорною лінією точки 27, 28,29,30; Г до А - який зображений чорною лінією точки 1,2,3,4,5,6,7,8. Отже, з огляду на висновок експерта вбачається, що позивачем було здійснено, заступ сіткою - огорожею разом із стовпами-кріпленнями у вершинах поворотних точок № 13, 14, 18, 19, 20, 21, 22, 23, на відрізку від А-Б, що зазначені у Додатку №1, висновку експерта про результати проведення первинної судової земельно-технічної експерти від 07.02.2017 р. №1-17, вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ № 067434, загальною площею 0,4195 га від точки "Б" (стосовно земельної ділянки № 1 ). Як вбачається за змісту ст. 24 Висновку експерта, де зазначено лінійні проміри (№ поворотної точки на зведеному плані): від 1 до 4 - 11.72 м + 5-25 м + 12.55 м (по паркану металевий паркан на металевих стовпах, висотою до 1.5 м); від 4 до 7 -12.50 м + 29,48 м (по паркану (плетена металева сітка на дерев`яних стовпах та хвилястий азбестовий шифер, висотою до 1.5 м) + 34,63м; між 7 до 12 - 33,89 м (по умовній лінії); від 12 до 23 - 39,58 м (по умовній лінії) + 6.21 м + 4,54 м (плетена металева сітка на дерев`яних та металевих стовпах, висотою до 1.5 м) +5,11 м (по умовній лінії до бетонного стовпця) +3,32 м +3,69м (по умовній лінії (між господарськими будівлями) +2,59 м + 4,69 м +4,03 м +3,73 м +1,20 м +2.05 м (плетена металева сітка на дерев`яних). З цього, відповідачем здійснено, заступ сіткою - огорожею разом із стовпами кріпленнями у вершинах поворотних точок між точками: № 13 - 14 - відстань 6,21 м; № 18 - 19 - відстань 2,59 м; № 19 - 20 - відстань 4,69 м; № 20 - 21 ~ відстань 4,03 м; № 21 - 22 - відстань 3,73 м; № 22 - 23 - відстань 1,09 м. Отже, загальна відстань заступ сіткою - огорожею разом із стовпами-кріпленнями у вершинах поворотних точок між точками 13, 14, 18, 19, 20, 21,22, 23, складає - 22,34 м. Таким чином експертизою було встановлено заступ сіткою огорожею заступ сіткою - огорожею разом із стовпами-кріпленнями у вершинах поворотних точок внаслідок чого Кагарлицьким районним судом було прийнято рішення яким суд : зобов`язав [PERSON] з урахуванням вимог п. 3.25* ДБН 60-92 "Містобудування. Планування і забудови міських і сільських поселень", протягом місяця з дня набрання даним рішенням законної сили демонтувати споруду (сінник), яка знаходиться на території домоволодіння [PERSON] між земельною ділянкою [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] та земельною ділянкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ №067434, загальною площею 0,4195га від точки "Б", на відстань не менше 1,0 м від спільної межі земельних ділянок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] ; зобов`язав [PERSON] протягом місяця з дня набранням даним рішенням законної сили демонтувати з належної [PERSON] земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , сітку - огорожу разом із стовпами - кріпленнями у вершинах поворотних точок № 13, 14, 18, 19, 20, 21, 22, 23, на відрізку від А - Б, що зазначені в додатку № 1 висновку експерта про результати проведення первинної судової земельно-технічної експертизи від 07.02.2017 р. № 1-17. вздовж спільної межі, що визначена в державному акті на право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії III - КВ № 067434, загальною площею 0,4195 га від точки «Б». Рішення Кагарлицького районного суду Київської області було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду 01.12.2020р. Для відновлення свого права на вільне розпорядження своєю земельною ділянкою [PERSON] витратив значний час, зокрема з моменту відкриття 14.03.2016 року провадження у справі 368/450/16-ц по день набрання рішенням законної сили -01.12.2020р., а також свій час на звернення до різноманітних органів, для відновлення свого права. До того ж, пред`являючи даний позов до [PERSON] , останній продовжує відчувати незручності з метою витрачання свого часу на відвідування судових засідань, В той час, коли згідно рішення Кагарлицького районного суду Київської області у справі № 368/1399/16-ц від 16.02.2017 року є опікуном недієздатного [PERSON] , [INFO] , за яким потрібна постійна стороння допомога. У частині 1 ст. 16 ЦК України зазначено - "Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу". Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України - "Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: ... відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди …". У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9 Постанови Пленуму "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначав залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Моральні та психологічні страждання спричинили погіршення емоційного та психологічного стану, оскільки тривала боротьба за свої права на вільне розпорядження своєю земельною ділянки, яка наразі продовжується, виснажує позивача, завдає душевних страждань, що викликає у нього знервованість, дискомфорт, почуття безперспективності; витрачених зусиль і часу. Тому позивач, у зв`язку із незаконними діями відповідача, змушений звертатись з даних позовом про відшкодування моральної шкоди. Отже, діями відповідача, позивачу була заподіяна моральна шкода, яку оцінити неможливо, але виходячи з обсягу та характеру моральних, психологічних страждань, позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 60 000,00 грн. Окрім того, за наслідком проведеної експертизи, експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було складено висновок експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 368/737/21. Як вбачається із висновку експерта №368/737/21 у 4 абз. на 20 стор. у висновку проведеної експертизи, частина фактичних меж користування земельної ділянки з кадастровим номером 3222281201:01:077:0001, що були зафіксовані геодезичним обладнанням під час проведення обстеження, не відповідають межам, згідно даних Державного земельного кадастру, а саме: - фактичні межі з північно-західної сторони земельної ділянки від точки 1 до точки 2 зміщені на відстані від 1,70 м до 1,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; частина межі з північно-східної сторони від точки 3 до точки 4 зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується; межі південно-східної сторони від точки 4 до точки 5 зміщені на відстані від 0,46 м до 2,46 м у зовнішній бік земельної ділянки, тобто площа користування збільшується, відповідні проміри у Додатку № 1 до висновку зображено цифрами та стрілками синього кольору; межі південно-західної сторони від точки 5 до точки 1 зміщені на відстані від 0,53 м до 1,35 м у внутрішній бік земельної ділянки, тобто площа користування зменшується, відповідні проміри у Додатку № 1 до висновку зображено цифрами та стрілками чорного кольору Б Додатку № 1 до висновку юридичні межі даної земельної ділянки зображено пунктирною лінією чорного кольору, фактичні межі - лінією синього кольору. Тобто як вбачається із висновку експерта № 368/737/21, фактичні межі, що зображені лінією синього кольору від точки 3 до точки 4, зміщені на відстані від 0,72 м до 0,97 м, у зовнішній бік земельних ділянок [PERSON] з кадастровими номерами 3222281201:01:377:0001 та 3222281201:01:377:0002 та: -виходять за юридичні межі земельної ділянки 3222281201:01:077:0001, належної [PERSON] , що зображені пунктирною лінією чорного кольору; -виходять за юридичні межі земельної ділянки 3222281201:01:377:0001, належної [PERSON] , що зображені пунктирною лінією червоного кольору; -виходять за фактичні межі земельних ділянок 3222281201:01:077:0001 та 3222281201:01:377:0002, належних [PERSON] , що зображені лінією зеленого кольору. Слід зазначити, що юридичне обстеження земельної ділянки к/н 3222281201:01:377:0002, не проводився, за відсутності клопотання позивача, а лише проводилося фактичне користування, що відображене у Додатку № 1, висновку експерта № 368/737/21 - лінією зеленого кольору. Разом із цим, в матеріалах справи наявний висновок земельно-технічної експертизи № 1 -17 (далі - Висновок експерта №1-17), що було проведено у справі № 368/450/16-ц , згідно резолютивної частини якого: 1-3 Фактичні межі земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер: 3222281201:01:377:0002, площею - 0,1695 га (1695 кв.м), що належить гр. [PERSON] , відповідають межам, визначеним державним актом про право приватної власності на землю від 11.01.2006 р. серії ІІІ-КВ N067434 повністю. Відповідно до статті 1 першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Право власності є непорушним. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких перешкод його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язанні з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Стаття 103 цього Кодексу визначено, що власники та землекористувачі "земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій впрошування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно п. г, е, ч.1, ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані: не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Представник відповідача за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Дзюбенко О.В. збільшенні позовні вимоги [PERSON] не визнає та заперечує проти їх задоволення, оскільки [PERSON] ніколи не вчинялись протиправні дії відносно [PERSON] , а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з [PERSON] не підлягають до задоволення. Саме стороною позивача за зустрічним позовом [PERSON] спотворюються дійсні обставини справи, вчиняються дії, які недопустимі з людської точки зору. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник адвокат Матюшенков Д.В. збільшені позовні вимоги [PERSON] не визнають та заперечують проти їх задоволення та просять у їх задоволенні відмовити, оскільки зі змісту позову вбачається незгода позивача із рішення Кагарлицького районного суду Київської області було залишено без змін Постановою Київського апеляційного суду 01.12.2020 р. та в свою чергу межі земельних ділянок сторін на місцевості встановлені шляхом визначення точних координат на місцевості згідно документації, наявної в органах Державного земельного кадастру, за участю землевпорядних організацій та органу місцевого самоврядування». Представник третьої особи в особі Кагарлицької міської ради Обухівського району Київської області Лисова С.М. стосовно вирішення спору покладається на погляд суду. Представник третьої особи в особі Державного реєстратора Кагарлицької міської ради Нацевич Л.В. стосовно вирішення спору покладається на погляд суду. Суд, вислухавши сторони, свідків та вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частинами першою та другою статті 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України). Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства. Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності, які є одними із фундаментальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Стаття 15 ЦК України об`єктом захисту називає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до ст. 39 ЗК України використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Згідно з ч. 1 ст. 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей. У частині третій статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а)визнання прав; б)відновлення стану земельної ділянки,який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в)визнання угоди недійсною; г)визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ)відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч. 3 ст. 152 ЗК України). Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 року у справі № 303/813/14). Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,2116 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:077:0001, що підтверджується копією державного акту на право на земельну ділянку серії КВ № 054532. Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 05 жовтня 1990 року в м. Кагарлик Київської області, на підставі заповіту, посвідченого виконкомом Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 20 липня 1983 року і зареєстрованого в реєстрі за № 38, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , що проживає в [ADDRESS] - [INFO] . Спадкове майно, на яке видане дане свідоцтво, складається з житлового будинку, що знаходиться в село Бурти Кагарлицького району Київської області, що належав померлій згідно свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Буртівської сільської ради 25 липня 1988 року, та зареєстрованого в Фастівському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 235, кн.1. В подальшому, в результаті реєстрації шлюбів [PERSON] отримала прізвище [PERSON] . Скориставшись своїм Конституційним правом, [PERSON] отримала у власність земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок з земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії КВ № 054532, виданого 30 січня 2004 року, вищевказаний Державний акт видано [PERSON] , яка проживає [ADDRESS] на підставі рішення Буртівської ради від 03/10/2003 р. (-/10/24), про те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,2116 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована [ADDRESS] . Цільове призначення земельної ділянки, - будівництво та обслуговування житлового будинку. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 90. Кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:077:0001. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,4195 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення якої будівництво та обслуговування жилого будинку, кадастровий номер земельної ділянки 3222281201:01:377:0002, що підтверджується копією державного акту на право на земельну ділянку серії ІІІ-КВ № 067434. 05.08.1997 року був укладений договір дарування, згідно з яким [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняв у дар жилий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] . Вищевказаний житловий будинок належить дарителю на підставі свідоцтва про право власності, видане виконкомом Буртівської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 25 червня 1988 року, та зареєстрованого в Кагарлицькому бюро технічної інвентаризації 10 червня 1997 року. В подальшому, скориставшись своїм Конституційним правом, [PERSON] отримав у власність земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний житловий будинок з земельною ділянкою, призначеною для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку. Даний факт підтверджується Державним Актом про право приватної власності на землю серії ІІІ - КВ № 067434, який видано 11 січня 2006 року Буртівською сільською радою Кагарлицького району Київської області, та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 181. Згідно вищевказаного Державного Акту [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] , на підставі рішення виконкому Буртівської сільської ради від 26.09.2000 року № 35, йому передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,6520 га в межах згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] . Землю передано для ведення особистого підсобного господарства, - 0,5095 га, та будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд, - 0,2500 га. Проте, в державному акті було допущено помилки, зокрема, в зазначенні точної адреси вищевказаних земельних ділянок, зазначено, що вони розташовані по [ADDRESS] , хоча вони розташовані по [ADDRESS] . На усунення вищевказаної помилки, рішенням сесії Буртівської сільської ради Київської області № 254 - 30 - 06 від 09.09.2014, прийнято рішення щодо внесення змін в правоустановлюючі документи в зв`язку з помилкою в адресі земельних ділянок, згідно з яким: - розглянувши заяву громадянина України [PERSON] , та

Outcome: partial