Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

02\~травня 2023 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), третя особа на стороні відповідача: Територіальний сервісний центр МВС № 1241 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області, про скасування постанови про арешт майна боржника, відповідно до якої позивач просив скасувати постанову Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.12.2007 Серія АЕ № 926543. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на то, що він 03 квітня 2023 року мав намір продати належний йому транспортний засіб Nissan Patrol 2006 року випуску, д/н [NUMBER] , проте під час подання необхідних документів до територіального центру МВС №1241 було повідомлено про наявні обтяження у вигляді заборони на відчуження. Як стало відомо, в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала на розгляді цивільна справа №2-2865/2007 за позовом ТОВ «СНП-Україна» до [PERSON] про стягнення боргу. 18 грудня 2007 року по справі було ухвалено заочне рішення суду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2007 року в зазначеній справі було забезпечено позов позивача шляхом накладання арешту на майно [PERSON] та з метою виконання ухвали №2-2865/2007 виданої 25.10.2007 року постановою державного виконавця було накладено арешт на майно боржника [PERSON] . Наразі статус виконавчого провадження значиться в реєстрі виконавчих дій як «Завершене». Відповідно до відповіді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська матеріали цивільної справи №2-2865/2007 знищен , через закінчення строків зберігання та надати копію ухвали суду від 25 жовтня 2007 року, якою забезпечено позов неможливо. З метою захисту прав та законних інтересів [PERSON] змушений звернутися до суду з даним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2023 року, головуючим суддею у розгляду вказаної позовної заяви визначено суддю Слюсар Л.П.ухвалою якої від 05 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити з наведених в позові підстав. Представник відповідача Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили, відзиву не надали, заяв та клопотань не надійшло. Представник третьої особи Територіального сервісного центру МВС № 1241 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області просив суд ухвалити рішення відповідно до чинного законодавства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] власником автомобіля NISSAN PATROL, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] є [PERSON] . Згідно з копією постанови державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби Дніпровського міського управління юстиції Демченко О.А. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 04.12.2007 року у виконавчому провадженні №926543 при примусовому виконанні ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2007 року накладено арешт на майно боржника [PERSON] . Згідно з листом Індустріального відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 11.04.2023 року за №19004, повідомлено, що з метою виконання ухвали №2-2865, виданої 25.10.2007 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про забезпечення позову, 04.12.2007 р., державним виконавцем накладено арешт на майно боржника [PERSON] , який мешкає [ADDRESS] , яка направлена для виконання до реєструючих органів. В подальшому по даній справі з 10.07.2008 року на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №8176787 щодо виконання виконавчого листа №2-2865 від 27.06.2008 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «СНР-Україна» заборгованості в розмірі 187698,73 грн. Після проведення виконавчих дій, 15.01.2010 року державним виконавцем Коваленко М.С. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» по виконавчому провадженню №8176787. При цьому борг не стягнуто, заходи забезпечення позову судом не скасовано. Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Дніпропетровській області (Філія ГСЦ МВС) Територіального сервісного центру МВС №1241 (ТСЦ МВС №1241) від 07 квітня 2023 року №31/4-1241-10аз-2023 наданої на запит адвокату Шульги О.О., станом на 06 квітня 2023 року на транспортний засіб NISSAN PATROL, 2006 року випуску, державний номер [NUMBER] накладено обтяження «Заборона на відчуження» за Постановою Індустріального ВДВС ГТУЮ від 04 грудня 2007 року (серія АЕ№926543). Відповідно до листа Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 квітня 2023 року вих. №2-2865/2007/7539/2023 повідомлено, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №2-2865/2007 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СНП-Україна» до [PERSON] про стягнення боргу. 18.12.2007 року по справі ухвалено заочне рішення, яке набрало законної сили 31.12.2007 року. У зв`язку з закінчення терміну зберігання (5 років) справу №2-2865/2007 знищено. Після знищення залишено заочне рішення від 18.12.2007 року та ухвала від 12.09.2008 року про перегляд заочного рішення. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19). Відповідно до частин першої, другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19). Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18). Відповідно до частини першої статті 2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи. Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо. Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено статтею 41 Конституції України, статтями 317, 319, 321, 391 ЦК України. Суд вважає, що за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, крім того встановлено, що ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 25.10.2007 року була задоволена заява про забезпечення позову та накладено арешт на майно, яке належить [PERSON] та заходи забезпечення позову застосовані ухвалою судом не скасовані. Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх порушених прав, оскільки заявлені вимоги не є ефективним способом захисту за таких обставин, позов [PERSON] задоволенню не підлягає. Суд роз`яснює, що позивач, як сторона по справі, має можливість звернутися до суду з заявою про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-2865/2007. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~оскільки позивачу\~відмовлено в\~позові,\~то судові\~витрати не\~відшкодовуються.

Outcome: dismissed