Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ), у якому просили стягнути: заборгованість за надані послуги в загальному розмірі 39533,20 грн. та судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності. Відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку постачає позивач. Разом з тим, відповідач своєчасно не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого у останньої утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2021 року становить 39533,20 грн. Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, через що позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.09.2021 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д.О. 01 жовтня 2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що квартира за адресою: [ADDRESS] під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже [PERSON] є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. Відповідач від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася). Проте, відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.07.2021 складає 29221,23 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 27008,37 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 2212,86 грн.). Крім того, позивач, на підставі Договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) (далі Договір цесії) від 11.10.2018, укладеного між ПАТ «Київенерго» (далі - Кредитор) та Комунальним підприємством (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - Новий Кредитор), прийняв право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та/або з централізованого постачання гарячої води у розмірі 10311,97 грн. Згідно п. 3.4.2 Договору цесії Новий кредитор має право на отримання замість Кредитора від споживачів, визначених у Додатку № 1 та/або Додатку № 2 до Договору цесії сплати заборгованостей. Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511). Всього підлягає стягненню: сума заборгованості за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 29221,23 грн., сума заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 10311,97 грн., що разом складає 39533,20 грн. Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» (далі - Позивач) видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 28 березня 2018 року у газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085) розміщено оголошення про те, що КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з центрального опалення та центральної подачі гарячої води та розміщено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами. Разом з тим, суд зауважує, що з 01 травня 2021 року відповідно до Закону України від 03 грудня 2020 року № 1060 ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово комунальних послуг» набули чинності зміни до Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово комунальні послуги». Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги що є публічним договором приєднання. Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»). Частиною 2 ст. 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною 2 ст. 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» посилається, що відповідач отримує послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору, проте в матеріалах справи відсутній Договір про надання послуг з послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який би був підписаний відповідачем [PERSON] . Саме по собі розміщення Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» повідомлення у газеті «Хрещатик» № 111(4511) КП «Київтеплоенерго» про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та змісту договору не свідчить про наявність договору між КП «Київтеплоенерго» та [PERSON] . Матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим повідомленням у газеті «Хрещатик» була ознайомлена відповідач, та відповідно погодилась з його умовами/або мала можливість запропонувати свій проект Договору. Крім того, як вбачається з ч. 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. При цьому, позивачем не надано жодного доказу щодо звернення відповідача до позивача з прийняттям даної пропозиції/з наміром укласти даний договір. Крім того, роздруківка із розділу «Реклама» у газеті належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (позивача) та підлягає особливому правовому захисту споживача як слабшої сторони. Також, відповідно до висновку, зробленим Верховним Судом України в постанові від 03.10.2018 року у справі № 529/613/17-ц, згідно частини першої ст.714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Тлумачення як положень частини першої статті 714, так і інших норм глави 54 ЦК дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в ЗУ «Про теплопостачання» (в редакції, чинній на час виникнення боргу). У тексті даного Закону (в редакції, чинній на час виникнення боргу) неодноразово вживається словосполучення «договір купівлі-продажу» (зокрема: стаття 1, частина четверта статті 19, частина перша статті 25, пункти 6, 7, 8 частини першої статті 31). Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Тлумачення частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов`язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Враховуючи вище викладене, відсутні підстави вважати, що є домовленість/волевиявлення відповідача щодо даного Договору, що відповідач зверталась до позивача та прийняла дану пропозицію (сплатила відповідну суму грошей) та відповідно, що між сторонами наявні договірні відносини. На виконання вимог ч.4 ст.165 Цивільного процесуального кодексу України, суддею в порядку досудової підготовки справи здійснено запит до Електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА», відповідно до наданої інформації, з якої вбачається, що за введеним запитом особи на ім`я [PERSON] , [INFO] не знайдено. Також для правильного вирішення питання цивільно-правової відповідальності споживача послуг Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» необхідно встановити чи є відповідач власником або співвласником квартири, або за згодою власника вона є іншою особою, яка користується квартирою та отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з яким або від імені якого укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. В матеріалах справи присутня Інформаційна довідка №268689285 від 03.08.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається, що право власності за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Згідно зі статями 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Тому суд приходить до висновку, що КП «Київтеплоенерго», взагалі не визначило правового статусу квартири та її власників/співвласників, що унеможливлює вирішення судом питання про стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води саме з [PERSON] . Водночас, позовні вимоги позивача охоплюють період до 01.05.2018 року та період з 01.05.2018 по 01.07.2021, проте докази про те, що [PERSON] була/є власником/співвласником вказаної квартири матеріали справи не містять. Згідно наданих позивачем Додатку 1 та Додатку 2 до Договору про відступлення прав вимоги №602-18 від 11.10.2018 - за даною адресою обліковується заборгованість у розмірі 10070,11 грн. за послуги централізованого опалення та у розмірі 241,86 грн. за послуги гарячого водопостачання за № особового рахунку [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] . Матеріали справи містять доказ лише про те, що [PERSON] з 22.08.2016 набула відповідно до Договору дарування від 22.08.2016 року право власності на зазначену квартиру. Відтак, розмежування майнової відповідальності за позовною вимогою відповідно до періоду власності осіб на квартиру та кількості таких власників, їх частки у праві власності, позивачем не проведено й не обґрунтовано, що є також підставою для відмови у задоволенні позову. Суд вважає, що покладення на особу власника майна майнової відповідальності за період, коли така особа не була її власником, без урахування її частки у праві власності, є незаконним. Також встановлено, що при подачі позову до суду у вересні 2021 року позивач був обізнаний про особу власника квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується наданою позивачем й отриманою ним інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.08.2021 року, де міститься інформація, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] з 22.08.2016 року є [PERSON] , проте позивачем подано позов до [PERSON] , без врахування частки майнової відповідальності таких осіб. Тому, суд вважає, що позивачем Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не доведені суми заборгованості за увесь період, що зазначений в довідках про розмір заборгованості. До того ж, сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості. За весь час розгляду справи позивачем не надано уточнений розрахунок заборгованості. При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи. Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, відповідно до ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed