Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Бондаренко Д.В. звернулася до\~Слов`янського міськрайонного\~суду Донецької\~області через\~систему \~«Електронний суд»\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 07.09.2013 вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 651.\~ Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Станом на час розгляду справи шлюбні стосунки між позивачкою та відповідачем фактично припинилися, оскільки кожний із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливі. За наведених обставин їх шлюб носить лише формальний характер, примирення з відповідачем неможливе, сім`я фактично розпалась, в зв`язку з чим виникла необхідність в розірванні шлюбу. За попередньою домовленістю із відповідачем, їх спільна дитина після розірвання шлюбу залишається проживати разом із позивачкою. Спору про поділ спільного сумісного майна між ними не має. Просить суд,\~шлюб,\~зареєстрований07.09.2013 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 651 між ними, розірвати, та стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1073,60 грн. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Бондаренко Д.В., що діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 25.05.2023 та ордера про надання правничої (правової) допомоги серія АН № 1175580 від 30.05.2023 в судовому засіданні участі не приймали, про дату, час та спосіб проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представником позивача через систему «Електронний суд» направлено заяви про розгляд справи за його відсутності та позивачки, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, шляхом направлення йому на номер мобільного телефону зазначений у позовній заяві, судової повістки в електронній формі за допомогою смс-повідомлення, в судовому засіданні участі не приймав, на адресу суду надіслав заяву в якій просив справу розглянути за його відсутністю. Крім того, відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що позовні вимоги визнає та згоден на розірвання шлюбу з позивачкою. Також зазначив, що фактичне спільне подружнє життя припинилося несподівано та раптово приблизно з жовтня 2022 року. Через початок активних бойових дій в Україні вони з позивачкою домовилися, що вона разом з їх сином виїдуть у безпечне місце, а відповідач після узгодження побутових та життєвих питань приїде до них, однак у жовтні 2022 року при спілкуванні позивачка особисто повідомила, що разом вже бути не хоче, в неї немає почуттів до відповідача, а тому вважає, що подальше спільне життя збереження шлюбу неможливі. У зв`язку з тим, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи, просив суд повернути позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 536,80 грн. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 07.09.2013 уклали шлюб, який було зареєстровано у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краматорського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 651.\~ Від цього шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дитини та поділ спільного сумісного майна між ними не має. В\~Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень\~Конституції України, норм\~Сімейного кодексу України,\~Цивільного процесуального кодексу України,\~Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1\~ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я\~є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі\~ст. 24 Сімейного кодексу України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно\~ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2\~ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із цим, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд доходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при зверненні до суду із даним позовом, що становить 536,80 грн. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат в сумі 536,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved