Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

06 березня 2023 року позивач АТ «ТАСКОМБАНК» звернулось в суд з позовною заявою до відповідача [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №6945177382 від 22 січня 2021 року в розмірі 140697,07 гривень та судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 22 січня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6945177382. Відповідно до умов Паспорту кредиту та кредитного договору позичальнику надано грошові кошти на наступних умовах сума кредиту 94593,00 гривні, строк користування 36 місяців, річні проценти 0,01% від суми боргу за договором, щомісячні проценти 3,45% від суми кредиту. Кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. 20 вересня 2021 року на підставі договору факторингу №200921 право вимоги за кредитним договором №6945177382 відступлені АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на 22 лютого 2023 року виникла заборгованість перед AT «ТАСКОМБАНК», яка становить 140697,07 гривень, з яких: 81942,45 гривні заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 12,34 гривень заборгованість по простроченим процентам (в т. ч. простроченим); 58742,28 гривні заборгованість по щомісячним процентам (в т. ч. простроченим). Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №6945177382 від 22 січня 2021 року в розмірі 140697,07 гривень, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 22 березня 2023 року відкрито провадження в справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 19 квітня 2023 року відповідачем подано відзив на позовну заяву в якому останній зазначив, що надані позивачем Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» не містять підпису позичальника (хоча необхідність вказаного підпису міститься в самих Умовах), що свідчить про те, що Позичальника не було ознайомлено з всіма умовами Кредитного договору. Таким чином, позивачем, в порушення вимог ст. 81 ЦПК України, не надано суду належних та допустимих доказів визначення сторонами розміру кредиту, отримання відповідачем суми кредиту, а також ознайомлення відповідача, як споживача послуг, з усіма умовами кредитування, що в свою чергу виключає стягнення заборгованості за непідтвердженими кредитними правовідносинами. Також вказує, що проценти позивачем нараховувались після закінчення терміну кредитування. Крім того, зазначає, що розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку було складено не первісним кредитором ТОВ «ФК «ЦФР», а правонаступником АТ «ТАСКОМБАНК». Також зазначає, що будь-яких доказів того, що суми позики або фінансового кредиту були зараховані на його поточний рахунок суду надано не було. Крім того, позивач завідомо направив Повідомлення-вимогу на невірну адресу Відповідача, чим порушив здійснення заходів досудового врегулювання спору, що призвело до передчасного звернення Позивача до суду. З огляду на це позивач просив врахувати поданий ним відзив на позовну заяву та відмовити повністю у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача Діренко М. не з`явилася, в матеріалах позову міститься заява, в якій вона просить розгляд справи проводити без її участі. Не заперечуючи проти заочного розгляду справи, просить позовні вимоги задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи шляхом надіслання повідомлення за фактичним місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Причину неявки в судове засідання останній не повідомив, будь-яких клопотань не подав. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного висновку. 22 січня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] було укладено кредитний договір №6945177382. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановленим договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з п. 1.3 договору Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в Паспорті кредиту №5177382, який є невід`ємною частиною договору. Підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю сплатити за рахунок отриманого кредиту суми грошових коштів за реквізитами, наведеними у п. 1.4 кредитного договору. Пунктом 2.2 кредитного договору передбачено, що договір, паспорт кредиту №5177382 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. Відповідно до умов Паспорту кредиту та кредитного договору №6945177382 позичальнику надано грошові кошти на наступних підставах: сума кредиту 94593,00 гривні, строк користування 36 місяців, щомісячні проценти 3,45% від суми кредиту. Позичальник повідомлений Кредитодавцем з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою інформацією (розділ 8 Паспорту кредиту). Кредит відповідачем було отримано шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в кредитному договорі (п. 4), що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжним дорученням №1245778922 від 22 січня 2021 року, платіжним дорученням №1245778920 від 22 січня 2021 року, платіжним дорученням №1245778921 від 22 січня 2021 року, Витягом з реєстру проданих електроних ключів доступу до мобільного додатку «Support.UA» за 22 січня 2021 року, Витягом з реєстру проданих електронних ключів доступу до мобільного додатку «RADAR» за 22 січня 2021 року, Витягом з реєстру пакету послуг ОКМ ТОВ «МАЙСЕЙФЕТІ» за 22 січня 2021 року, Витягом з реєстру оплачених страхівок ПАТ СК «ТАС» за 22 січня 2021 року, Витягом з реєстру оплачених страхівок ЗАТ СК «ТАС» за 22 січня 2021 року (а. с. 40-47). Відтак, суд вважає безпідставними доводи відповідача з приводу відсутності належних доказів видачі відповідачу кредиту за договором, оскільки такі доводи підтверджені документально. Отже, кредитодавець, свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. Доказів неотримання грошових коштів відповідачем не надано. 20 вересня 2021 року на підставі договору факторингу №200921 права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «ТАСКОМБАНК». Відповідно до умов договору та витягу з Реєстру прав вимоги до договору факторингу №200921 від 20 вересня 2021 року, позивач є новим кредитором боржника [PERSON] за кредитним договором №6945177382 від 20 вересня 2021 року з усіма наступними додатками та змінами. Факт передачі права вимоги та існування відповідного розміру зобов`язання підтверджується Реєстром прав вимоги до договору факторингу. Відтак, позивач є новим кредитором [PERSON] за кредитним договором №6945177382 від 22 січня 2021 року. Відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань щодо сплати частин кредиту, внаслідок чого станом 24 лютого 2023 року виникла заборгованість перед AT «ТАСКОМБАНК», яка становить 140697,07 гривень, з яких: 81942,45 гривні заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена); 12,34 гривень заборгованість по прострочених процентах (в т. ч. прострочених); 58742,28 гривні заборгованість по щомісячних процентах (в т. ч. прострочених), що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №6945177382 від 20 вересня 2021 року, а також випискою по особовому рахунку [PERSON] за період з 22 січня 2021 року по 24 лютого 2023 року. Відповідно до п. 5.1 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 04 травня 2020 року Позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні проценти. У разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше за один календарний місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Таке положення розглядається як право кредитодавця вимагати дострокове повернення кредиту в рамках ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» (п. 5.8 Умов). 15 серпня 2022 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення-вимогу достроково повернути кредит та погасити заборгованість за процентами. Проте, зазначена вимога відповідачем не отримана, про що свідчить копія поштового конверту з довідкою Укрпошти про причини повернення: «неправильно зазначена адреса». Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Зміст кредитного договору не суперечить вимогам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 ЦК України). Стаття 525 ЦК України передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 та частини другої статті 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів. При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором. Доводи відповідача про те, що сторони не узгодили істотні умови договору не заслуговують на увагу. Так, з Умовами отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція 04 травня 2020 року, паспортом кредиту, які є частинами єдиного кредитного договору, [PERSON] ознайомився та погодився з ними до укладення договору, приєднався до них, про що зазначено у розділі 2 кредитного договору №6945177382, який підписаний відповідачем особисто. У кредитному договорі передбачена сума кредиту, строк дії кредитного договору, порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) тип, розмір процентної ставки. Таким чином сторонами було погоджено всі істотні умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 1077 та ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової кошти вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 1080, 1082 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Суд враховує те, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК України). У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15. Відповідно до п. 8.2 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція 04 травня 2020 року, позичальник згоден з тим, що кредитодавець може відступити будь-які свої права вимоги за кредитним договором на користь іншої особи. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд дійшов висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Оскільки у добровільному порядку відповідач [PERSON] заборгованість не погасив, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача АТ «ТАСКОМБАНК» 81942,45 гривні заборгованості по тілу кредиту (прострочена); 12,34 гривень заборгованості по прострочених процентах ( прострочених); 58742,28 гривні заборгованості по щомісячних процентах (прострочених). Щодо тверджень відповідача про невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору, що призвело до передчасного звернення з позовом до суду, суд зазначає наступне. У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів». Споживач фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит (п. 9 ч. 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»). Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Наведені приписи дають підстави зробити висновок, що законом встановлено обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №638/13683/15-ц від 26 травня 2020 року. Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. У справі встановлено, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб [PERSON] , а саме за умовами укладеного між сторонами 22 січня 2021 року кредитного договору №6945177382 фінансова компанія надала [PERSON] кредит на споживчі цілі у сумі 94593 гривні на строк 36 місяців по 15 січня 2024 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом, тобто до спірних правовідносин мають застосовуватись приписи частини четвертої ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Окрім того, право кредитодавця вимагати дострокове повернення кредиту передбачено п. 5.8 Умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція 04 травня 2020 року. 15 серпня 2022 року позивачем було направлено відповідачу повідомлення-вимогу щодо дострокової сплати заборгованості за кредитним договором, чим позивач змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Згідно даної вимоги повернення кредиту та сплата нарахованих відсотків повинні бути здійснені Позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 45 календарних днів з дня направлення банком повідомлення Позичальнику. На підтвердження цього було додано до позову копію самого повідомлення про дострокове погашення кредиту та накладну УДППЗ «Укрпошта» про направлення рекомендованого листа на ім`я відповідача з описом вкладення. Проте, зазначена вимога відповідачем не отримана, про що свідчить копія поштового конверту з довідкою Укрпошти про причини повернення: «неправильно зазначена адреса», у зв`язку з чим він об`єктивно не міг отримати вказане повідомлення про дострокове погашення кредиту та бути обізнаним про його наявність. Враховуючи наведені норми чинного законодавства, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, суд приходить до висновку, що за кредитним договором не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки позивач не дотримався установленого договором та нормами законодавства порядку дострокового повернення коштів, а саме не направив відповідачу вимогу про дострокове їх повернення. Тому є підстави стягнути лише прострочену заборгованість за кредитом і процентами. З матеріалів справи вбачається, що позивачем проведено розрахунок заборгованості станом на 24 лютого 2023 року (за період з 20 вересня 2021 року по 24 лютого 2023 року), з позовом останній звернувся 28 лютого 2023 року і просить суд стягнути з відповідача прострочену заборгованість по тілу кредиту та прострочену заборгованість за процентами. При цьому з наданого розрахунку та заявлених кредитором у справі вимог не вбачається, що кредитор намагається, зокрема, достроково стягнути залишок кредиту. Тобто, вимога про повернення кредиту в повному обсязі позивачем не заявлялись. У зв`язку з вищевикладеним, вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, зокрема, меморіального ордеру №1104328555 від 28 лютого 2023 року за подання даного позову АТ «ТАСКОМБАНК» сплатило судовий збір у розмірі 2684,00 гривні, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір. Враховуючи викладене та

Outcome: approved