Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

28.04.2023 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаною позовною заявою, на обгрунтування якої зазначила, що [INFO] померла її рідна тітка [PERSON] , якою 19.08.2010 було складено заповіт на позивачку. Згідно з умовами заповіту [PERSON] заповідалася квартира [ADDRESS] , в якій проживала покійна. Офіційним місцем реєстрації позивачки є адреса: [ADDRESS] , згідно даних паспорта. Однак, фактично, до моменту смерті [PERSON] , позивачка постійно доглядала свою тітку та проживала спільно з нею у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що оскільки адреси реєстрації спадкодавця (на дату смерті) та спадкоємця відрізняються, даний факт є перешкодою в оформленні спадщини, як це випливає з повідомлення приватного нотаріуса від 12.04.23р. № 63/01-16. Крім того, на момент звернення до нотаріуса шестимісячний термін для звернення за оформленням спадщини також минув. На підставі викладеного, просить суд встановити факт спільного постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . За свого життя [PERSON] 19.08.2010 року було складено заповіт (реєстраційний № 2- 834) на [PERSON] . Згідно умов заповіту, останній заповідалася квартира [ADDRESS] . З метою оформлення своїх спадкових прав, заявниця звернулася до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пономаренко О.О. Однак, як вбачається із письмового роз`яснення приватного нотаріуса № 63/01-16 від 12.04.2023 року, видача [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] є неможливою, оскільки протягом шестимісячного терміну заявниця із відповідною заявою не зверталась, а факт її спільного проживання зі спадкодавцем на момент смерті не підтверджується належними документами по причині їх реєстрації за різними адресами. Судом також встановлено, що [PERSON] на момент своєї смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в той час, коли зареєстрованим місцем проживання [PERSON] було за адресою: [ADDRESS] . Натомість, у своїй заяві [PERSON] зазначає, що до моменту смерті спадкодавця вони разом проживали у приватному будинку за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим просить встановити даний юридичний факт. Відповідно до ст. ст. 1217, 1233 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповіт є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частинами 1, 3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Із матеріалів справи вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка не заявила відмови від прийняття спадщини, є позивачка [PERSON] , а тому встановлення факту її спільного постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини безпосередньо породжує для неї правові наслідки у вигляді підтвердження факту прийняття спадщини. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У свої постанові від 07.11.2018 року у справі № 336/709/18-ц Верховний суд звернув увагу на те, що згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. При цьому, Верховний Суд в постанові від 10.01.2019 року у справі №484/747/17 вказав, що відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, допитані в ході розгляду даної справи свідки [PERSON] та [PERSON] беззаперечно підтвердили ту обставину, що до моменту своєї смерті [PERSON] проживала разом із [PERSON] на день її смерті, тобто на час відкриття спадщини. Свідки [PERSON] та [PERSON] попереджені судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від дачі показань за ст. ст.\~384,\~385 КК України, що підтверджується їх підписами, а тому у суду відсутні підстави ставити під сумнів дані покази. Крім того, в ході розгляду справи не здобуто жодних доказів, які б свідчили про недоведеність юридичного факту, який просить встановити позивачка. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що під час розгляду справи, знайшли підтвердження обставини, на які посилається позивачка, і вони є такими, що дозволяють встановити факт її постійного проживання разом зі своєю тіткою [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. За наведених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до Луцької міської ради про встановлення факту спільного проживання на дату смерті із спадкодавцем, в повному обсязі. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~

Outcome: approved