Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про встановлення права земельного сервітуту на належну відповідачу [PERSON] земельну ділянку. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що він є виконавцем робіт з реконструкції ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати» та реконструкції відповідної опори. Вказане зумовлює необхідність встановлення строкового земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,0121 га для влаштування будівельного майданчика та проведення будівельно-монтажних робіт, а також безстрокового земельного сервітуту на земельній ділянці площею 0,2443 га для проходу, проїзду, складування будівельних та інших матеріалів при експлуатації лінії електропередачі ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати» на земельній ділянці площею 4,9163 га з кадастровим номером 4820686500:04:000:0038, яка належить на праві власності відповідачу [PERSON] та перебуває в оренді ФГ «Володимир» Ященка Валерія Васильовича, оскільки вказана земельна ділянка знаходиться поряд із належними позивачу земельними ділянками. Оскільки позивачу не було відоме місцезнаходження відповідача, то пропозиція відповідачу про укладення договору земельного сервітуту (строкового та безстрокового) була опублікована в газеті «Голос України». Крім того, необхідно погодити з власником земельної ділянки технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки площею 0,0121 га та 0,2443 га. Однак відповідач [PERSON] не надав відповіді на пропозицію позивача, що оцінюється позивачем як відмова від підписання зазначених договорів та погодження технічної документації. Позивач не може задовольнити свої потреби в інший спосіб, тому просив про встановлення за позивачем права на встановлення відповідних строкового та безстрокового земельних сервітутів та про визнання погодженою землевласником технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частин земельних ділянок, на які поширюється право земельного сервітуту. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позов надійшов до суду 21.12.2021 року (зданий до відділення зв`язку 14.12.2021 року). 30.12.2021 року було відкрите провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та до участі у справі в якості третьої особи залучене ФГ «Володимир», яке є орендарем належної відповідачу земельної ділянки, щодо якої позивач бажає встановити право земельного сервітуту. 12.05.2023 року за клопотанням позивача до участі у справі в якості співвідповідача залучене ФГ «Володимир». 01.06.2023 року до суду надійшов відзив від відповідача ФГ «Володимир», в якому відповідач заперечив проти задоволення позову, оскільки у запропонованих позивачем умовах відповідних земельних сервітутів не включені положення ст. 29, 31 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», також вимоги про визнання технічної документації погодженою відповідач вважає суперечливими та необґрунтованими. 21.06.2023 року підготовче провадження у справі закрите та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки зареєстроване у встановленому законом порядку місце його проживання невідоме, та відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», оскільки відповідно до повідомлення Явкинського старостинського округу Баштанської міської ради від 28.12.2021 року (а.с. 70) відповідач вибув до м. Луганська у 2002 році. До суду не надходило клопотань про відкладення розгляду справи та відзиву на позов. До суду не надійшло відзиву на позов. Від відповідача ФГ «Володимир» до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Від третьої особи приватного підприємства «Гео-Прайм» до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову, відповідно до яких третя особа позов підтримала та вказала, що встановлення сервітуту на частини земельної ділянки відповідача зумовлене потребою у земельних ділянках для проходження траси для розміщення, реконструкції, експлуатації та обслуговування ПЛ-330 кВ «Криворізька ТЕС-Трихати» та для влаштування будівельного майданчика та проведення будівельно-монтажних робіт з реконструкції опори вказаної ПЛ. Третя особа просила про розгляд справи за відсутності її представника. Від третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшла заява про розгляд справи за відсутності її представника та пояснення по справі, відповідно до якого рішення прийняте у справі не може вплинути на права або обов`язки Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі матеріали (оголошення в газеті «Голос України»; проект договору про встановлення постійного земельного сервітуту; план земельної ділянки; проект договору про встановлення постійного земельного сервітуту; план земельної ділянки; копію державного акту на право постійного користування землею ІІ-МК №000168 від 17.06.2002 року; інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.01.2021 року; копію наказу про затвердження переліків назв підстанцій та повітряних ліній електропередачі НЕК «Укренерго» від 05.06.2020 року №203; копію технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки; копію довідки Явкинського старостинського округу від 09.06.2021 року; кадастровий план земельної ділянки), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач є виконавцем робіт з реконструкції ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС Трихати». Маршрут траси повітряної лінії електропередачі ПЛ 330 кВ «Криворізька ТЕС-Трихати» проходить по земельним ділянкам, наданим позивачу в постійне користування та перетинає земельну ділянку з кадастровим номером 4820686500:04:000:0038, площею 4,9163 га, розташовану на території Явкинської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, власником якої є відповідач [PERSON] . У зв`язку з цим виконати будівельні роботи на опорних конструкціях та в подальшому експлуатувати вказану ділянку повітряної лінії електропередачі без використання частини земельної ділянки, що належить відповідачеві, неможливо. Також вказана земельна ділянка з 30.01.2018 року перебуває в оренді ФГ «Володимир» [PERSON] , строк оренди 10 років. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальні правила встановлення сервітуту визначені ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. За ч.1 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 404 ЦК України особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Згідно з ч.1-2 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. За ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, серед іншого, для експлуатації ліній електропередачі та інших земельних сервітутів. Разом з тим, вказаний спір стосується передачі в користування частини належної відповідачу земельної ділянки для експлуатації повітряної лінії електропередачі та опорної конструкції повітряної лінії електропередачі і спеціальним законом, який регулює відповідні правовідносини є Закон України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів». Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» підприємства, які будують чи експлуатують об`єкти енергетики та передачі електричної енергії, мають право використовувати земельні ділянки за договором про встановлення земельного сервітуту з власником чи користувачем земельної ділянки або за рішенням суду для розміщення об`єктів, зазначених у частинах другій та четвертій цієї статті, на праві постійних або строкових земельних сервітутів. Згідно з ч.8 ст. 16 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» у договорі про встановлення земельного сервітуту для розміщення об`єктів енергетики та передачі електричної енергії зазначаються: зміст земельного сервітуту, кадастровий номер земельної ділянки, щодо якої встановлюється земельний сервітут (за наявності), площа земельної ділянки, на яку поширюється дія земельного сервітуту, місце розташування земельної ділянки, кадастровий номер, розмір плати за встановлення сервітуту, строк дії сервітуту. Типова форма\~договору про\~встановлення земельного\~сервітуту затверджується Кабінетом Міністрів України. Зі змісту Типового договору про встановлення земельного сервітуту слідує, що як земельний сервітут на підставі договору, так і встановлений судом сервітут має визначати всі відомості, передбачені частиною 8 статті 16 Закону, а також зміст права користування чужим майном, умови встановлення та дія земельного сервітуту, терміни та умови припинення, права та обов`язки кожної сторони, в тому числі і конкретні обмеження для власника (користувача) у користуванні власністю та інше. Конкретні умови земельного сервітуту складають зміст позовних вимог, які за принципом диспозитивності визначає позивач та спрямовує їх відповідачу. Натомість такі умови не можуть встановлюватись судом за власної ініціативи. При цьому, позивач помилково у викладених у позовній заяві умовах сервітуту посилається на те, що такий сервітут встановлений договором, оскільки між сторонами жоден договір щодо цього не укладений, у зв`язку з чим і поданий даний позов. Натомість, як вказано вище, договір та судове рішення є самостійними окремими одна від одної підставами встановлення сервітуту відповідно до ст. 402 ЦК України та ст. 100 ЗК України. За такого, відсутні підстави в судовому рішенні при визначені умов сервітуту вживати термін «договір», за такого зміст умов сервітуту має бути скорегований судом щодо виключення посилання на певний договір, що на суть та зміст прав та обов`язків сторін сервітуту не впливає. Крім того, як слідує з процитованих вище положень ст. 404 ЦК України та ст. 100 ЗК України вимога про встановлення земельного сервітуту має адресуватись не тільки власнику, а і землекористувачу чи володільцю земельної ділянки в залежності від специфіки фактичних спірних правовідносин. При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За такого, орендар за договором оренди землі набуває прав на володіння та користування відповідною земельною ділянкою, тобто є володільцем земельної ділянки та землекористувачем. Тому встановлення сервітуту на земельній ділянці сільськогосподарського призначення, яка перебуває в оренді та суборенді, в першу чергу та головним чином впливає на права та інтереси саме орендаря та суборендаря, які володіють та користуються такою земельною ділянкою, а не титульного власника такої земельної ділянки, який у зв`язку з передачею землі в оренду фактично такою земельною ділянкою не користується. Внаслідок цього відповідні обмеження запроваджені сервітутом в більшій мірі вплинуть саме на права та інтереси орендаря, який безпосередньо використовує земельну ділянку, а не власника, інтерес якого полягає в отриманні плати за користування належною йому земельною ділянкою. Вказане стало підставою для залучення до участі у справі в якості співвідповідача орендаря земельної ділянки ФГ «Володимир». При цьому заперечення співвідповідача ФГ «Володимир» щодо того, що у запропонованих позивачем умовах відповідних земельних сервітутів не включені положення ст. 29, 31 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів», на думку суду, не можуть бути достатньою підставою для відмови у встановленні сервітутів, у зв`язку з наступним. Зі змісту ст. 11 ЦК України слідує, що цивільні права та обов`язки можуть виникати як з договору, так і з рішення суду, так і з актів цивільного законодавства. За такого, оскільки в даному випадку відповідно до ст. 402 ЦК України та ст. 100 ЗК України право земельного сервітуту може бути встановлене рішенням суду і таким рішенням визначаються основні умови такого сервітуту, натомість, як вказано вище, відповідно до принципу змагальності суд не в праві визначати такі умови за власної ініціативи та на власний розсуд, то інші умови відповідного сервітуту, в тому числі певні права та обов`язки сторін, які не охоплені судовим рішенням, можуть напряму визначатись законом. Отже не включення позивачем до умов сервітуту прав та обов`язків, визначених ст. 29, 31 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів» не спростовує можливість набуття таких прав та обов`язків безпосередньо на підставі відповідного закону. За такого вимоги позову про встановлення права відповідних строкового та безстрокового земельних сервітутів підлягають задоволенню із застосуванням судом вказаних вище коректив щодо виключення з умов сервітутів посилання на певний договір, який між сторонами не укладався. Натомість не підлягають задоволенню похідні від основної вимоги - вимоги позивача про визнання погодженою землевласником технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частин земельних ділянок, на які поширюється право земельного сервітуту, з тих підстав, що позивачем не доведена наявність підстав для такого визнання судом замість власника, натомість суд, вирішуючи цивільну справу, не може діяти від імені сторони та погоджувати від її імені в спірних матеріальних правовідносинах певні документи. Крім того така вимога не відповідає способам захисту земельних прав. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню в частині основних вимог позову, то на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частинах на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову в сумі 1135 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: partial