Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 20 лютого 2020 року (за поштовим штемпелем) позивач звернулася до суду із зазначеним вище позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила суд встановити факт прийняття спадщини, яка відкрилась до [INFO] [PERSON] в результаті постійного проживання однією сім`єю з [PERSON] на момент її смерті та ведення з нею спільного господарства; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке належало [PERSON] і посвідчене сертифікатом направо на земельну частку (пай), площею 3,9600 га, яка розташована в межах Згурівської селищної ради Київської області; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на частину домоволодіння по [ADDRESS] , а саме, одну житлову кімнату, 1/3 частину веранди, вхідний ганок (крильце), літню кухню (врем?янку), ліву половину сараю, половину погреба та на частину присадибної земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомості; визнати недійсним заповіт [PERSON] складений на [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. від 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1087; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] ; визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку серія та номер 861 від 31.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Ківало І.В., укладений між [PERSON] та [PERSON] , щодо домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] ; витребувати на користь [PERSON] із незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] зазначене домоволодіння з присадибною ділянкою, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Вона є спадкоємцем, оскільки доглядала за останньою, на час відкриття спадщини позивачка постійно проживала разом з матір`ю. До складу спадщини входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай), як члену КАП «Нива» на підставі рішення Згурівської райдержадміністрації від 04 червня 1996 року № 407/1, площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради. Також до складу спадщини входить частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка була виділена [PERSON] при розлученні з батьком позивача [PERSON] , відповідно до акту від 26.06.1998 року розділу майна мешканців с, Леніна Згурівського району [PERSON] та [PERSON] , складеного депутатом Згурівської селищної ради Бондар О.С. та посвідченого печаткою Згурівської селищної ради, а саме: одна житлова кімната, 1/3 частина веранди, вхідний ганок (крильце), літня кухня (времянка), ліва половина сараю, половина погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, відповідно. Виділення частин житлового будинку в натурі не відбулось. Фактично у половині домоволодіння, виділеній [PERSON] , проживала позивачка, разом з хворою матір`ю, вела з нею спільне господарство та доглядала її до моменту смерті. [PERSON] проживав у іншій частині будинку разом з іншою дружиною. Позивачка фактично вступила у спадщину, яка відкрилась після смерті матері, проте заяву нотаріусу не подавала. Позивач не оформала спадщину за домовленістю з батьком, оскільки останній обіцяв залишити їй у спадок іншу частину майна, отже, оформлення спадщини мало б місце одразу після обох батьків. [INFO] помер [PERSON] після смерті якого відповідачу [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом на все майно померлого. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 27 серпня 1018 року. зареєстрований в реєстрі за № 1087. Відповідач [PERSON] спадщину прийняла. Відповідач незаконно оформила спадщину не лише на майно покійного [PERSON] , а й на частину успадкованого позивачкою майна, яке належало померлій [PERSON] , а саме одну житлову кімнату, 1/3 частину веранди, вхідний ганок (крильце), літню кухню (времянка), ліву половину сараю, половину погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості. [PERSON] отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які мають бути визнані судом недійсними. З кінця липня, початку серпня 2018 року [PERSON] втратив почуття реальності та перебував у неадекватному стані, і не усвідомлював своїх вчинків. Відтак, заповіт вчинений особою, яка не усвідомлювала своїх дій і волевиявлення не відповідало волі. Відповідач [PERSON] подала відзив, в якому невизнання позову обґрунтовувала тим, що вона уклала шлюб з [PERSON] 04 липня 2004 року. До укладення шлюбу [PERSON] проживала в [ADDRESS] , де вела підсобне господарство, а саме 2 корови, 2 коней, 4 свині. Після укладення шлюбу, [PERSON] продала домашніх тварин та утримані кошти витратила на благоустрій житлового будинку в [ADDRESS] , куди переїхала проживати після укладення шлюбу. Спільно з [PERSON] вони поставили новий бетонний паркан вздовж усього подвір`я, провели заміну каналізації в будинку, пробили водяну скважину і встановили для її роботи насосну станцію. Також у 2005 році відповідач продала належний їй будинок в [ADDRESS] , та отримані кошти витратила для придбання бойлера для нагріву води, добудови надвірної споруди для дров"яного котла. Та для купівлі витратних матеріалів для самого котла, а також проведення косметичного ремонту в середині самого будинку. На той час відповідач також отримувала щомісячну пенсію та щорічну оренду плату за два земельні паї, що також використовувались для облагородження, постійної підтримки і проведення поточних ремонтів у будинку та надвірних спорудах. [PERSON] вводить суд в оману зазначаючи, що доглядала хвору матір та постійно проживала разом з нею. Про наявність акту про розподіл будинку відповідачу нічого не відомо. До укладення шлюбу між відповідачем та [PERSON] у спірному будинку ніхто не був прописаний, про що свідчить будинкова книга. Відповідач пропонувала [PERSON] сплатити їй 4 тис. доларів, витрачених на облаштування будинку та подвір`я, після чого мала намір відмовитись від спадщини. Також пропонувала [PERSON] продати будинок та поділити кошти, проте позивач відмовилась. Після встановлення діагнозу [PERSON] позивач лише кілька разів його відвідала. Позивач не приймала жодної участі у лікуванні, догляді [PERSON] , а також проведенні поховання і поминок. [PERSON] перебував при свідомості та повністю усвідомлював свої дії, складаючи заповіт на [PERSON] . Кошти, які відповідач отримала від продажу спадкового будинку вона витратила на поховання та встановлення пам"ятника та облаштування могили померлого. Свідоцтво про смерть [PERSON] та сертифікат на право на земельну частку (пай) відповідач віддала позивачу. Відповідач успадкувала житловий будинок та його продаж був здійснений на законних підставах. Спільне проживання позивача та [PERSON] спростовується відомостями про реєстрацію місця проживання позивача у м. Києві. Причини смерті [PERSON] є природними та підтверджені відповідними медичними документами. У відповіді на відзив позивач [PERSON] зазначає, що благоустрій території і ремонт в половині будинку, що належала [PERSON] проводився за кошти останнього. Ремонт, в половині будинку, що належав [PERSON] , проводився позивачем за її кошти. Позивач не погодилась на пропозицію відповідача щодо продажу спадкового будинку та поділу коштів навпіл, оскільки частка відповідача у спадковому майні після смерті батька складає не частину, а . Відповідачі [PERSON] [PERSON] правом на подачу відзиву в порядку ст. 178 ЦПК України не скористались. У поясненні третя особа Головне управління Держгеокадастру у Київській області. зазначає, що за інформацією Відділу у Згурівському районі Головного управління Держгеокадастру у Київській області у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КАП «Нива» за № 213 від 25.10.1996 року зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024032, виданого на ім`я [PERSON] . У вказаній книзі у відповідній графі проставлено підпис про його отримання. У місцевому фонді документації із землеустрою відсутня будь-яка інформація із землеустрою щодо оформлення права власності [PERSON] на земельну частку (пай). Разом з цим у місцевому фонді зберігається технічний звіт про передачу у приватну власність [PERSON] земельних ділянок на території Згурівського району Київської області. Також наявний примірник державного акту на право власності на землю серія І-КВ № 099852, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 136 від 28 січня 1998 року, яким [PERSON] посвідчено право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку - 0,250 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,306 га, за адресою: [ADDRESS] . Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області від 18 червня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, учасникам встановлено строки для подачі заяв по суті. За клопотанням позивача витребувано докази. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 16 липня 2020 року заяву [PERSON] про відвід судді залишено без задоволення. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 вересня 2020 року прийнято збільшення позовних вимог позивачкою [PERSON] , залучено до участі у справі у якості співвідповідача [PERSON] , учасникам встановлено строки для подачі заяв по суті з урахуванням збільшення позовних вимог. За клопотання позивача витребувано докази. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 квітня 2021 року Згурівську селищну раду залучено до участі у справі у якості співвідповідача, при цьому виключивши її з числа третіх осіб. Учасникам встановлено строки для подачі заяв по суті з урахуванням залучення співвідповідача. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 25 травня 2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 02 липня 2021 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступників померлої [PERSON] . Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 17 листопада 2021 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 03 грудня 2021 року до участі у справі залучено правонаступників відповідача [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] у процесуальному статусі відповідачів. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 січня 2022 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків та витребування доказів. Закрито підготовче судове провадження та справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року у справі призначено посмертну комісійну судово-медичну та судово-психіатричну експертизу. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 08 лютого 2023 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 21 лютого 2023 року за клопотанням представника позивача долучено докази. Матеріали справи направлено для продовження проведення посмертної комісійної судово-медичної та судово-психіатричної експертизи. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено. Ухвалою Згурівського районного суду Київської області від 26 квітня 2023 року поновлено провадження у справі. Експертиза повернута без виконання. В ході судового розгляду справи позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, з урахуванням їх остаточного уточнення. Представник позивача просив суд при ухваленні рішення вирішити питання про повернення надмірно сплаченого позивачем судового збору. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. В подальшому направила до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність. При ухваленні рішення просила врахувати обставини, викладені у відзиві та надані нею докази. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] на розгляд справи не з"явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, відзив не подали. Представник Згурівської селищної ради Мокронос В.І. на розгляд справи не з`явився. Направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд у його відсутність, позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Київській області на розгляд справи не з`явився, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд у відсутність представника третьої особи. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. З показів допитаних в ході судового розгляду свідків встановлено наступне. Свідок [PERSON] показала, що є дочкою [PERSON] та [PERSON] . Перед смертю її мати [PERSON] сильно хворіла, а тому [PERSON] постійно проживала з нею та її доглядала. На цей час її батьки вже були розлучені. Житловий будинок був поділений між батьками по . Після смерті матері позивачка спадщину прийняла шляхом проживання у спадковому будинку, користування речами померлої. До складу спадщини, яка відкрилась після смерті матері входить частина житлового будинку та земельна частка (пай). Після смерті матері [PERSON] спадщину не оформлювала, оскільки мала усну домовленість з батьком щодо того, що вона буде єдиним спадкоємцем після нього, та одночасно вирішити питання спадкування і після матері, і після батька. [PERSON] налаштовувала батька проти [PERSON] . Скориставшись хворобливим станом батька, який хворів на рак, а також його несвідомим станом через ускладнення від хвороби, [PERSON] переконала його скласти на неї заповіт. [PERSON] не міг усвідомлювати своїх дій складаючи заповіт. Свідок [PERSON] показав, що є депутатом Згурівської селищної ради. У 2019 році він у складі комісії проводив обстеження щодо фактичного проживання в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] на час смерті її матері [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що проживає в с. Щасливе та була сусідкою сім`ї [PERSON] . Свідок була залучена під час проведення депутатського обстеження [PERSON] . Свідок підтвердила, що [PERSON] дійсно після смерті матері [PERSON] користувалась житловим будинком та присадибною ділянкою, а також користувалась іншим майном померлої [PERSON] . Також свідок показала, що після одруження [PERSON] з [PERSON] позивач рідко приїздила до батька, навіть після того, як [PERSON] сильно захворів. Свідок [PERSON] надала суду покази, аналогічні показам свідка [PERSON] . Також показала, що за проханням [PERSON] передала [PERSON] свідоцтво про смерть [PERSON] та сертифікат на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що є сином [PERSON] . Підтвердив, що [PERSON] доглядала свою хвору матір [PERSON] . Його дід [PERSON] сильно хворів. Коли вони провідували [PERSON] останній раз, то він уже був несвідомим, втратив відчуття реальності та не розумів, що відбувається. Свідок [PERSON] показав, що є сином [PERSON] . Надав суду покази, аналогічні показам свідків [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що є односельцем та добрим знайомим родини [PERSON] . У 2018 році [PERSON] сильно захворів та став лежачим. Відповідач [PERSON] доглядала [PERSON] до смерті. Позивач [PERSON] приїздила рідко, лікуванням батька не цікавилась. [PERSON] був при свідомості, друзів і сусідів упізнавав. Дякував [PERSON] , що доглядає та не покинула його у тяжкій хворобі. Свідок [PERSON] показала, що була сусідкою [PERSON] . Свідок підтвердила, що до одруження [PERSON] проживала в с. Право Жовтня та тримала велике господарство: корів, коней, свиней. Після одруження, [PERSON] продала свій будинок та частину худоби, та переїхала проживати до чоловіка [PERSON] в с. Щасливе. [PERSON] вона характеризує з позитивного боку, як трудолюбиву та добру господиню. [PERSON] доглядала за хворим чоловіком до дня його смерті. Свідок [PERSON] надала суду покази, аналогічні показам свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що була добре знайома із сім`єю [PERSON] . Свідок була присутня при складанні заповіту на користь [PERSON] за запрошенням нотаріуса. Свідок не бачила щоб [PERSON] примушували до складання заповіту, він був свідомий та добре розумів, що робить. В присутності свідка висловлював бажання все заповісти своїй дружині, а не дочці, яка покинула його. Після складання заповіту, нотаріус прочитала його вголос присутнім та [PERSON] підписав його. Іншим запрошеним свідком при посвідченні заповіту була [PERSON] . Свідок [PERSON] надала суду покази, аналогічні показам свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що був добре знайомий з [PERSON] та підтримував з ним дружні стосунки. Коли [PERSON] захворів, свідок часто його навідував. [PERSON] не міг самостійно пересуватись та був прикутим до ліжка, доглядала за ним його дружина [PERSON] , натомість дочка [PERSON] та онуки приїздили рідко, лікуванням батька не займалися. [PERSON] був при свідомості та добре усвідомлював свої дії. [PERSON] просив свідка привезти нотаріуса, щоб скласти заповіт на [PERSON] , оскільки був вдячним їй за догляд та що вона не покинула його у хворобі. Свідки [PERSON] , [PERSON] надали покази, аналогічні показам свідка [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що як депутат був запрошений при вирішенні питання розподілу житла та речей між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] у 1998 році. Житловий будинок та речі домашнього вжитку були поділені за домовленість сторін, про що був складений акт розподілу майна. Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено наступне. Мати позивача [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] (т. 1 а.с. 75 - копія свідоцтва про смерть). [PERSON] належала земельна частка (пай), площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024032, як члену КАП «Нива» на підставі рішення Згурівської райдержадміністрації від 04 червня 1996 року № 407/1 (т. 1 а.с. 72-73 - копія сертифіката). Згідно з актом обстеження від 18.04.2019 року за участю депутата [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , її дочка [PERSON] , є такою, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном матері шляхом проживання, користування майном та присадибної земельної ділянки, доглядом за спадковим будинком, проведенням косметичних ремонтів у будинку в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 67 - копія довідки виконавчого комітету Згурівської селищної ради від 07.05.2019 № 1190, т. 1 а.с. 68 - копія акта обстеження). 15 липня 2019 року [PERSON] подано заяву до органів нотаріату України про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (т. 1 а.с. 69 - копія заяви). [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, зареєстрований 03.07.2004 року Жовтневою сільською радою Згурівського району Київської області, актовий запис № 2 (т. 1 а.с. 168 - копія свідоцтва про одруження). [PERSON] помер [INFO] (т. 1 а.с. 74, 170 - копія свідоцтва про смерть, т. 1 а.с. 171,172 - копія лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті). З висновку по факту смерті [PERSON] встановлено, що смерть останнього була природною, в даному випадку відсутні будь-які ознаки злочину чи правопорушення, передбаченого діючим законодавством України. [PERSON] в період з 01.07.2015 по 31.08.2018 не перебував на лікуванні в Українському державному медико-соціальному центрі ветеранів війни (т. 2 а.с. 7, 90 - повідомлення ) Інформація про проходження лікування [PERSON] в КНП «Яготинська центральна районна лікарня» Яготинської міської ради відсутня (т. 2 а.с. 76 - повідомлення). [PERSON] за період часу з 01.07.2015 по 31.08.2018 на стаціонарному лікуванні в КНП «ББЛІЛ» не перебував (т. 2 а.с. 83 - повідомлення). [PERSON] на стаціонарному лікуванні в КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» не перебував, за амбулаторною допомогою не звертався (т. 2 а.с. 85 - повідомлення). [PERSON] до КНП «Переяслав-Хмельницька ЦРЛ» за медичною допомогою не звертався, на лікуванні не перебував, довідка про смерть патологоанатомом не виписувалась (т. 2 а.с. 98 - повідомлення). [PERSON] в терміни з 01.07.2015 по 31.08.2018 на стаціонарному лікуванні в КНП «Згурівська ЦРЛ» не перебував. Медична документація на [PERSON] та [PERSON] відсутня (т. 3 а.с. 158 - повідомлення). 02.07.2018 року [PERSON] був обстежений та взятий на облік лікарем онкологом. Встановлений діагноз: анонімна пухлина (невстановленої первинної локалізації) з метастазами в L2 (другий поперековий) хребець. При обстеженні - стан важкий, виражений больовий синдром, положення в ліжку вимушене, самостійно не пересувається. Призначене симптоматичне лікування. Спеціальне лікування не показане. Медична документація на [PERSON] в КНП «Згурівська лікарня Згурівської селищної ради» відсутня (т. 4 а.с. 40 - повідомлення, т. 4 а.с. 41- 42 - ксерокопія виписки з журналу «Диспансерного обліку» № 28). За життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповіт [PERSON] . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 27 серпня 2018 року, зареєстрований в реєстрі за № 1087 (т. 1 а.с. 189 - копія заповіту). Після смерті [PERSON] його дружині [PERSON] відкрилась спадщина на все майно померлого, відповідач спадщину у встановленому законом порядку прийняла та отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] . Позивач [PERSON] ні до спадкоємців померлого за заповітом, ні до спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту у спадщині, не належить. Відповідач [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого (т. 3 а.с. 108-151 - копія спадкової справи № 9/2019 до майна померлого [PERSON] ). [PERSON] було відмовлено державним нотаріусом Згурівської районної державної нотаріальної контори Саркісян О.М. у прийняття заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки все своє майно [PERSON] заповів [PERSON] , яка спадщину прийняла. В свою чергу, позивач не належить ні до спадкоємців за заповітом, ні до спадкоємців, які мають право на обов`язкову часту у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України (т. 1 а.с. 70 - копія нотаріальної відмови). Державним нотаріусом Саркісян О.М. на ім`я [PERSON] , як спадкоємця за заповітом померлого [PERSON] , видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1112 від 03.07.2019, на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3221955101:07:003:0008, площею 0,306 га, яка розташована за адресою6 [ADDRESS] ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1111 від 03.07.2019, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3221955101:07:003:0009, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; ; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстроване в реєстрі № 1111 від 03.07.2019, на житловий будинок під літерою «А-1» з господарськими будівлями: веранда під літерою «а», прибудова під літерою «а1», ганок, літня кухня під літерою «Б», веранда під літерою «б», сарай під літерою «В», сарай під літерою «Г», вбиральня під літерою «Д», погрібник під літерою «Ж», погріб під літерою «З», сарай під літерою «Е», гараж під літерою «Є», колодязь під « № 2», огорожа під «№ 5». Ворота під хвірткою під « № 3», ворота під « № 6», за адресою: [ADDRESS] (т. 1 а.с. 142-145 - копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом). Згідно записів будинкової книги у будинку за адресою: [ADDRESS] до дня смерті був зареєстрований [PERSON] , також в будинку була зареєстрована [PERSON] з 07.10.2004 року по 31.07.2019 року, [PERSON] зареєстрованою не значиться. Свідоцтво про право власності на будинок видане Згурівським ККП 30.12.1998 року, зареєстроване в Яготинсьому бюро технічної інвентаризації 30.12.1998 року за № 96 (т. 1 а.с. 157-164 - копія будинкової книги, т. 3 а.с. 125). Реєстрація місця проживання також підтверджується довідкою виконкому Згурівської селищної ради від 16.02.2013 року № 774 (т. 1 а.с. 169 - копія довідки). Відповідно до акту від 26.06.1998 року розділу майна мешканців с. Леніна Згурівського району [PERSON] та [PERSON] , складеного депутатом Згурівської селищної ради Бондар О.С. та посвідченого печаткою Згурівської селищної ради, [PERSON] після розірвання шлюбу з [PERSON] виділено, як частка у спільному майні подружжя, наступне майно, а саме: одна житлова кімната, 1/3 частина веранди, вхідний ганок (крильце), літня кухня (времянка), ліва половина сараю, половина погреба та присадибної земельної ділянки, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, відповідно (т. 1 а.с. 71 - копія акта). 31 липня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Ківало І.В. 31 липня 2019 року та зареєстровано в реєстрі за № 861. Право власності на житловий будинок зареєстровано за [PERSON] , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідна інформація, номер запису про право власності 32624238 (т. 1 а.с. 98-103 - інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, т. 2 а.с. 79 - копія витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, т. 2 а.с. 80-82 - копія договору купівлі-продажу житлового будинку). [PERSON] померла [INFO] , про що складено актовий запис про смерть № 191 від 18 травня 2021 року (т. 2 а.с.270 - копія актового запису про смерть). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] , інший спадкоємець [PERSON] від спадщини відмовилась на користь [PERSON] (т. 3 а.с. 7-69 - копія спадкової справи № 225/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] ). Мотиви суду. Норми права, які застосовував суд. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] чинним був ЦК УРСР 1963 року, тому саме норми зазначеного Кодексу підлягають до застосування до даних спадкових правовідносин, зокрема в частині визначення порядку прийняття спадщини та визначення належності до спадкоємців. В силу ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК України передбачено, що даний Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 8 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно положення п. 1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Позивач [PERSON] належить до кола спадкоємців першої черги померлої [PERSON] . У позові позивач просить встановити факт прийняття нею спадщини після смерті матері шляхом постійного проживання та ведення з нею спільного господарства. Проте, суд не знаходить підстав для встановлення такого факту, що має юридичне значення. Положення ст. 549 ЦК України 1963 року визначали два шляхи прийняття спадщину , а саме фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Постійне проживання разом з померлим та ведення спільного господарства у розумінні ст. ст. 549 ЦК України 1963 року не має наслідок прийняття спадщини. Суд критично сприймає довідку Згурівської селищної ради щодо прийняття спадщини [PERSON] шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, оскільки із вказаної довідки вбачається, що вступ в управління або володіння спадковим майном мав місце шляхом проживання та користування житловим будинком та присадибною земельною діляною, доглядом за будином, проведення косметичних ремонтів у будинку в [ADDRESS] . Проте, ні вказаний житловий будинок, ні присадибна земельна ділянка до складу спадщини померлої [PERSON] не входять. Також, суд звертає увагу, що акт депутатського обстеження, на підставі якого була видана вказана довідка, був проведений через двадцять років після смерті [PERSON] . Крім того, допитані судом свідки факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті матері шляхом вступу в управління або володіння спадковим майном, не підтвердили. Оскільки прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] не встановлено, суд не вбачає можливості визнати за нею право на спадщину у вигляді земельної частки (паю), площею 3,9600 га, що розташована в межах Згурівської селищної ради, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 024032. Щодо включення до спадщини померлої [PERSON] частини домоволодіння по [ADDRESS] , а саме, однієї житлової кімнати, 1/3 частини веранди, вхідного ганку (крильця), літньої кухні (врем?янки), лівої половини сараю, половини погреба та частини присадибної земельної ділянки, на якій розміщені об`єкти нерухомості, суд приходить до наступного висновку. Право власності на житловий будинок було набуто [PERSON] в результаті приватизації житла згідно рішення виконкому Згурівської селищної ради від 13.09.1998 року за № 331, та видано відоцтво про право власності на будинок Згурівським ККП 30.12.1998 року, зареєстроване в Яготинсьому бюро технічної інвентаризації 30.12.1998 року за № 96. Право власності набуто [PERSON] та зареєстровано за ним у порядку, визначеному законодавством чинним на час набуття у власність,вже після смерті [PERSON] . Підстави стверджувати, що вказаний житловий будинок є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] відсутні. Оскільки власником вказаного будинку є [PERSON] , відтак зазначене майно входить до складу спадщини [PERSON] . Акт розподілу майна не приймається судом до уваги, оскільки не свідчить про розподіл житлового будинку між власниками та про виділення у власність [PERSON] частини будинку. Суд також звертає увагу на те, що вказаний акт складений до приватизації житлового будинку. Щодо земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, суд також не знаходить підстав для включення їх до спільного майна подружжя, оскільки вкзані земельні ділянки згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 099852 належали на праві приватної власності [PERSON] та були набуті ним в процесі приватизації. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1223, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. Стеттею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом. Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. У відповідності до вимог ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загально прийнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Зміст ст. 1253 ЦК України дозволяє виділити три підстави для залучення свідків при посвідченні заповіту: 1) бажання заповідача; 2) неможливість заповідача через фізичні вади самостійно прочитати заповіт (абзац третій ч. 2 ст. 1248 ЦК); 3) посвідчення заповіту здійснюється посадовими, службовими особами, перерахованими у частинах 1 - 6 ст.1252 ЦК. Таким чином, закон вимагає підписання заповіту свідками лише якщо заповіт підпадає під регулювання норм абзацу третього ч.2 ст.1248 та частин 1 - 6 ст.1252 ЦК. В усіх інших випадках залучення свідків не є обов`язковим, і здійснюється лише на вимогу заповідача. Відповідно до частин першої, другої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених нормами ЦК України. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до ст.ст.215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статті 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено,що особа, якій воно видане,не мала права на спадкування, а також в інших випадках,встановлених законом. Як роз`яснив пленум ВСУ у п.27 постанови Пленуму №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді,коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав,установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним,визнання відмови від спадщини недійсною,визнання шлюбу недійсним,порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. Щодо спадкових правовідносин після смерті [PERSON] суд враховує наступне. За життя [PERSON] склав заповіт, яким все належне йому майно заповів відповідачу [PERSON] . Позивач [PERSON] є спадкоємцем померлого першої черги за законом, до спадкоємців за заповітом чи до спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не належить, відтак до спадкування після смерті батька, з огляду на прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом, не закликалася. Приймаючи заповіт, суд приходить з презумпція його дійсності. Доказів того, що на час складання заповіту волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі не знайшло свого підтвердження. Стороною позивача не надано доказів того, що через хворобливий стан [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак не мав волевиявлення на складання заповіту на користь [PERSON] . Призначена судом за клопотанням сторони позивача посмертна комплексна судово-медична та судово-психіатрична експертиза відносно [PERSON] проведена не була у зв`язку із ненаданням для її проведення оригіналів медичної документації про стан здоров`я [PERSON] як мінімум за останні 5-10 років до дня настання його смерті. Судом були вичерпані всі можливості для отримання відповідної медичної документації. Допитані в ході судового розгляду свідки, зокрема [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , підтвердили, що перед складанням заповіту та в день його складання [PERSON] був при свідомості, чітко висловлював бажання на заповідання свого майна [PERSON] та усвідомлював наслідки складання такого заповіту. У постанові у справі № 397/1396/19 Верховний Суд висловив позицію, що доведення наявності підстав, які б мали наслідком недійсність заповіту, в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, є процесуальним обов`язком позивача. Особистий підпис заповідача у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача. Крім того, Верховний суд України в п.18 Постанови ПВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, зазначив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Відтак, лише наявність відповідного висновку експертизи дає підстави стверджувати про відсутність волевиявлення заповідача на складання заповіту. Враховуючи відсутність підстав для визнання заповіту [PERSON] недійсним, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасувати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] ; визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку № 861 від 31.07.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Ківало І.В., укладений між [PERSON] та [PERSON] , щодо домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] ; витребування на користь [PERSON] із незаконного володіння [PERSON] , [PERSON] зазначеного домоволодіння з присадибною ділянкою, на якій розміщені вказані об`єкти нерухомості, слід відмовити, оскільки вказані вимоги є похідними від вимоги про визнання заповіту недійсним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина перша-третя статті 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона; таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно до п.п. 1,3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Згідно зі ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.ч. 1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не приймає визнання позову відповідачем Згурівською селищною радою, оскільки таке визнання суперечить закону та порушує права інших відповідачів у справі. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стороною позивача позовні вимоги не доведено належними та допустимими доказами. Оскільки рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на відмову в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, залишити за нею. За клопотанням представника позивача, на підставі п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», повернути [PERSON] надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2522,40 грн. Скасувати арешт на житловий будинок та земельну ділянку, на якій розташований будинок, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] , накладений згідно ухвали Згурівського районного суду Київської області від 19 жовтня 2022 року. Повернути Відділу поліцейської діяльності № 1 Броварського РУП ГУНП в Київській області оригінал висновку по факту смерті [PERSON] , реєстраційний номер 541 (ЖЄО № 1551 від 31.08.2018). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed