Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «САДОВЕ-АГРО» звернулись до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору недійсним та стягнення коштів. В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що 10 січня 2020 р. між ТОВ «САДОВЕ - АГРО» та [PERSON] укладено договір оренди землі на земельну ділянку площею 3,1314 га, яка розташована на території Козіївської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки : 1822583300:03:000:0116. 10.01.2020 між ТОВ «САДОВЕ-АГРО» та [PERSON] було укладено акт приймання передачі даної земельної ділянки. Згідно п.3.1 Договір укладено на строк 10 років з моменту державної реєстрації даного Договору. Для уникнення непорозумінь, дія договору продовжується до завершення циклу виробництва (збору урожаю) орендарем з орендованої земельної ділянки. У момент підписання Стронами Договору Орендар виплатив Орендодавцю 5250 грн. в якості авансу. Відповідно до п.7.2 Договору Орендодавець гарантує, що на момент укладення Договору земельна ділянка в спорі, під арештом чи забороною не перебуває. На орендовану земельну ділянку не встановлено обмеження (обтяження) та інші права третіх осіб, зокрема земельна ділянка не перебуває в оренді у третіх осіб. Проте у вересні 2020 позивач, при спробі зареєструвати свій договір, випадково дізнався що земельна ділянка вже знаходиться в оренді, а саме з 13.08.2019 відповідачем було продовжено або укладено новий договір оренди із ТОВ «Коростишівземінвест» та 27.08.2019 здійснено його державну реєстрацію. Тобто відповідачем завідомо не було повідомлено ТОВ «САДОВЕ-АГРО» про наявність продовження договору оренди землі із ТОВ «Коростишівземінвест», чим порушено п.7.2 Договору та безпідставно отримано кошти в розмірі 5250 грн. 20.01.2023 позивачем було надіслано вимогу відповідачу про повернення безпідставно отриманих кошів, однак відповідачем дану вимогу було проігноровано. Враховуючи вищевикладене позивач просив: -визнати недійсним Договір оренди землі від 10.01.2020, укладений між [PERSON] та ТОВ «САДОВЕ-АГРО», щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 3,1314 га, кадастровий номер : 1822583300:03:000:0116, яка розташована на території Козіївської сільської ради Коростишівського району Житомирської області; -Стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 5250 грн. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Федоркін А.В. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з мотивів та доводів, що викладені в позовній заяві. Зазначив, що сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, а тому Договір від 10.01.2020 є укладеним. Відповідачем було порушено п. 7.2 Договору та безпідставно отримано кошти в розмірі 5250 грн. Однак зареєструвати право оренди позивач не зміг, оскільки діє Договір оренди землі між відповідачем та ТОВ`Коростишівземінвест» від 13.08.2019 р. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. За вказаних обставин, суд здійснює розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки № [NUMBER] , площею 3,1314 га, яка розташована на території Козіївської сільської ради, з цільовим призначенням для веденя сільськогосподарського виробництва, і вказана обставина підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 761748 ( а.с. 10). 10 січня 2020 між сторонами підписано Договір оренди землі відповідно до якого Орендовець [PERSON] передає, а Орендар ТОВ «САДОВЕ-АГРО» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сількогосподарського виробницва площею 3,1314 га, з кадастровим номером 1822583300:03:000:0116, яка розташована на території Козіївської сільської ради. Згідно п.3.1Договір укладено на строк 10 років з моменту державної реєстрації даного Договору. Для уникнення непорозумінь, дія договору продовжується до завершення циклу виробництва (збору урожаю) орендарем з орендованої земельної ділянки ( а.с 6-8). 10.01.2020 між ТОВ «САДОВЕ-АГРО» та [PERSON] було укладено акт приймання передачі даної земельної ділянки ( а.с 9). Як вбачається з відомостей на виплату грошей № 4, 5, 6 від 10.01.2020 [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 5250 грн. ( а.с. 11-13). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна № 324207993 від 12.09.2020 27.08.2019 р. державним реєстратором Козіївської сільської ради Коростишівського району Житомирської області зареєстровано право оренди земельної ділянки ( відповідно до Договору оренди землі від 13.08.2019 р., строк дії 13.08.2029 р.) між Орендодавцем [PERSON] та Орендарем ТОВ «Коростишівземінвест» щодо земельної ділянки площею 3,1314 га, кадастровий номер 1822583300:03:000:0116 ( а.с.17, 18). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини. Вказані обставини мають певний часовий проміжок дії, який має початок та закінчення. У частині першій статті 251 ЦК України строк визначено як певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином чи рішенням суду (частина третя статті 251 ЦК України). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені у статті 203 ЦК України. Згідно із частиною третьою статті 6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. У частині першій статті 627 ЦК України деталізовано принцип свободи договору. Зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються спеціальним законом. На час підписання договору оренди, 10 січня 2020 року, частина четверта статті 124 ЗК України передбачала, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. У статті 125 ЗК України вказано, що право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Вимога про те, що право оренди землі оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, передбачено ст. 126 ЗК України. Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон № 161-XIV «Про оренду землі» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин. У статті 13 Закону № 161-XIV надано визначення договору оренди землі. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї зі сторін може бути посвідчений нотаріально (стаття 14 цього Закону № 161-XIV). Згідно зі статтею 18 названого Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права. Момент укладення договору визначено у статтях 638, 640 ЦК України. Вказано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Отже, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, дотрималися письмової форми договору та підписали його, він вважається укладеним. Із системного аналізу ЦК України можна зробити висновок, що вказане правило визначення моменту укладення договору стосується лише договорів, які повинні бути укладені у простій письмовій формі. Переважна більшість правовідносин, які урегульовані нормами цивільного законодавства, є відносинами, у яких забезпечується правомірна поведінка їх суб`єктів та нормальна реалізація ними суб`єктивних прав і виконання суб`єктивних обов`язків. Тому і строки у таких правовідносинах є строками здійснення суб`єктивних цивільних прав та виконання обов`язків. Це загальне правило закріплено у статті 631 ЦК України, зокрема що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Разом з тим у частині третій вказаної статті обумовлено, що сторони можуть установити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства. При цьому сторони узгодили у пункті 3 договору строк його дії - 10 років з моменту державної реєстрації Договору, у пункті 6.2 передбачили, що земельна ділянка за цим Договором вважається переданю Орендодавцем Орендареві з моменту державної реєстрації прав оренди, та у пункті 14.3 визначили, що Прово оренди на підставі цього Договору виникає з моменту державної реєстрації цього права. Таким чином, сторони момент укладення Договору визначили та пов`язали з моментом державної реєстрації - права оренди земельної ділянки, а тому, на думку суду, Договір слід вважати неукладеним до моменту державної реєстрації ( права оренди земельної ділянки). Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання недійсним Договору оренди землі від 10.01.2020 задоволенню не підлягають. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, оскільки [PERSON] отримала від позивача грошові кошти в розмірі 5250 грн., однак Договір оренди земельної ділянки є неукладеним, то з останньої слід стягнути вказані грошові кошти на користь позивача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають до часткового задоволення з вищевикладених мотивів. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2684,00 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial