Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

10.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , де третьою особою визначив Орган опіки та піклування Корабельного району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів. Згодом позивач змінив предмет позову та просив суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] , та стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачем по справі вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син - [PERSON] . В свідоцтві про народження дитини відповідач записана його мамою. Близько 3-х років після народження дитини вони з [PERSON] проживали разом в квартирі батьків позивача. Але з самого початку позивач почав бачити, що відповідач дещо легковажно та недбало відноситься до дитини, до нього, до їхньої родини в цілому. Відповідач могла залишити сина та піти гуляти, пиячити тощо, і приходила через тиждень, а то і більше додому. Така її поведінка мала систематичних характер. Близько двох років потому відповідач, зібравши власні речі, покинула позивача і дитину. Весь цей час вона не цікавилася сином, його справами, здоров`ям, успіхами тощо. Її не цікавить що їхній син їсть, що вдягає і як він взагалі живе. Все своє життя дитина проживає з позивачем та перебуває на повному його утриманні. Ухвалою суду від 18.01.2021 року відкрито загальне позовне провадження, копії ухвали направлені сторонам по справі. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. Ухвалою суду від 02.05.2023 року прийнято заяву позивача про зміну предмету позову у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третьою особою виступає Орган опіки та піклування Корабельного району м. Миколаєва Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, на предмет спору зі зміненими вимогами про позбавлення батьківських прав [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дитини. Залучено Службу у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просили розглядати справу за відсутності представників, позовні вимоги підтримали та не заперечували проти їх задоволення. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Під час розгляду судом було встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] і мати [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про народження, виданого повторно 09.02.2016 р., серії [NUMBER] . Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , 2014 року народження, відвідував дошкільний навчальний заклад № 132 з 01.09.2017 року, що підтверджується Довідкою № 59 від 08.10.2020 р. та згідно зі змістом якої мати дитини у вихованні участі не приймає, за весь час перебування дитини в закладі не з`являлась. Приводять до закладу та забирають до дому тато та бабуся. Згідно з інформацією, наявною у відповіді на адвокатський запит від 20.10.2020 р. № 270/1, [PERSON] , [INFO] , знаходився на лікуванні в КНП «Миколаївському регіональному фтизіопульмонологічому медичному центрі» Миколаївської обласної ради (раніше МОПТД - Миколаївський обласний протитуберкульозний диспансер) з 21.12.2015 по 25.04.2016р. з діагнозом туберкульоз внутрішньогрудних лімфатичних вузлів. По догляду за дитиною в стаціонарі знаходився батько дитини - [PERSON] , періодично (по декілька днів) знаходився дідусь. Мати дитину не відвідувала. Відповідно до Акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , складеного 22.10.2020 р. завідувачем сектору захисту прав, свобод та законних інтересів дітей служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради Таворською Лілією Володимирівною, головним спеціалістом сектору захисту прав, свобод та законних інтересів дітей служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради [PERSON] , було встановлено, що родина у складі: батька дитини, [PERSON] , сина - [PERSON] , бабусі та дідуся, проживають у трикімнатній квартирі з усіма зручностями. Дитина забезпечена предметами першої необхідності, одягом, продуктами харчування та особистої гігієни. Між членами сім`ї склалися доброзичливі умови для проживання, виховання та всебічного розвитку сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] , від 04.07.2023 року № 2482/02.02.01-22/05/14/22, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , в інтересах малолітнього. У названому висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради також зазначено, що [PERSON] часто змінює місце свого перебування, тому місце проживання її ні родичам, ні службі невідоме. Дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться на повному його утримані. Службою у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради обстежені умови проживання малолітнього [PERSON] та його родини. Батьком створені належні умови для проживання, виховання, утримання та всебічного розвитку сина. Зі слів батька [PERSON] мати малолітнього з 05.06.2019 року з сином не спілкується, участі в його житті не приймає. Вказали, що відповідно до довідки, наданої Миколаївським ліцеєм імені Олега Ольжича, на батьківських зборах був присутній лише батько, [PERSON] , зв`язок з класним керівником підтримує лише батько. Мати, [PERSON] , на зв`язок жодного разу не виходила, не цікавилася успіхами [PERSON] . Згідно соціально-психологічного висновку Миколаївського міського центру соціальних служб [PERSON], як свою сім`ю, сприймає себе, батька, бабусю та дідуся(помер). Стосунки з біологічною матір`ю є невизначеними, оскільки дитина досить тривалий час не спілкується з нею. По відношенню до матері відчуває образу та сором, оскільки вона його залишила, не бачиться з ним, не грається та не цікавиться його життям. З боку матері [PERSON] не відчуває любові, захисту, підтримки, піклування. Також зазначили, що малолітній надав письмове пояснення, в якому зазначив, що проживати хоче лише з батьком та бабусею. До служби у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради з питань спілкування або врегулювання зустрічей з сином громадянка [PERSON] жодного разу не з`являлась та не телефонувала. Як роз`яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як передбачено у статті 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у дитячому закладі або закладі охорони здоров`я, функції опікуна та піклувальника щодо неї покладаються на адміністрацію закладу. Згідно з ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 15 вказаного Закону дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. При розгляді даної цивільної справи достовірно було встановленою, що відповідач свідомо не виконує своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно з ст. 150 СК України батьки зобов`язані утримувати, виховувати, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття нею повної загальної середньої освіти. Статтею 164 СК України встановлені підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч.1 - ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Верховний Суд України у своїй Постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" № 3 від 30.03.2007 року зазначає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Верховний Суд України, узагальнюючи практику розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11.12.2008 року, звернув увагу на те, що позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. У ч 1. ст. З Конвенції "Про права дитини" зазначається, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З вимог ч. 2 ст. 166 СК України та ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" вбачається, що особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку по утриманню дитини. При задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Виходячи з вищевикладеного, діючи в першу чергу в інтересах дитини, суд вважає доцільним задовольнити позов [PERSON] і позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Оцінюючи надані докази та враховуючи, що особи позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов`язку по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню. Суд також роз`яснює відповідачу, що відповідно до ст. 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. у зв`язку з тим, що позивач звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів.

Outcome: approved