Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

02.06.2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, вимоги якого в подальшому було уточнено, та просила визнати право позивача [PERSON] на отримання лікарняних, компенсації у зв`язку зі смертю [PERSON] та стягнути з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» (Percula Shipping & Trading Inc.) на користь позивача [PERSON] (інд. код [NUMBER] ) лікарняні в розмірі 9 570 (дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят) доларів США, що еквівалентно 262,582,62 грн., компенсацію по смерті в розмірі 40 000 (сорок тисяч) доларів США, що еквівалентно 1,097,524 (один мільйон дев`яносто сім тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн. Стягнути з компанії «Перкула ІЛиппінг & Трейдінг Інк.» (Percula Shipping & Trading Inc.) на користь позивача [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) доларів США, що еквівалентно 274,381 (двісті сімдесят чотири тисячі триста вісімдесят одна) грн. Стягнути з відповідача судові витрати позивача у розмірі 106 000 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 05 лютого 2018 року [PERSON] , який є її батьком, уклав Індивідуальний трудовий контракт з судновласником - компанією «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» («Percula Shipping & Trading Inc») терміном на 6 місяців, відповідно до якого був найнятий на судно «Achilleas S» (Ахіллеас С) на посаду старшого механіка. [INFO] під час найму [PERSON] помер. Згідно довідки про смерть, наданої Аполло госпіталем, м. Хайдарабад, Індія, куди [PERSON] був доставлений з судна, причиною смерті став септичний шок з множинною органною недостатністю внаслідок інфекційного ендокардиту. Позивач зазначає, що вона є донькою і спадкоємцем померлого [PERSON] , і оскільки Договір передбачає виплату компенсації у разі смерті моряка у розмірі 40 000 дол. США, але не встановлює бенефіціара компенсації за смерть [PERSON] , то вона, відповідно до законодавства Ліберії, має право на отримання компенсації, як спадкоємець [PERSON] . Посилаючись на те, що позивачка є єдиним членом родини, найближчою родичкою та єдиним спадкоємцем [PERSON] , вона просить суд визнати за нею право на отримання і стягнути з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» лікарняних у розмірі 9 570 дол. США. Заявлені позивачкою вимоги до компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 дол. США обґрунтовані байдужістю з боку представників компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.», ігноруванням всіх її звернень, відмовою від надання необхідних документів, що мають відношення до смерті [PERSON] , приховуванням документів, відмовою від сплати належних їй коштів та відшкодування понесених витрат. Вищезазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Гниличенко М.В., яка ухвалою від 14 червня 2021 року відкрила провадження у справі та призначила підготовче судове засідання. 02 липня 2021 року представник відповідача судновласника Компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» - адвокат Бобрик О.А. надав до суду клопотання про витребування доказів, в якому просив витребувати у Київського районного суду м. Одеси матеріали справи № 520/960/19 за позовом [PERSON] до компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» про стягнення компенсації за смерть, заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. 08 липня 2021 року представником відповідача судновласника Компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» було надано відзив на позовну заяву, в якому він заперечував проти позовних вимог позивача та просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В. від 07.07.2021 року клопотання представника відповідача про витребування доказів було задоволено. 01 жовтня 2021 року представником відповідача [PERSON] було надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд відмовити у задоволенні усіх позовних вимог [PERSON] , посилаючись на те, що саме вона, а не позивачка, має право на отримання виплат за Договором. Крім того, від представника відповідача компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» - адвоката Бобрик О.А. надійшло клопотання про закриття провадження по цивільній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. 15 вересня 2021 року до канцелярії суду надійшла заява представника [PERSON] - адвоката Богданова В.В. про вступ у справу у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В. від 07.10.2021 року було відмовлено у задоволенні заяви представника [PERSON] - адвоката Богданова В.В. про вступ у справу у якості третьої особи. Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Гниличенко М.В. від 07.10.2021 року було закрито провадження по справі на підставі п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду від 07.10.2021 року, позивач [PERSON] оскаржила її в Одеському апеляційному суді. Постановою Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2021 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. Матеріали справи повернуті до суду 14 червня 2022 року та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справу було передано судді Куриленко О.М. Ухвалою судді від 15.06.2022 року було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання. 11 липня 2022 року від представника відповідача судновласника Компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» - Бобрик Олексія Артуровича на електронну адресу суду надійшло клопотання, в якому він просив зупинити провадження у справі до закінчення перегляду в касаційному порядку постанови Одеського апеляційного суду від 26.04.2022 року. Ухвалою суду від 12 липня 2022 року клопотання представника відповідача було задовольнено. Зупинено провадження по цивільній справі № 947/16884/21 за позовом [PERSON] до судновласника Компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» Ковальової Наталії Олександрівни про визнання права на отримання виплат, стягнення лікарняних, відшкодування шкоди, компенсації у зв`язку зі смертю [PERSON] , до закінчення перегляду в касаційному порядку постанови Одеського апеляційного суду від 26.04.2022 року. 19 січня 2023 року на адресу суду було повернуто матеріали справи після перегляду в касаційному порядку постанови Одеського апеляційного суду від 26.04.2022 року. Так постановою Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду від 21 грудня 2022 року касаційні скарги Компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.», [PERSON] було залишено без задоволення, Постанову Одеського апеляційного суду від 26 квітня 2022 року залишено без змін. Ухвалою суду від 23 січня 2023 року було відновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 14 лютого 2023 року [PERSON] надіслала на адресу суду заяву, в якій просила залучити її до у часті у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні Позивача. 17 лютого 2023 року відповідач [PERSON] надіслала на адресу суду клопотання, в якому просила витребувати у ПрАТ «Київстар» (03113, м. Київ, вул. Дегтярівська, 53) інформацію, про прізвище, ім`я, по-батькові та паспортні дані абонента номеру телефону [NUMBER] . В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 20.02.2023 року, представник позивача [PERSON] - Богданов Валерій Валентинович надав до суду клопотання, в якому просив витребувати у судновласника - Компанія «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» відповідні договори страхування/страхові поліси, що передбачають страхове покриття/страхування відповідальності відповідачів на випадок смерті моряка, які діяли в період найму [PERSON] . Ухвалою суду від 20.02.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів було відмовлено. В ході підготовчого судового засідання, яке відбулось 20.02.2023 року представник позивача [PERSON] - Богданов Валерій Валентинович підтримав клопотання [PERSON] про залучення третьої особи та заперечував проти задоволення клопотання відповідача [PERSON] про витребуваненя доказів. Ухвалою суду від 20.02.2023 року заяву [PERSON] про залучення у справу третьої особи та клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів було задоволено. В подальшому ухвалою суду від 20.03.2023 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] - Богданов Валерій Валентинович у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому, наполягав на його задоволенні у повному обсязі. Представник відповідача Компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» - Бобрик Олексій Артурович заперечував проти задоволення позову, вказуючи на його необгруньованість та безпідставність. Відповідач [PERSON] в судове засілання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а. с. 36) Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , 11.08.2000 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і набула прізвище чоловіка - [PERSON] (т. 1 а.с. 37). 05 лютого 2018 року [PERSON] уклав індивідуальний трудовий договір з компанією «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» («Percula Shipping & Trading Inc») терміном на 6 +/-1 місяців, відповідно до якого [PERSON] був найнятий на посаду старшого механіка на судно «Achilleas S», зареєстрованого в Монровії, Ліберія. Відповідно до ст. 1 Договору найближчим родичем [PERSON] вказав [PERSON] , дружину. Згідно до параграфу 2 ст. 5 Договору зарплата на початку працевлаштування визначена в Додатку І та належить до сплати шляхом грошового переказу на банківський рахунок моряка щомісяця. У цьому ж параграфі вказані банківський рахунок [PERSON] ( [PERSON] ), на які має перераховуватись зарплата моряка. Відповідно до Додатку І загальний розмір місячної заробітної плати [PERSON] становив 8 700 дол. США, яка складалась з основного окладу 1 880 дол. США, фіксованих понаднормових 1 175 дол. США, випускних 156,57 дол. США, компенсації за святами 90,35 дол. США та премії судновласника 5 397,94 дол. США. Параграф 2 ст. 9 Договору встановлює, що у разі захворювання моряка чи одержання моряком травми під час виконання ним своїх обов`язків, йому виплачується зарплата в повному обсязі, доки його не буде репатрійовано згідно з положеннями про репатріацію, наведеними нижче. За Ліберійськими правилами судновласники несуть відповідальність щодо виплати моряку однієї третини основного окладу, якщо він більше не знаходиться на борту судна, протягом періоду в 16 тижнів від дати одержання травми чи початку захворювання. Ст. 10 Договору визначає, що право на репатріацію моряка передбачає переміщення до м. Київ, Україна. Параграф 5 ст. 9 Договору передбачає, що у випадку смерті чи довгострокової непрацездатності моряка через травму на виробництві, професійне захворювання чи небезпеку, що мали місце після дати відправлення моряка від місця проживання для прибуття на судно, і до дати належної репатріації моряка (повернення додому) моряк має право на компенсацію в розмірі максимум 40 000 доларів США. У пп. с) параграфу 8 ст. 9 Договору вказано, що у будь-якому разі судновласник звільняється від відповідальності за сплату компенсації стосовно смерті через навмисну дію моряка; смерті, що розвилася безпосередньо зі становища, навмисно прихованого від судновласника при укладенні договору про працевлаштування чи до такого укладення. Відповідно до п. 16.4 ст. 16 Договору він регулюється та тлумачиться відповідно до матеріального права країни прапору останнього судна, на борту якого працював моряк за цим договором. Відповідно до посвідчення особи моряка [PERSON] № [NUMBER] від 25.05.2011 року (т. 1 а. с. 153) він прибув на судно «Achilleas S» 07.02.2018 року і був звільнений 03.09.2018 року. Згідно з довідки про смерть від 07.10.2018 року, наданої Аполло госпіталем, м. Хайдарабад, Індія, куди [PERSON] був доставлений 04.09.2018 року у критичному стані, причиною смерті [PERSON] став септичний шок з множинною органною недостатністю внаслідок інфекційного ендокардиту (т. 1 а. с. 28). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 54591168 від 21.12.2018 року позивачка є спадкоємцем [PERSON] (т. 1 а. с. 40), про що були видані відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 1 а. с. 42, 43). Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказує на те, що статтею 9 Договору передбачена сплата компенсації на випадок смерті у розмірі 40 000 дол. США. При цьому вона стверджує, що Договором не передбачена особа на користь якої така компенсація має бути сплачена. За таких обставин вважає, що вона як єдина спадкоємиця [PERSON] , має право на отримання компенсації, оскільки відповідно до закону Ліберії, яким регулюється Договір, у випадку відсутності призначеного бенефіціара, компенсація за смерть моряка сплачується спадкоємцям моряка. Відповідно до п. 16.4 статті 16 Договору, він регулюється та тлумачиться відповідно до матеріального права країни прапора судна. Враховуючи, що відповідно до статті 4 Договору моряку надається працевлаштування на борту судна Achilleas S, зареєстровано в Монровії, Ліберія, то Договір регулюється та тлумачиться відповідно до матеріального права Ліберії. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про міжнародне приватне право» у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин. Частиною 2 вказаної норми передбачено, що вибір права згідно з частиною першою цієї статті має бути явно вираженим або прямо випливати з дій сторін правочину, умов правочину чи обставин справи, які розглядаються в їх сукупності, якщо інше не передбачено законом. У відповідності до ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про міжнародне приватне право» сторони договору згідно із статтями 5 та 10 цього Закону можуть обрати право, що застосовується до договору, крім випадків, коли вибір права прямо заборонено законами України. Ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює: 1) дійсність договору; 2) тлумачення договору; 3) права та обов`язки сторін; 4) виконання договору; 5) наслідки невиконання або неналежного виконання договору; 6) припинення договору; 7) наслідки недійсності договору; 8) відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором. Статтею 8 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудові відносини громадян України, які працюють за її межами, а також трудові відносини іноземних громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях України, регулюються відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право". Відповідно до ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про міжнародне приватне право» до трудових відносин застосовується право держави, у якій виконується робота, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Таким чином, здійснений сторонами Договору вибір Ліберійського права, яке має застосовуватись до Договору не суперечить вимогам законодавства України. При встановлені змісту норм законодавства Ліберії суд виходить з того, що відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про міжнародне приватне право» при застосуванні права іноземної держави суд чи інший орган встановлює зміст його норм згідно з їх офіційним тлумаченням, практикою застосування і доктриною у відповідній іноземній державі. Згідно до ч. 2 вказаної вище статті закону з метою встановлення змісту норм права іноземної держави суд чи інший орган може звернутися в установленому законом порядку до Міністерства юстиції України чи інших компетентних органів та установ в Україні чи за кордоном або залучити експертів. Відповідно до ч. 3 ст. 8 ЗУ «Про міжнародне приватне право» особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм. На підставі наданих сторонами по справі документів, судом встановлений наступний зміст норм Ліберійського законодавства. Згідно до пп. 9 (а) статті 10.336 Ліберійських морських правил (RLM - 108) компенсація [за втрату життя] за даними правилами виплачується призначеному бенефіціару чи бенефіціарам моряка, або у відсутність такого призначеного бенефіціара чи бенефіціарів - його спадкоємцям чи його особистому представнику (т. 1 а. с. 226 - 237). Відповідно до пп. 3.2.2.5 п. 3.2 статті 3 Морського повідомлення MLC-005 (т. 3 а. с. 34 -49), виданого Ліберійською морською адміністрацією, позов про компенсацію [на випадок смерті моряка, його захворювання, постійної втрати працездатності] за договором може бути пред`явлений безпосередньо відповідним моряком або його найближчим родичем, або представником моряка, або призначеним бенефіціаром. При цьому п. 2.1 статті 2 цього Морського повідомлення вимога за договором це будь-яка контрактна вимога, яка стосується смерті або тривалої втрати працездатності моряків внаслідок виробничої травми, хвороби або небезпеки, як це передбачено національним законодавством, трудовим договором моряків або колективним договором. Згідно до статті 3 вказаного Морського повідомлення, ці вимоги доповнюють DMLC-I, Морське право (RLM - 107), Морськи правила (RLM - 108) і Морські повідомлення, що містяться в Об`єднаній папці публікацій (RLM - 300). Відповідно до листу Морської влади Ліберії від 30.03.2023 року (т. 3 а.с. 111- 112), адресованому компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.», Розділ 336A (Виплата компенсації за втрату життя) Морського права Ліберії передбачає, що: «Окрім заробітної плати, утримання, [моряк] на борту судна згідно з підписаним Договором про найм на судно або поза судном... має право -на виплату прямої компенсації за втрату життя, яка виплачується призначеному ним бенефіціару або бенефіціарам. Судновласник зобов`язаний безкоштовно надати моряку таку виплату». Морський регламент Ліберії 10.336 також передбачає, що «позов про договірну компенсацію може бути поданий безпосередньо відповідним моряком або його найближчим родичем, або представником моряка або призначеним бенефіціаром. Як правило, найближчий родич спадкодавця означає найближчі члени родини, тобто діти, батьки, брати і сестри та чоловік/дружина. Якщо моряк не назвав визначеного бенефіціара, то його найближчий родич, який подав позов, має право на отримання компенсації за втрату життя. Вказане свідчить, що відповідно до законодавства Ліберії компенсація за смерть моряка, яка передбачена умовами трудового договору, сплачується спадкоємцям моряка тільки у разі відсутності, визначеного моряком у договорі або в іншій спосіб, бенефіціара та/або найближчого родича моряка. Судом також взяти до уваги надані сторонами положення стандартних колективних угод Міжнародної Федерації Транспортних Робітників та Федерації морських професійних спілок України щодо виплат компенсацій за смерть моряків під час їх працевлаштування на морських суднах. Відповідно до п. 25.1 статті 25 стандартної Колективної угоди Міжнародної Федерації Транспортних Робітників для екіпажів суден під зручним прапором 2019 - 2020 (т. 1 а.с. 238 та т. 2 а. с. 34) у випадку смерті моряка за будь-якої причини під час періоду працевлаштування в компанії, включаючи смерть за природних причин і смерть, що настала під час подорожі на судно і з судна, або в наслідок морських або інших подібних подій, компанія виплачує призначеному бенефіціару та кожний дитині, яка перебуває на утриманні, загальним числом до 4 дітей молодше 18 років суми, вказані у Додатку 4. Якщо моряк не призначив бенефіціара, вищезгадана сума має бути сплачена особі чи організації, що за законом або на будь-якій іншій підставі є уповноваженою розпоряджатися майном моряка. Відповідно до Додатку 4 компенсація за втрату життя сплачується найближчим родичам. Згідно до п. 26.1 статті 26 стандартної Колективної угоди флоту Федерації морських професійних спілок України 2021 року (т. 3 а. с. 55 - 57) у разі смерті моряка під час його роботи в компанії з будь-якої причини, включаючи смерть за природних причин і смерть під дороги на судно або із судна, або в результаті нещасних випадків на морі або інших подібних небезпек, але виключаючи смерть викликану навмисними діями, компанія буде виплачувати суми, зазначені у Додатку 3, найближчому родичу, призначеному у Трудовому контракті моряка та кожний дитині-утриманцю (максимально чотирьом дітям) молодше 18 років. Також відповідно до порад Міжнародної Федерації Транспортних Робітників щодо укладення контрактів на роботу в морі (т. 3 а. с. 50 - 54), опублікованих на офіційному веб-сайті Федерації, контракти мають містити положення, зокрема, щодо виплати компенсації на випадок смерті моряка на корить найближчих родичів моряка. Вказана вище практика укладання колективних угод щодо працевлаштування моряків на морські судна також свідчить про те, що у випадку смерті моряків, компенсаційні виплати здійснюються на користь призначених моряками бенефіціарів/ найближчих родичів і у разі відсутності такого призначення - спадкоємцям моряків. При цьому у питаннях сплати компенсації на випадок смерті моряків термін найближчий родич за своїм змістом прирівнюється до бенефіціара. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Звичай може бути зафіксований у відповідному документі. За наведеного, вказані вище правила щодо сплати компенсації на випадок смерті моряків на користь призначених ними бенефіціарів та/або найближчих родичів встановлені у наведених колективних угодах є звичаєм, якій застосовується у міжнародному мореплавстві. У резолюції Міжнародної морської організації А. 931 (22) від 29.11.2021 року «Керівництво по обов`язках судновласників, що стосуються виникаючих з договору вимог щодо тілесних ушкоджень або смерті моряків» вказано, що повна та швидка компенсація, що виникає з договору, повинна виплачуватись без шкоди для будь-яких інших законних прав, які можуть мати моряки або їхні найближчі родичі. У статті 1 Договору зазначено, що найближчим родичем [PERSON] є [PERSON] , дружина. Відповідно до статті 9 Договору у випадку смерті чи довгострокової непрацездатності моряка через травму на виробництві, професійне захворювання чи небезпеку, що мали місце після дати відправлення моряка від місця проживання для прибуття на судно і до дати належної репатріації моряка, моряк має право на компенсацію в розмірі максимум 40 000 дол. США. Враховуючи те, що компенсація за смерть моряка не може сплачуватись померлому моряку, суд вважає, що відповідні положення статті 9 Договору у цій частині не можуть бути виконані. У той же час, визначення [PERSON] у Договорі найближчого родича [PERSON] , дружини, свідчить про те, що ця особа є єдиною особою, яка уповноважена на отримання компенсації по смерті [PERSON] , передбаченої ст. 9 Договору, а твердження позивачки про те, що Договором не передбачена особа, якій у випадку смерті моряка виплачується компенсація по смерті є необґрунтованими. За таких умов позивачка не є особою, яка має право на отримання компенсації за смерть [PERSON] і її позовні вимоги щодо визнання за нею права і стягнення з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» компенсації по смерті у розмірі 40 000 дол. США підлягають відхиленню. Також суд враховує, що у рамках цивільної справи № 520/960/19 позивачка вже заявляла до компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» вимоги по стягненню компенсації у розмірі 40 000 дол. США за Договором. Скасовуючи рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2019 року у справі № 520/960/19, Одеський апеляційний суд у своїй Постанові від 29.09.2020 року зазначив, що у Договорі термін «next of kin» (найближчий родич) означає вигодонабувача за договором (т. 1 а. с. 111). Додатково Одеський апеляційний суд вказав, що у разі доведення обов`язку роботодавця сплатити компенсацію саме [PERSON] , з якою себе ідентифікує [PERSON] , як особі, яка є вигодонабувачем за індивідуальним трудовим договором у зв`язку зі смертю моряка, компенсація у зв`язку зі смертю моряка не може включатися до спадкової маси. Вказана постанова Одеського апеляційного суду оскаржувалась позивачкою у касаційному порядку і була залишена без змін Постановою Верховного суду 21 травня 2021 року (т. 1 а. с. 116). Також підлягають відхиленню позовні вимоги позивачки щодо визнання за нею права на отримання і стягнення з [PERSON] компенсації за смерть [PERSON] , оскільки [PERSON] не є стороною Договору, а тому не має обов`язку по сплаті компенсації передбаченої Договором. Надаючи оцінку доводам компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» про те, що [PERSON] навмисно приховав від компанії стан свого здоров`я перед працевлаштуванням, що відповідно до пп. с) параграфу 8 ст. 9 Договору звільняє компанію від відповідальності за сплату компенсації, суд виходить з наступного. Як вбачається з Виписного епікризу з історії хвороби 926/593М від 31.03.2015 року ДУ Науково-практичного медичного центру Дитячої кардіології та кардіохірургії (т. 1 а. с. 173), [PERSON] звернувся з діагнозом ВВС (вроджена вада серця), двустулковий аоральний клапан, комбінована аортальна вада з перевагою вираженого стенозу, ІХС атеросклероз коронарних судин (КВГ 13.02.2015 р.), персистуюча форма фібриляції передсердень тахісістолічний варіан, СН1 із збереженою систолічню функцією ЛШ. 24.03.2015 року [PERSON] в плановому порядку була проведена операція AVR (bio), Maze (leftarterialset) (встановлення протезу аортального клапану). Після операції [PERSON] було рекомендовано гіпохолестеринова дієта, режим дозованих аеробних фізичних навантажень; спостереження кардіолога за місцем проживання, контроль артеріального тиску та пульсу 2 рази в день, та інше. Медикаментозно йому було рекомендовано приймати Варфарін , Кордарон , Пантопрозол та Аторваститін . В матеріалах справи міститься анкета [PERSON] з його медичної карти Медичного центру «Академмарін» (т. 1 а. с. 170). Згідно до відповіді Медичного центру «Академмарін» від 25.04.2019 року на адвокатський запит, в аркуші опитування на медкомісіях в МЦ «Академмарін» 15.07.2015 року, 29.07.2016 року та 13.12.2017 року моряк [PERSON] не вказував про які-небудь перенесені ним захворювання та оперативні втручання (т. 1 а. с. 169). Відповідно до відповіді НУ «Одеська морська академія» від 06.03.2020 року на адвокатський запит, вказана анкета складена власноручно [PERSON] 12.09.2005 року і при наступних медичних освідченнях 15.07.2015 року, 29.07.2016 року та 13.12.2017 року в медичному центрі «Академмарін», [PERSON] своїми підписами у медичній карті підтверджував відсутність змін у стані здоров`я (т. 1 а. с. 172). Заповнюючи анкету, 12.09.2005 року [PERSON] вказав, зокрема, що в нього немає захворювань серця (п. 1), він оперувався у 1978 - апендицит (п. 4), він не знаходиться під наглядом лікаря та (або) не приймає будь-які медикаменти. Тобто 13.12.2017 року, перед укладанням Договору, [PERSON] поставивши свій підпис у медичній карті підтвердив, що в нього немає захворювань серця, він тільки оперувався у 1978 апендицит (п. 4) та не знаходиться під наглядом лікаря та (або) не приймає будь-які медикаменти. 13.12.2017 року Медичний центр «Академмарін» видав Сертифікат № 155.927 щодо придатності [PERSON] працювати на посаді старшого механіка (т. 1 а. с. 157). На зворотному боці сертифікату [PERSON] заявив, що він надав повні данні про свої захворювання доктору, який проводить обстеження, а також розуміє, що у випадку неправдивих даних він може бути позбавлений компенсації і відповідних прав, які оговорені в його контракті. Вказаний сертифікат був наданий [PERSON] компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.», в якості підтвердження здатності його фізичного стану працювати на посаді старшого механіка. У висновку експерта (за документами) [PERSON] № 11/11-05 від 27.05.2019 року МОЗ України ДП «Український НДІ медичного транспорту» (т. 1 а. с. 161) зазначені наступні виводи: 1. Причинно-наслідковий зв`язок між роботою [PERSON] на посаді старшого механіка на судні «Achilleas S» та його захворюванням і смертю встановити не представляється можливим. 2. Захворювання та подальша смерть [PERSON] не є наслідком якої-небудь травми або професійного захворювання, отриманих в результаті роботи на судні «Achilleas S». 3. [PERSON] не повинен був допущений до роботи без обмежень. Стан після аортокоронарного шунтування та протезування клапанів серця відсутній в переліку медичних протипоказань для роботи в умовах морського рейсу, в той же час, моряк, після вказаного вище комплексу оперативних втручань на серці, має потребу у ряді медичних обмежень в період рейсу, медичному догляду на борту судна з чіткою регламентацією медичних консультацій у лікарів-фахівців в портах заходу судна, враховуючи можливі ускладнення як основного захворювання, яке призвело до оперативного втручання на серці, так і з прийомом необхідних лікарських препаратів та їх побічною дією. 4. Прямого причинно-наслідкового зв`язку між наявністю в [PERSON] штучного аортального клапану та його смертю немає. В той же час є прямий причинно-наслідковий зв`язок між інфекційним ендокардитом, який розвинувся в даному випадку у [PERSON] як ускладнення протезування аортального клапану і подальшими септичними ускладненнями, які привели до летального результату. До висновку експерта додана інформація з госпіталю «Аполло» від 04.09.2018 року (на момент госпіталізації [PERSON] ) про те, що [PERSON] приймав медичні препарати: Варфарін та Кордарон від фібриляції передсердя (Додаток №10 до висновку - справа № 520/960/19). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що [PERSON] , маючи вроджену ваду серця у 2005 році, не вказав про це захворювання у відповідній медичній анкеті під час проходження передрейсового медичного обстеження. Перед укладанням Договору з компанією «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» він також не повідомив, що після встановлення протезу аортального клапану він знаходиться під спостереженням кардіолога та приймає ліки від фібриляції передсердя. Вказані дії [PERSON] свідчать про приховування ним інформації про стан свого здоров`я від судновласника. При цьому відповідно до висновку експерта Панова Б.В. № 11/11-05 від 27.05.2019 року причиною смерті [PERSON] став інфекційний ендокардит, як ускладнення протезування аортального клапану і подальшими септичними ускладненнями, які привели до летального результату. Враховуючи положення пп. с) параграфу 8 ст. 9 Договору, відповідно до яких судновласник звільняється від відповідальності за сплату компенсації стосовно смерті, що розвилася безпосередньо зі становища, навмисно прихованого від судновласника при укладенні договору про працевлаштування чи до такого укладення, вказані вище обставини свідчать про відсутність у компанії«Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» обов`язку по сплаті компенсації за смерть [PERSON] , передбачену параграфом 5 ст. 9 Договору, і є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог позивачки про визнання за нею права і стягнення з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» компенсації у розмірі 40 000 дол. США. Позивачкою надана відповідь МЦ «Академмарін» від 19.06.2019 року на запит представника позивачки, зі змісту якої вбачається, що Медичний центр «Академмарін» надає відповіді щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між смертю [PERSON] і наявністю в нього біопротезу аортального клапану, чи є смерть [PERSON] наслідком інфекційного захворювання, яке почалось або розвилось в нього під час найму на судні. Суд не може прийняти вказану відповідь МЦ «Академмарін» в якості експертного висновку, оскільки вона не відповідає вимогам, які ставить закон щодо проведення експертиз, а саме: в ньому не зазначено, що він є експертним висновком, МЦ «Академмарін» не є установою, яка має право проводити експертизи, в ньому не зазначено, що особи які його склали обізнані про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок (ч. 5 ст. 106 ЦПК України). До того ж відповідно до ч. 3 ст. 72 ЦПК України експерт зобов`язаний дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок на поставлені йому питання. У той же час у суду є підстави сумніватися в об`єктивності спеціалістів МЦ «Академмарін» з огляду на те, що ця установа перед працевлаштуванням [PERSON] дійшла до висновку про задовільний стан здоров`я [PERSON] , який помер під час працевлаштування. Вимоги позивачки щодо визнання за нею права на отримання і стягнення з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» лікарняних у розмірі 9 570 дол. США за період перебування [PERSON] в госпіталі Аполло (Індія) в період 04.09.2018 (день госпіталізації) по 07.10.2018 (день смерті) ґрунтуються на положеннях статті 9 Договору. Так, відповідно до ст. 9 Договору у разі захворювання моряка чи одержання моряком травми під час виконання ним своїх обов`язків, йому виплачується зарплата в повному обсязі, доки його не буде репатрійовано згідно з положеннями про репатріацію, наведеними нижче. Будь-яких положень щодо сплати лікарняних у зв`язку з захворюванням моряка чи одержанням ним травми під час працевлаштування Договір не містить. Враховуючи наведене, предметом позовних вимог фактично є стягнення заробітної плати під час непрацездатності [PERSON] , передбачених ст. 9 Договору, а не лікарняних. У той же час, зі змісту ст. 5 Договору вбачається, що [PERSON] визначив, що уся належна йому заробітна плата має сплачуватись на банківський рахунок [PERSON] - відповідача по справі. Судом встановлено, що вимоги позивачки по стягненню з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» заробітної плати [PERSON] за Договором вже розглядались у рамках цивільної справи № 520/960/19. Зі змісту позовних вимог, заявлених позивачкою у справі № 520/960/19 вбачається, що вона просила суд стягнути на її користь заробітну плату [PERSON] у розмірі 36 000 дол. США за період з часу його працевлаштування до моменту його смерті - [INFO] (т. 1 а. с. 126). Тобто вимоги по стягненню заробітної плати за період перебування [PERSON] в госпіталі Аполло (Індія) в період 04.09.2018 (день госпіталізації [PERSON] ) по [INFO] (день смерті [PERSON] ) вже розглядались раніше у справі № 520/960/19. Скасовуючи рішення Київського районного суду м. Одеси від 05.06.2019 року № 520/960/19, Одеський апеляційний суд у своїй Постанові від 29.09.2020 року встановив, що компанія «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» на час відкриття спадщини не мала заборгованості перед [PERSON] по заявленим позивачкою вимогам по стягненню заробітної плати. Вказана постанова Одеського апеляційного суду оскаржувалась позивачкою у касаційному порядку і була залишена без змін Постановою Верховного суду 21 травня 2021 року. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи те, що як позивачка, так і компанія «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» приймали участь у справі № 520/960/19, то суд вважає доведеними обставини встановлені Одеським апеляційним судом у постанові від 29.09.2020 року щодо відсутності заборгованості у компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» по сплаті заробітної плати [PERSON] за Договором на момент відкриття спадщини, включаючи період госпіталізації [PERSON] . До того ж суд враховує волевиявлення [PERSON] , визначене ним у ст. 5 Договору, щодо перерахування заробітної плати на користь [PERSON] , а не позивачки, що свідчить про відсутність у позивачки права вимоги щодо сплати їй заробітної плати [PERSON] . Враховуючи наведене, позовні вимоги позивачки щодо визнання за нею права на отримання і стягнення з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» лікарняних у розмірі 9 570 дол. США підлягають відхиленню. Вимоги позивачки по стягненню з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» 10 000 дол. США на відшкодування завданої їй моральної шкоди обґрунтовані тим, що після смерті [PERSON] вона зіткнулась з байдужістю з боку представників компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.», ігноруванням всіх її звернень, відмовою від надання необхідних документів, що мають відношення до смерті, приховуванням документів, відмовою від сплати належних їй коштів та відшкодування понесених витрат, необхідністю звернення до суду. Також позивачка посилається на положення ч. 2 ст. 1167 ЦК України, які встановлюють безвинну відповідальність власника або володільця джерела підвищеної відповідальності за моральну шкоду завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що у справі № 520/960/19 позивачка заявляла вимоги по стягненню з компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» 20 000 дол. США на відшкодування завданої їй моральної шкоди. При цьому підстави вимог наведені у позовній заяві у справі № 520/960/19 ідентичними тим, що зазначені у позовній заяві в дійсній справі. Своїм рішенням від 05.06.2019 року, у справі № 520/960/19, Київський районний суд м. Одеси відмовив у задоволенні позовних вимог позивачки по відшкодуванню моральної шкоди з огляду на їх недоведеність. Рішення суду у цій частині позивачкою не оскаржувалось. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК Україна моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивачка не надала суду жодних доказів на підтвердження факту існування і розміру моральної шкоди, яку їй завдала компанія «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.». При цьому суд вважає необґрунтованим посилання позивачки на положення ч. 2 ст. 1167 ЦК України, які встановлюють підстави для відповідальності за моральну шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що смерть [PERSON] має причинно-наслідковий зв`язок з будь-якими шкідливими властивостями морського судна, на якому він працював. Посилання позивачки на те, що вона зверталась до компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» з вимогами про надання документів по смерті [PERSON] і такі вимоги були проігноровані компанією «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.», не підтверджені належними доказами. Зі змісту наданих позивачкою роздруківок електронних листів (т. 1 а.с. 57 - 66) вбачається, що останні направлялись на адресу інших компаній аніж компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.». З урахуванням необґрунтованості позовних вимог позивачки щодо стягнення на її користь компенсації за смерть [PERSON] та його заробітної плати, суд відхиляє також такі підстави для відшкодування моральної шкоди як відмова від сплати належних коштів та відшкодування понесених витрат. Суд також не вбачає наявності вини у діях та бездіяльності компанії «Перкула Шиппінг & Трейдінг Інк.» у завдані моральної шкоди позивачці. Враховуючи наведе, позовні вимоги позивачки по відшкодуванню завданої їй моральної шкоди у розмірі 10 000 дол. США підлягають відхиленню. Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з частинами 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. З огляду на викладене, суд не знаходить достатніх підстав для задоволення заявленого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє повністю у задоволенні позовних вимог позивачки, то відшкодування судового збору не покладається на відповідача, а судові витрати покладаються на позивачку. Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed