Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач 01.03.2023 року звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за період з жовтня 2022 року по 28.02.2023 року в сумі 44736,5 грн. Позов мотивований тим, що сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] та сина [PERSON] , які проживають з позивачем. Відповідно до укладеного мід сторонами договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 року за домовленістю батьків після уклаенння ними договору про припинення права на аліменти для дітей у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, батько не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами. Згідно із копіями розрахункових квитанцій, чеків, копій довідок голови батьківського комітету навчального закладу, копії довідки сімейного лікаря позивач самостійно сплачує всі додаткові витрати на дітей, які складаються з витрат на придбання дитячої білизни, одягу, взуття, канцтоварів, мобільних телефонів, павербанку, рюкзаків, всього на загальну суму 75486 грн. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконує умови договору просить суд стягнути з нього 50 % понесених додаткових витрат в сумі 37743 грн., а також згідно п.п.1 п.6 Договору за період з жовтня 2022 року по лютий 2023 року заборгованість зі сплати додаткових витрат в сумі 6993,50 грн. Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 06.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням строін. Ухвалою суду від 11.07.2023 відповідачу поновлено строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, надала оригінали квитанцій та чеків щодо понесених витрат. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали клопотання про розгляд справи без участі відповідача. Передставник відповідача направила відзив на позов, просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі в зв`язку з необгрунтованістю та безпідставністю, оскільки наведені позивачем в переліку витрати на дітей не є додатковими витратами, а надані документи не підтверджують придбання речей саме позивачем в інтересах дітей. Позивачем подано заперечення на відзив з посиланням на пункт 6 Договору, укладеного між стронами щодо сплати додаткових витрат на утримання дітей з посиланням на статті 629, 625, 526, 611 ЦК України та статті 180,181,189 СК України та порушення відповідачем умов вказаного договору. Крім того, в зв`язку з технічною опечаткою позивач уточнила загальну суму розрахункової квитанції № 005038 від 19.02.2023, просила вважати дійсною суму 5280 грн., а не 4470 грн. (а.с.88-90). Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 10,11). Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 8, 12,13). Відповідно до договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 28.02.2019 року, [PERSON] передав дітям: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у власність частину житлового будинку, частину земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] . За цим договором право на аліменти для дітей, встановлені рішенням Компаніївського районного суду від 12.08.2015 року та змінені рішенням Компаніївського районного суду від 22.03.2018 року припиняється в зв`язку з передачею їм права власності на вищезазначену нерухомість. Пунктом 19 вказаного договору визначено, що укладення даного договору не звільняє батька від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дітей. Крім того, 06.03.2019 року між сторонами у справі було укладено договір про виховання та утримання дитини, відповідно до якого батьки досягли згоди про те, що після розірвання шлюбу діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] будуть проживати разом з матір`ю, батько зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом з матір`ю участь у забезпеченні життя дітей. За домовленістю батьків, після укладення ними Договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно, батько не звільняється від обов`язку приймати спільну і рівну з матір`ю участь у додаткових витратах на дітей, що викликані особливими обставинами. Додаткові витрати полягають в: сплаті батьком грошової суми кожного місяця на додаткові витрати в розмірі 1/6 частки від доходу батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку і ця сума ділиться на кожну дитину порівну; відшкодуванні матері 50% грошових коштів, витрачених нею на лікування дітей, на їх розвиток, на придбання одягу та взуття по сезону, на придбання шкільного приладдя, зошитів, книг, на оплату харчування у щколі та дитсадку, на придбання оздоровчих та відпочинкових путівок для дітей та інші витрати на дітей. Всі витрати мають бути підтверджені квитанціями та товарними чеками (а.с.14-16). З наданих позивачем оригіналів чеків та розрахункових квитанцій встановлено, що нею витрачено на придбання дитячої білизни, одягу та взуття для підлітків, 2 рюкзаків, канцтоварів, повербанку та двох мобільних телефонів 75486 грн. За повідомленням голови батьківського комітету від 21.02.2023 року та від 22.02.2023 року [PERSON] вносить добровільні внески на потреби класу, подарунків та придбання спеціальних друкованих зошитів (а.с.25,26). Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 Сімейного кодексу України). За положеннями ст.\~185\~Сімейного кодексу\~України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.3 ст. 190 Сімейного кодексу України укладення договору про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від обов`язку брати участь у додаткових витратах на дитину. Поняття додаткових витрат на дитину, їх розмір та порядок оплати визначено сторонами у справі в Договорі про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 року (далі Договір), який на час розгляду справи є чинним, правомірним та обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). При вирішенні спору суд виходить з положень ст. ст. 6, 627 ЦК України щодо свободи договору, зокрема сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства та врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Під час укладення договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 року відповідач підтвердив, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, укладається за справжньою волею без будь якого застосування тиску та на вигідних умовах, відповідач розумів значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажав настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, що підтвердив власним підписом. Пунктом 11 вищевказаного Договору визначено, що кожна сторона зобов`язується виконувати обов`язки, покладені на неї цим Договором та сприяти іншій стороні у виконанні її обов`язків. Сторона, що порушила зобов`язання за договром, повинна їх усунути. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Вимоги позивача грунтуються на умовах договору про виховання та утримання дитини від 06.03.2019 року, пунктом 6 якого визначено рівну участь батька і матері у додаткових витратах на дитину, зокрема відшкодування матері 50% грошових коштів, витрачених нею на лікування дітей, на їх розвиток, на придбання одягу та взуття по сезону, на придбання шкільного приладдя, зошитів, книг, на оплату харчування у школі та дитсадку, на придбання оздоровчих та відпочинкових путівокдля дітей та інші витрати на дітей. Отже, виходячи з умов Договору перелік додаткових витрат на дітей не є вичерпним. Відповідачем не спростовано належними, допустимими та достовірними доказами обов`язок відшкодування витрат на дітей відповідно до уклаеного ним договору, з умовами якого він добровільно погодився та бажав настання саме тих наслідків, які створені цим договором, оскільки заперечення проти позову грунтується на загальних положеннях сімейного законодавства без врахування зобов`язань за укладеним Договором. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналізуючи надані сторонами докази, досліджені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відповідно до умов Договору 50% грошових коштів, витрачених на дітей в розмірі 37743 грн. (75486:2) та 50% прожиткового мінімуму доходів на дитину відповідного віку за перод з жовтня 2022 року по лютий 2023 року в розмірі 6993,5 грн. (1372+1372+1416,5+1416,5+1416,5), а всього 44736,5 грн. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, у відповідності до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved