Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

У березні 2023 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якому позивач просив розірвати шлюб укладений між ними та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.03.2023 року відкрито спрощене позовне провадження та вирішено здійснювати розгляд справи з викликом сторін У судове засідання 17.07.2023 року сторони не з`явилися. До канцелярії суду позивач подала заяву, у якій просила провести розгляд справи без її участі та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представником відповідача до суду подано відзив на позовну заяву, у якому адвокат Назвіський Д.Я. просить позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити, а вимоги щодо стягнення судових витрат вирішити з урахуванням приписів ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Одночасно з цим адвокатом Назвіським Д.Я. подано клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача. Зважаючи на зазначене суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін у справі. Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 22.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] , Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зареєстровано шлюб, актовий запис № 433. 03.07.2013 року « [PERSON] » змінила ім`я на « [PERSON] », відповідно до свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Щодо вирішення питання про розірвання шлюбу суд зазначає таке. Доказів наявності обставин, передбачених частиною другою статті 110 Сімейного кодексу України, матеріали справи не містять. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог щодо розірвання шлюбу суд виходить із такого. Відповідно до частини першої статті 51 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейним союзом жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). Одним із способів припинення шлюбу є його розірвання (частина друга статті 104 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина третя статті 110 Сімейного кодексу України). За змістом статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Вирішуючи питання про можливість розірвання шлюбу, суд відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України має з`ясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Рішення про розірвання шлюбу поставляється судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що сторони втратили почуття довіри та взаємоповаги, сторони примиритися не бажають, наполягають на розірванні шлюбу. За такого подальше життя подружжя і збереження сім`ї на думку суду є неможливим та суперечитиме інтересам сторін. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved