Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

У грудні 2021 року адвокат Ясик І.О. в інтересах [PERSON] звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в якому просить стягнути з АТ «ПУМБ» на користь позивача [PERSON] 12902 грн. безпідставно отриманих коштів, та з Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на користь позивача [PERSON] 3672 грн. безпідставно отриманих коштів, а також стягнути солідарно з AT «ПУМБ» та Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяни Леонідівни на користь позивача [PERSON] судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та по судовий збір 908 грн. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 29.12.2021 року справу передано для розгляду за підсудністю до Подільського районного суду м. Києва. Протоколом автоматичного розподілу справ від 25.01.2022 року вищевказану позовну заяву передано для розгляду судді Подільського районного суду м. Києва Лещенко О.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28.01.2022 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позов мотивований тим, що улютому 2019 року позивач дізнався про відрахування з заробітної плати на підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.01.2019 ВП № [NUMBER]. Дана постанова була винесена приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 11854 що видано 10.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., в якому пропонується звернути стягнення з на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості за кредитним договором від 07.07.2012 року у розмірі 32 687,97 грн. Згідно кредитного договору № 26250018888518 від 07.07.2012 року на платіжну картку позивача був встановлений ліміт овердрафту у розмірі 1000 грн., банк звернувся до приватного нотаріуса Хари Наталії Станіславівни 06.12.2018 року та зазначив період стягнення з 06.12.2017 року по 06.12.2018 року, однак розрахунок заборгованості взагалі відсутній, виконавчий напис було вчинено за межами трьохрічного терміну, передбаченого ч. 1 ст.88 Закону України «Про нотаріат». На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 30.01.2019 ВП № [NUMBER] з позивача, як з працівника Публічного акціонерного товариства «Одеський кабельний завод «Одескабель», з лютого 2019 року здійснювалися відрахування з заробітної плати. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 р. по справі №523/2810/19, визнано вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 16.09.2020 року приватний виконавець закінчив виконавче провадження, в ході виконавчих дій безпідставно стягнуто 12902 грн. за виконавчим документом, та 3672 грн. основної винагороди приватного виконавця, а отже зазначені грошові кошті підлягають поверненню. В судове засідання позивач та його представник, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, клопотань та заяв до суду не подавали. Відповідачі, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися, клопотань та заяв до суду не подавали. Враховуючи наявність умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи з дотриманням вимог, встановлених ст. 281 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису нотаріуса № 11854 що видано 10.12.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., звернено стягнення з [PERSON] на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованості за кредитним договором від 07.07.2012 року у розмірі 32 687,97 грн. у ВП № [NUMBER]. Згідно кредитного договору № 26250018888518 від 07.07.2012 року на платіжну картку позивача був встановлений ліміт овердрафту у розмірі 1000 грн., позивач скористався кредитним лімітом і не виконав свої зобов`язання перед банком. Тому банк звернувся до приватного нотаріуса Хари Наталії Станіславівни 06.12.2018 року та зазначив період стягнення з 06.12.2017 року по 06.12.2018 року, та приватним нотаріусом Харою Н.С. було здійснено виконавчий напис №11854 від 10.12.2018 року, яким стягнуто з [PERSON] на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за кредитним договором від 07.07.2012 року у розмірі 32 687,97 грн. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 р. по справі №523/2810/19, визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. 16.09.2020 року приватний виконавець закінчив виконавче провадження, проте в ході виконавчих дій стягнуто з позивача 12902 грн. за виконавчим документом, та 3672 грн. Відповідачі не надали в судове засідання відомостей, які спростовують факт стягнення з позивача на їх рахунки вищевказаних сум та факт помилковості такого перерахування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України, Кодекс) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) зроблено висновок про те, що «Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України». Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2016 року у справі № 6-100цс15, від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц, від 23 січня 2020 року у справі № 910/3395/19. Суд бере до уваги, що у даному спорі рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29.04.2020 р. по справі №523/2810/19, визнано виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, а відтак після набрання законної сили даним рішенням відпала правова підстави для стягнення грошових коштів з позивача, а тому вони підлягають поверненню позивачу у відповідності до ст. 1212 ЦК України. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів, які б спростовували зазначені твердження позивача відповідачами суду не надано. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 908 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно до ст. 137 ЦПК України - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3ст. 137 ЦПК України - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч. 8 ст.141 ЦПК України - розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду долучено до позовної заяви копію договору б/н від 20.12.2021 року про надання йому правової допомоги адвокатом Ясиком І.О., копію Додатку №1 від 20.12.2021 року до Договору б/н від 20.12.2021 про встановлення вартості юридичних послуг у сумі 2 000 грн.; копію Акту приймання передачі послуг від 21.12.2021 року про надання послуг на суму 2 000 грн., копію розрахункової квитанції про оплату послуг позивачем на суму 2 000 грн. Враховуючи наявність підстав для задоволення позову та оцінюючи складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів суми витрат позивача на правничу допомогу підлягають задоволенню у сумі 2 000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved