Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

08.02.2023 року [PERSON] звернувся до Гайворонського районного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно за законом. Позов мотивований тим, що 13.12.2022 року, по справі №385/1414/22, провадження №2/385/432/22, суддею Гайворонського районного суду Кіровоградської області винесено ухвалу про відкриття провадження за позовом його матері - [PERSON] , до нього, про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS] . Свій позов його мати обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю., та зареєстрованого в реєстрі за №660. їй належить житловий будинок [ADDRESS] . Далі зазначає, що у даному будинку я зареєстрований з 10.08.1990 року, але на протязі уже 20-ти років у даному будинку не проживаю. Позивач зазначає, що дійсно з 1990 року зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS] , який належить моїм батькам, і придбаний ними в 1974 році. У даному ж будинку був зареєстрований його батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , а також рідний брат - [PERSON] . Батько помер у 2004 році. На день його смерті, у будинку був зареєстрований та проживав позивач, та його мати. Рідний згадуваний брат був зареєстрований та проживав в іншому місці. Так, після смерті батька, залишається спадкове майно - згадуваний будинок, який, як зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом виданого матері, був придбаний батьком відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Гайворонською державною нотаріальною конторою. За життя, батько на випадок своєї смерті, заповіту не залишив. У даному випадку майно батька, що залишилось після його смерті і належало йому, його спадкоємцями повинно було спадкуватись за законом. Право на спадкування за законом мала мати позивача [PERSON] , позивач та брат позивача [PERSON] , як спадкоємці першої черги. На час смерті батька (відкриття спадщини), разом з ним проживав позивач та відповідач, які є такими що прийняли спадщину після смерті батька. Вказує, що ні він, ні мати заяви про відмову від спадкового майна не писали. Рідний брат протягом встановленого законом строку заяви про прийняття спадщини нотаріусу не подавав. Отримавши копію згадуваної позовної заяви матері, серед долучених до заяви доказів, позивач побачив свідоцтво про право на спадщину за законом виданого матері, де після смерті батька, вона успадкувала все належне йому майно. До цього, позивач не знав, що мати отримала дане свідоцтво ще у 2005 році. Вона про це ніколи не говорила. Вказує, що отримання матір`ю свідоцтва про право на все спадкове майно батька, порушено його право на отримання частини даного спадкового майна. Позивач звернувся до Гайворонської державної нотаріальної контори, де нотаріус ознайомившись із спадковою справою після смерті його батька, витребувавши довідку щодо зареєстрованих осіб на час смерті батька, яку надала позивачу, повідомила про те, що нею було допущено помилку у видачі свідоцтва матері про право на спадщину на все спадкове майно. За таких обставин, [PERSON] вимушений звертатися до суду з позовом, для захисту своїх прав та інтересів. Просить суд: визнати недійсним Свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідченого 18.05.2005 року державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого в реєстрі за №660, про те, що спадкоємницею майна [PERSON] , померлого [INFO] , є в цілому його дружина [PERSON] , в частині частини спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в [ADDRESS] . Припинити право власності [PERSON] на частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в [ADDRESS] , як спадкоємниці майна [PERSON] , померлого [INFO] . Визнати за [PERSON] право власності на частину спадкового майна, яке складається з житлового будинку з побутовими та господарськими будівлями: веранда, літня кухня, хлів, льох, ворота із хвірткою, колодязь, та знаходиться в [ADDRESS] , як спадкоємцю майна [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15.02.2023 року відкрито провадження у справі порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) учасників справи. 03.03.2023 року від відповідача по справі [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву. В якому [PERSON] вказує, що заперечує проти позовних вимог в повному обсязі, оскільки вимоги Позивача, викладені в позові є необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності, без підкріплення належними доказами. Фактично на день смерті чоловіка в будинку, згідно домової книги, були зареєстровані та проживали: [PERSON] ,, її син [PERSON] , його дружина - [PERSON] . Позивач хоча й був зареєстрований на день смерті чоловіка в будинку, але в будинку не проживав ще з 1998 року, тобто спадщину він не прийняв. Позивач будь яких доказів про те, що він на день смерті спадкодавця проживав у вказаному будинку не надав. Вимога Позивача про визнання за ним в порядку спадкування права власності на частину будинку [ADDRESS] не підлягає задоволенню, оскільки Позивач не довів, що прийняв спадщину . 10.03.2023 р. від представника позивача, адвоката Волошина М.Г. до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. В якій представник позивача зазначає, що додатковим підтвердженням того, що позивач був зареєстрований у будинку на день смерті свого батька, є домова книга, де в наявності інформація, що у даному будинку [PERSON] зареєстрований з 10.08.1990 року по даний час. Вказує, що у 2005 році, відповідач обманним шляхом, навмисно повідомила нотаріусу завідомо неправдиву інформацію про відсутність інших спадкоємців - своїх дітей, також спадкоємців першої черги, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка, а батька позивача відповідно. І це свідоцтво на все спадкове майно було нею отримано. З часу придбання даного будинку батьками позивача, він в ньому був зареєстрованим на постійне місце проживання, і проживав у ньому. Ця реєстрація його місця проживання в наявності і на даний час. Іншої реєстрації місця проживання у позивача ніколи не було. За період з 1994 по 2006 роки, місцем постійного його проживання був будинок батьків. Після 2006 року, внаслідок непорозумінь відповідача з позивачем, конфліктів які почали виникати між ними, у даному будинку позивач проживав періодично, в основному у зимові місяці. Решту часу проживав окремо, наймаючи собі житло. Позивач проживав у даному будинку разом із батьком, як до його смерті, у день його смерті, так і після його смерті. Ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали з підстав зазначених в ньому. [PERSON] додатково наголосив, що на час відкриття спадщини проживав спільно з спадкодавцем. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що був кумом покійного [PERSON] так, як хрестив його сина [PERSON] . До дня смерті спадкодавця [PERSON] , періодично бував за місцем його проживанням по [ADDRESS] . З [PERSON] проживала його дружина [PERSON] та двоє синів: [PERSON] та [PERSON] .. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що працював поліцейським. Коли помер [PERSON] то він в складі оперативної групи виїхав на місце події. [PERSON] , опитував позивача [PERSON] , який був на місці події. [PERSON] повідомив [PERSON] , що він проживає за даною адресою з своїми батьками. Свідок вказав, що особисто йому не відомо де проживав [PERSON] на час смерті [PERSON] .. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що проживає поряд з відповідачем [PERSON] . Вказала, що на момент смерті [PERSON] також проживала в сусідньому будинку. [PERSON] майже кожного дня заходила до своїх сусідів [PERSON] та [PERSON] , останній помер у 2004 році. На час смерті [PERSON] спільно з ним по [ADDRESS] проживали: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , дружина [PERSON] та їх маленька дитина. На день смерті та приблизно 5 років до дня смерті [PERSON] , позивач [PERSON] не проживав з своїми батьками. Де він проживав їй не відомо. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає поряд з відповідачем [PERSON] . Вказала, що на момент смерті [PERSON] також проживав в сусідньому будинку. В гості до сім`ї [PERSON] особисто не ходив, але бачив хто ходив по подвір`ї. На час смерті [PERSON] спільно з ним по [ADDRESS] проживали: дружина - [PERSON] , син - [PERSON] , дружина [PERSON] та їх маленька дитина. На день смерті [PERSON] , позивач [PERSON] не проживав з своїми батьками. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є невісткою відповідача та дружиною брата позивача [PERSON] .. Вказала, що з 2002 року проживала за адресою [ADDRESS] . В даному будинку проживали: [PERSON] , відповідач [PERSON] , [PERSON] та їх спільна дитина. В 2004 році помер [PERSON] , на час його смерті позивач [PERSON] з ними не проживав. Позивач проживав у своєї дружини в іншому населеному пункті. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що є рідним сином відповідача [PERSON] та братом позивача [PERSON] з народження проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . На час смерті та після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] не проживав за вказаною вище адресою. В даному будинку проживали: [PERSON] , відповідач [PERSON] , [PERSON] та їх спільна дитина. Вказав, що позивач знав, що відповідач [PERSON] оформила на себе спадщину після смерті [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, доходить висновку, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] помер батько відповідача [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть (а.с. 8), після смерті якої відкрилася спадщина на належне йому майно. Згідно копії Договорів купівлі-продажу від 09.09.1974 року та від 24.05.1976 року вбачається, що власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] (а.с.103-104, 105-106). Позивач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 7). Відповідач відноситься до першої черги спадкоємців за законом після смерті [PERSON] , відповідно до ст. 1261 ЦК України, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 101). Судом встановлено, що відповідач прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом подачі 18.05.2005 року заяви до Гайворонської державної нотаріальної контори Кіровоградської області про прийняття спадщини, що вбачається з оглянутої в судовому засіданні копії спадкової справи №2052 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.100). Згідно копії свідоцтва про право спадщину за законом від 18.05.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Гайворонської державної нотаріальної контори Ковбасюк Н.Ю. - спадкоємицею майна [PERSON] , померлого [INFO] є в цілому його дружина [PERSON] . Спадкове майно на яку видане це свідоцтво, складається з житлового будинку глинобитного, критого шифером, розміром житлової площі 3/34,75 кв. м. з побутовими та господарськими будівлями, що знаходиться на прилеглій до нього земельній ділянці фонду [ADDRESS] (а.с. 9). З копії листа від 01.02.2023 року №1338/01245 виданого Гайворонською міською радою Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою станом на 27.08.2004 року на постійне місце проживання зареєстровані особи: [PERSON] - [INFO] , [PERSON] - [INFO] (а.с. 10). Норми права та мотиви їх застосування. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Здійснення права на спадкування врегульовано положеннями глави 87 ЦК України. Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною третьою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців з часу відкриття спадщини), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Доводи позивача про наявність обставин постійного проживання його зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є предметом доказування у цій справі у межах заявленого позову та мають значення для правильного вирішення цього спору. Частинами другою та шостою статті 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Разом з тим, державна реєстрація позивача у спірному житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на час смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19), від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження № 61-3620св21). Пунктами 1 та 2 частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України. Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Як вбачається з показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , позивач [PERSON] на час відкриття спадщини не проживав по [ADDRESS] , де на час смерті проживав спадкодавець [PERSON] . Суд вважає такі покази послідовними, достовірними, узгодженими між собою та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають. Крім того, суд звертає увагу, що свідки [PERSON] , [PERSON] на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] проживали в сусідньому будинку, свідок [PERSON] періодично була в гостях у сім`ї [PERSON] , - та вони достовірно вказали, що позивач не проживав постійно з спадкодавцем на час його смерті. Свідки [PERSON] , [PERSON] особисто проживали з спадкодавцем на час його смерті в будинку за адресою: [ADDRESS] та показали, що позивач не проживав постійно з спадкодавцем на час його смерті. Суд критично оцінює покази свідків [PERSON] та [PERSON] , з огляду на наступне. Так, свідок [PERSON] достовірно не міг пояснити звідки йому відомо, що позивач на час відкриття спадщини проживав спільно з спадкодавцем. Свідок [PERSON] вказав, про те, що йому стало відомо де проживав позивач, на час відкриття спадщини, зі слів самого позивача, коли свідок будучи працівником поліції опитував [PERSON] . Наведене свідчить про те, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини, будучи лише зареєстрованим у спірному житловому будинку, де проживав спадкодавець [PERSON] , постійно разом з ним не проживав, а тому не вважається таким, що прийняв спадщину у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, у зв`язку з чим підстави для визнання за позивачем права власності на спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами відсутні. Отже, на думку суду, позивач [PERSON] всупереч ст. 81 ЦПК України, не довів та не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що він прийняв спадщину, шляхом постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті, на що він посилався як на підставу своїх вимог, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України - у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Outcome: dismissed