Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

представник позивача [PERSON] адвокат Клапчук Ф.П. просить суд Зняти арешт з усього нерухомого майна померлого [INFO] [PERSON] , що був накладений 19.07.2018 р. постановою державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Токовенко Наталії Олександрівни у виконавчому провадженні №5547197, обґрунтовуючи позов наступним. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Зокрема, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.09.2010 р., посвідченим державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. за життя померлому [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,51 га, розташована на території Бендюгівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 3222280800:02:006:0010. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїсою Павлівною, 24.02.2021 року було заведено спадкову справу після померлого [PERSON] за № 67255137, у нотаріуса 12/2021. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємцем його майна за законом першої черги. Також, із спадкоємців [PERSON] залишився його син [PERSON] . З метою отримання спадщини, [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Воловенко Р.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] . Листом від 16.09.2021 р. №220/02-14 нотаріус повідомила позивачу про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що на його майно накладено арешт, а тому позивачу необхідно звернутися до суду для вирішення даного питання. 16.09.2021 р. позивач звернулася до Кагарлицького відділу ДВС в Обухівському районі Київської області і з заявою про зняття арешту з майна. У відповідь листом від 24.09.2021 р. №16578 відповідач повідомив наступне: "Згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] було зареєстроване виконавче провадження ВП № 5547197. згідно виконавчого листа № 368/951/17 від 03.01.2018 виданого Кагарлицьким р/с про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. 03.04.2018 на підставі заяви стягувачки [PERSON] до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшов виконавчий лист № 368/951/17 від 03.01.2018 виданого Кагарлицьким р/с про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. 04.01.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано сторонам для виконання та до відома (вих. № 258). 19.07.2018 до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості щодо реєстрації обтяження № 27117348 нерухомого майна боржника. 14.08.2020 на адресу відділу надійшла заява [PERSON] про накладення арешту на все майно, в тому числі на земельний пай, оскільки у боржника існує заборгованість по сплаті аліментів. 23.02.2021 вищезазначене виконавче провадження було завершене відповідно до п. 3 ч.1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" у зв`язку з тим, що [INFO] боржник помер. На дату смерті борг по аліментах становить 70 695,40 грн.». Вищевказаним листом позивачу було повідомлено, що арешт на майно померлого [PERSON] може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, щодо спадкового майна [PERSON] наявний не знятий арешт, який порушує права неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на отримання спадщини свого батька, а тому зазначений арешт має бути знятий судом. Положеннями ст.ст. 1216-1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття, спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець^за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст.1270 ЦК України). [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [PERSON] за законом першої черги, яка скористалася своїм правом прийняття та оформлення спадщини, що відкрилася після смерті її батька. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння, та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України, зокрема і шляхом звільнення спадкового майна з-під арешту. Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному законом порядку спадщину, яка відкрилася після смерті спадкодавця, неповнолітня [PERSON] набула права на спадщину. Разом з тим, не знятий арешт перешкоджає неповнолітній [PERSON] , як спадкоємцю (власнику) в процедурі оформлення спадкових прав, а тому зазначений арешт підлягає зняттю. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень тау спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно з приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". В силу положень пункту з частини 1 статті 38 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Відповідно до ч. 1-3 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Отже, вищевказаними положеннями закону на державного виконавця покладено обов`язок щодо зняття (скасування) арешту майна боржника у випадку закінчення виконавчого провадження. Закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" є юридичним фактом, наслідком якого має бути зняття арешту з майна боржника. В порушення ст. 40 ЗУ "Про виконавче провадження", закінчуючи виконавче провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження", відповідач не зняв арешт з належного [PERSON] майна. Як наслідок, до цього часу існує запис про арешт майна померлого [PERSON] , що порушує права неповнолітньої [PERSON] на отримання спадщини свого батька. У зв`язку з наведеним, а також тим, що у даному випадку законом не визначено іншого порядку захисту порушеного права. Позивач змушена звернутися до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON] з питанням про зняття арешту з майна [PERSON] . Системний аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" вказує на те, що посадові особи органу ДВС діють лише в рамках відкритих виконавчих проваджень, а повноваження державного виконавця як щодо накладення арешту на майно, так і щодо його скасування можуть бути реалізовані ним винятково під час здійснення виконавчого провадження. Проте, як вже зазначалося, виконавче провадження, в рамках якого було накладено арешт на майно померлого [PERSON] було завершене та його відновлення неможливе, тоді як в силу вимог закону накладений арешт на майно боржника підлягає зняттю (скасуванню) саме в рамках виконавчого провадження. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулюються Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". За визначеннями, наведеними у пунктах 1, 5 частини першої статті 2 цього Закону: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації прав підлягають, зокрема, заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Законом до обтяжень віднесені: заборона відчуження, арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, а також інші обтяження. Пунктом 1 ч. 2 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили. Отже, обтяження припиняються на підставі відповідних документів, які свідчать про припинення причини/обставини/підстави існування обтяження. Відповідно, документом, що є підставою для державної реєстрації припинення обтяження нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили. Відтак, зважаючи на зазначені вище обставини та становище, в якому опинилась неповнолітня [PERSON] у зв`язку з існуванням не знятого арешту на спадкове майно свого батька. [PERSON] , слід дійти висновку, що належним та найбільш ефективним способом захисту попущених прав та інтересів [PERSON] у цьому випадку є прийняття судом рішення про скасування арешту нерухомого майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні № 5547197. Представник відповідача в особі Кагарлицького відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило. Третя особа в особі - Приватного нотаріусу Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїса Павлівна в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило. Третя особа в особі - [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Заяв та клопотань не надходило. Суд, вислухавши представника позивача, яка не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи та дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Кагарлицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Зокрема, згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.09.2010 р., посвідченим державним нотаріусом Кагарлицької районної державної нотаріальної контори Воловенко Р.П. за життя померлому [PERSON] належала земельна ділянка площею 2,51 га, розташована на території Бендюгівської сільської ради Кагарлицького району Київської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 3222280800:02:006:0010. Приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Воловенко Раїсою Павлівною, 24.02.2021 року було заведено спадкову справу після померлого [PERSON] за № 67255137, у нотаріуса 12/2021. Неповнолітня [PERSON] , [INFO] , є дочкою померлого [INFO] [PERSON] та спадкоємцем його майна за законом першої черги. Також, із спадкоємців [PERSON] залишився його син [PERSON] . З метою отримання спадщини, [PERSON] , яка є законним представником [PERSON] , звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Воловенко Р.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] . Листом від 16.09.2021 р. №220/02-14 нотаріус повідомила позивачу про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину померлого [PERSON] у зв`язку з тим, що на його майно накладено арешт, а тому позивачу необхідно звернутися до суду для вирішення даного питання. 16.09.2021 р. позивач звернулася до Кагарлицького відділу ДВС в Обухівському районі Київської області і з заявою про зняття арешту з майна. У відповідь листом від 24.09.2021 р. № 16578 відповідач повідомив, що згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] було зареєстроване виконавче провадження ВП № 5547197, згідно виконавчого листа № 368/951/17 від 03.01.2018 виданого Кагарлицьким р/с про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. 03.04.2018 на підставі заяви стягувачки [PERSON] до Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області надійшов виконавчий лист №368/951/17 від 03.01.2018 виданого Кагарлицьким р/с про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття. 04.01.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано сторонам для виконання та до відома (вих. № 258). 19.07.2018 до Державного реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості щодо реєстрації обтяження № 27117348 нерухомого майна боржника. 14.08.2020 на адресу відділу надійшла заява [PERSON] про накладення арешту на все майно, в тому числі на земельний пай, оскільки у боржника існує заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України, неприпустимим є позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст. 317 ЦК України). Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Як зазначається у ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. 19.07.2018 до Державного реєстру прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено відомості щодо реєстрації обтяження № 27117348 нерухомого майна боржника. Зазначені вище обставини та відсутність будь-яких відомостей про виконавче провадження вказують на відсутність правових підстав для арешту його майна та підлягають судовому захисту, шляхом звільнення його майна з-під арешту. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, в тому числі і до повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі) арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. Згідно ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі ст. 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Окрім того, згідно інформації наданої представником позивача - позивачем погашено повністю заборгованість по аліментах, а також відсутній борг перед Кредитною спілкою «Народний кредит». Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту оскільки те, що саме спадкоємець [PERSON] земельної ділянки, що підтверджується правовстановлюючим документом, тому на підставі ч. 1. ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» такий арешт може бути знятий лише за рішенням суду, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved