Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернулася до Подільського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 12.06.2023 року відкрито провадження по справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позовна заява обґрунтована тим, що 15.11.2014 року між сторонами зареєстровано шлюб. У шлюбі сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Впродовж останніх двох років сімейне життя у сторін поступово погіршувалось. В кінці лютого 2022 року позивач з дітьми тимчасово виїхала з місця постійного проживання, а після їх повернення з`ясувалось, що відповідач не вважає за можливе продовжувати спільне сімейне життя. Сторони з березня 2022 року не проживають разом, не мають спільного господарства та спільного бюджету. Подружжя на даний час шлюбних стосунків не підтримує. Рішення позивача щодо розірвання шлюбу є виваженим, час на примирення не потрібен. Подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Спору щодо поділу майна та щодо місця проживання дітей у сторін немає. Представник позивача та позивач у судове засідання не з`явилися. Представник позивача подала до суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом достовірно встановлено, що між сторонами 15 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб, про що зроблено запис за №1088, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] ). Судом встановлено, що тривалий час сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Сторони спору щодо поділу майна подружжя та стосовно місця проживання спільних дітей не мають. Відповідач, будучи повідомленим про розгляд Подільським районним судом м. Києва належним чином, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, з клопотаннями до суду не звертався. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. За визначенням ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач та відповідач мають різні погляди на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя та не мають взаєморозуміння. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. З урахуванням встановлених обставин справи та на підставі ст.ст. 104, 105, 110-112 СК України, суд дійшов висновку, що дана сім`я тривалий час носить формальний характер, вжиття заходів щодо збереження сім`ї не може дати позитивного результату, буде суперечити інтересам позивача, впливати на психоемоційний стан сторін, тому підстав для збереження надалі міцної та здорової сім`ї не вбачається. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Крім того, позивач у позовній заяві вказує судові витрати, понесені нею в ході розгляду даної справи, а саме: 1073,60 грн. - судовий збір за подання позову; 2500,00 грн. - витрати на правничу допомогу. Проте суд не вирішує питання про судові витрати, оскільки у прохальній частині позовної заяви позивач не просить вирішити питання щодо судового збору та витрат на правничу допомогу. Також позивачем зазначено у позовній заяві лише попередній розрахунок витрат на правничу допомогу та в матеріалах справи відсутнє клопотання позивача про те, що нею будуть подані докази витрат на правничу допомогу протягом п`яти днів з дня винесення рішення (ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 104, 110, 112, 115, 180-183, 185, 191 СК України, та

Outcome: approved