Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

02.01.2023 [PERSON] , через свого представника адвоката Моленя Р.Б., звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» (далі - ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В., про визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною за № 58559 від 31.03.2021 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості у розмірі 8079 грн, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позову зазначено, що позивач дізнався про те, що 08.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Снігуром Олегом Юрійовичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER]. Також, позивачу стало відомо, що вказану постанову винесено на підставі заяви стягувача про примусове виконання виконавчого напису № 58559, виданого 31.03.2021 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Головкіною Яною Вікторівною. Однак, про існування вказаного виконавчого напису № 58559 позивач не був обізнаний. Позивач також вказав, що будь-які зобов`язання, на підставі нотаріально посвідчених договорів у нього відсутні, оскільки він жодних договорів з відповідачем не укладав. Відтак, його представник звернувся із адвокатським запитом до приватного виконавця, який виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, та проханням надати копії усіх документів вказаного вище виконавчого провадження, однак відповіді не отримав і станом на день подання вказаної позовної заяви. Наведене, на думку позивача, свідчить про відсутність у нього усіх документів виконавчого провадження, зокрема і спірного виконавчого напису. Вважає, що виконавчі написи нотаріуса слід визнати такими, що не підлягають до виконання, оскільки нотаріус при їх вчиненні не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, всупереч вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості, зокрема і нотаріально посвідченого кредитного договору, хоча Постанова КМУ №662 від 26.11.2014, яка дозволяла це робити, була скасована Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017. Також, ні відповідач, ні приватний нотаріус не надсилали позивачу ніяких вимог щодо наявності заборгованості та усунення порушень основного зобов`язання, внаслідок чого позивач був позбавлений можливості надати свої заперечення чи оспорити вимогу кредитора. Ухвалою судді від 09.01.2023 зазначену позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді від 08.02.2023 відкрито провадження у цивільній справі за вищевказаним позовом. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання, яке неодноразово та з різних причин було відкладене. Ухвалою суду від 29.03.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування документів, витребувано їх від приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура О.Ю. та приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. Ухвалою від 22.06.2023 задоволено клопотання представника позивача про витребування документів та витребувано їх від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС». У судовому засіданні 13.07.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Молень Р.Б. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити позов. Представник відповідача ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. Однак, 11.07.2023 від нього надійшла заява про доручення до матеріалів справи письмових доказів, витребуваних ухвалою суду від 23.06.2023. У вказаній заяві представник відповідача жодних заперечень щодо позову не висловив, лише зазначив, що сам виконавчий напис не може надати суду, оскільки він знаходиться у приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Снігура О.Ю. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Головкіна Я.В. також, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилась, не повідомивши про причини неявки. Пояснень щодо позову від третьої особи не надходило. Власне, як і не надходила відповідь на ухвалу суду від 29.03.2023 про витребування документів. Неявка представника відповідача та третьої особи, відповідно до статті 223 ЦПК України, не є перешкодою розгляду справи і суд вважає за доцільне розглянути справу у їх відсутності. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. 08.11.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Снігуром О.Ю. відкрито виконавче провадження ВП [NUMBER], з виконання виконавчого напису №58559 від 31.03.2021, виданого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості в розмірі 8079,00 грн. У постанові про відкриття виконавчого провадження боржником зазначено [PERSON] , а стягувачем - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС». Цього ж дня, на підставі вказаного виконавчого надпису винесено постанову про арешт майна боржника та постанову про арешт коштів боржника. Крім цього, 19.01.2022 приватним виконавцем за вказаним виконавчим написом винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 14.01.2023 представник позивача направив приватному виконавцю виконавчого округу Тернопільської області Снігуру О.Ю. адвокатський запит у якому просив надати копії усіх документів виконавчого провадження [NUMBER]. Із наданих відповідачем документів вбачається наступне. 04.04.2019 між ТОВ «СС ЛУОН» та [PERSON] укладено кредитний договір №527730-А. Договір підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором 602126, однак він нотаріально не засвідчений. Відповідно до п. 2.1 Договору загальний розмір наданого кредиту становить 3000 грн. 28.12.2020 між ТОВ «ФІНФОРС» та ТОВ «ФК «ОНАЙН ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 28/1220-01, відповідно до умов якого ТОВ «ФІНФОРС» передало (відступило) ТОВ «ФК «ОНАЙН ФІНАНС» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «ОНАЙН ФІНАНС» зобов`язалось їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «ФІНФОРС» за плату на умовах, визначених цим Договором. Як вбачається із виписки з особового рахунку за кредитним договором №527730-А від 04.04.2019, станом на 10.03.2021 заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ОНАЙН ФІНАНС» становить 6879,00 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 3000 грн; прострочена заборгованість за процентами - 2394,00 грн; строкова заборгованість за штрафом і пенею - 1485,00 грн. Відомості про нотаріальне посвідчення договору на підставі якого винесено виконавчий напис №58559 від 31.03.2021 також відсутні, власне, як і відсутнє підтвердження того, що саме на підставі кредитного договору №527730-А від 04.04.2019 вчинено цей виконавчий напис. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку). Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. 26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Тобто, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Пленум Вищого адміністративного суду України у п. 10.2 Постанови від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» роз`яснив, що визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд визначає, що рішення суб`єкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти. Тобто, на сьогоднішній день, редакція Переліку передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Подібна позиція наведена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. За таких обставин, оспорюваний виконавчий напис вчинено після набрання законної сили вказаним вище судовим рішенням про скасування положень, на підставі яких його було вчинено, а саме пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наданого відповідачем кредитного договору №527730-А від 04.04.2019, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, сторонами в якому зазначені ТОВ «СС ЛОУН» та [PERSON] , на виконання якого нотаріусом вчинено виконавчий напис вбачається, що він не був нотаріально посвідченими, що відповідачем не спростовано, а тому є таким, що не відповідає вимогам Переліку. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі №158/2157/17 та постанові Верховного Суду від 21.10.2020 в справі №172/1652/18. З приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Така ж позиція вказана в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №754/9711/14ц. У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14ц зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності». Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справи №916/3006/17, які викладено у постанові від 02.07.2019, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Суд встановив, що вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису відбулося на підставі звернення ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до приватного нотаріуса з недотриманням вимог щодо переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. З матеріалів справи не вбачається, що приватному нотаріусу при подачі заяви про вчинення виконавчого напису стягувачем було надано детальний розрахунок заборгованості в контексті зі строками її погашення та первинного бухгалтерського документа, який би підтвердив видачу боржнику спірної суми боргу (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, яка зазначена у написі, є безспірним. Відтак, суд має переконання, що нотаріус не мав належних і достатніх підстав вважати, що вимоги стягувача і борг, для стягнення якого кредитор просив вчинити виконавчий напис, є безспірними. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору щодо її розміру, строку, за який вона нарахована тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. У виниклому спорі заборгованість [PERSON] є спірною, оскільки позивач не визнає розміру виниклого боргу шляхом звернення до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Зазначені обставини в сукупності вказують на недотримання приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вимог законодавства України під час вчинення оспорюваних виконавчих написів, тому позовні вимоги є підставними, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за № 58559 від 31.03.2021, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості у розмірі 8079,00 грн таким, що не підлягає виконанню. Також, у зв`язку з задоволенням позову відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» в користь позивача [PERSON] слід стягнути 1073,60 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved