Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

27 квітня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 15 липня 2022 року, мотивуючи позов тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Також, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 травня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. Відповідач відзив на позов не подав. Згідно ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 07\~червня 2023\~року сторонам було надано строк для примирення терміном один місяць до 10 липня 2023 року. Після наданого строку на примирення позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, вказавши, що примирення не відбулося, вона позов підтримує і наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення повідомлений завчасно та належним чином, заяв чи клопотань до суду не подав. Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 15\~липня 2022\~року Відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану у\~місті Чернігові\~Північно-Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.\~Суми)\~було зареєстровано\~шлюб між\~позивачем та\~відповідачем,\~про що\~складено відповідний\~актовий запис\~за №\~786\~(а.с.\~7). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Подружні відносини\~подружжя припинило,\~спільне господарство\~не ведеться, подальше збереження шлюбу позивач вважає не можливим, оскільки це суперечить її інтересам. Згідно із\~частиною першою\~статті 24\~Сімейного кодексу\~України,\~шлюб ґрунтується\~на вільній\~згоді жінки\~та чоловіка. Відповідно до положень частин третьої, четвертої статті 56 Сімейного кодексу України, кожен має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі статтею 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що подальше збереження шлюбу між сторонами суперечитиме їхнім інтересам, а тому шлюб підлягає розірванню. Крім того, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі\~статтею 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства»,\~кожна дитина\~має право\~на рівень\~життя,\~достатній для\~її фізичного,\~інтелектуального,\~морального,\~культурного,\~духовного і\~соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною третьою статті 181 Сімейного кодексу\~України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із\~частиною першою\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України,\~при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує:\~1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~частин першої,\~другої статті\~183\~Сімейного кодексу\~України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною другою\~статті 182\~Сімейного кодексу\~України передбачено,\~що розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частиною першою статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітню дитину, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на неповнолітню дочку [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Проте, суд не стягує аліменти з 24 квітня 2023 року, як проце просить позивач, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що позивач звернулася до суду із даним позовом 27 квітня 2023 року, а тому аліменти мають бути стягнути починаючи саме з цієї дати. Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про стягнення судового збору.

Outcome: approved