Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

В листопаді 2022 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Південний відділ державної виконавчої служби міста Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.10.2015 року було розірвано. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11.2019 року по справі №207/3280/19, з відповідача [PERSON] на її користь стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.09.2019 року до закінчення донькою навчання 30.06.2022 року. 11.02.2020 року державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення з відповідача аліментів. Однак, відповідач ухилявся від виконання рішення суду, матеріальної допомоги на утримання доньки не надавав. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду, за період з 30.09.2019 року по 30.06.2022 року за ним утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 33865,72 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості. Зазначає, що неустойка (пеня), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає 59457,79 грн. Просить позовну заяву задовольнити. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначила, що заборгованість відповідача по аліментам складала 33865 грн. 72 коп., а пені позивачка просить стягнути 59457 грн. 79 коп., що становить майже 200 % заборгованості, що є недопустимим, та таким, що не відповідає чинному законодавству. Також зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів на час звернення позивачки до суду (листопад місяць 2022 року) відсутня, оскільки відповідач сплатив заборгованість ще задовго до звернення позивачки із позовом до суду, а саме 27 вересня 2022 року. Представник третьої особи Південного відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивачка посилається, як на підставу своїх позовних вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, прийшов до наступного висновку. Статтею 263\~ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , який за рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 06.10.2015 року було розірвано (а.с.8-9). Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 26.11.2019 року по справі №207/3280/19, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 30.09.2019 року до закінчення донькою навчання 30.06.2022 року (а.с.12). 11.02.2020 року державним виконавцем Південного відділу державної виконавчої служби у м. Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового стягнення з відповідача аліментів (а.с.13). Згідно розрахунку заборгованості Південного відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за [PERSON] утворилась заборгованість зі сплати аліментів за період з 30.09.2019 року по 30.06.2022 року та складає 33865,72 грн. (а.с.21). Згідно ст.\~196\~СК України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Заборгованість відповідача по аліментам складала 33865,72 грн., а пені позивачка просить стягнути з відповідача 59457,79 грн., що становить майже 200 % заборгованості, що є недопустимим, та таким, що не відповідає чинному законодавству. Крім того, 09.09.2022 року старшим державним виконавцем О.В.Калініч була винесена постанова про накладення на [PERSON] штрафу у розмірі 7671 грн. 94 коп. на користь позивачки [PERSON] , у зв`язку із тим, що в нього наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік (а.с.50, на звороті). Згідно до абзацу 2 ч.1 ст.196 СК України, у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч.14 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження». Обов`язковою умовою настання відповідальності за прострочення сплати аліментів є винність особи. Рішення суду про стягнення із відповідача аліментів набрало законної сили в грудні 2019 року і було звернуто до виконання позивачкою в лютому місяці 2020 року. Як зазначив представник відповідача, починаючи із січня 2020 року, коли було впроваджено протиепідеміологічні заходи на території України, діяли певні обмеження пов`язані із коронавірусною хворобою та протиепідеміологічними заходами, відповідач не міг зв`язатись із державним виконавцем та потрапити до неї на прийом, і тільки згодом, коли йому вдалось отримати інформацію про суму сплати аліментів, він з травня 2020 року розпочав виплату аліментів по можливостям свого майнового стану. Тобто несплата аліментів з вересня 2019 року по травень 2020 року відповідачем відбулась не з прямої вини відповідача, а пов`язана з технічними строками розгляду справи в суді, надалі неможливістю потрапити до державного виконавця через антикороновірусні заходи (телефонний зв`язок був відсутнім, а прийом громадян не відбувався через протиепідеміологічні заходи). Надалі, починаючи із травня 2020 року по лютий 2022 року, відповідач в силу свого майнового стану, щомісячно сплачував аліменти, не допускаючи пауз у виплатах, і починаючи з березня 2022 року по травень 2022 року, три місяці не здійснював жодної виплати через те, що з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан, не маючи жодного заробітку він не мав змоги взагалі сплачувати аліменти, оскільки сам не мав коштів для існування. Надалі коли ситуація більш-менш стабілізувалася, починаючи з червня 2022 року, відповідач знову розпочав виплати. І як тільки у відповідача з`явилась перша можливість, він 26 вересня 2022 року сплатив на користь позивачки всю суму заборгованості, включаючи штраф, який державний виконавець винесла щодо нього за прострочення сплати аліментів. Відповідно до постанови старшого державного виконавця О.В.Калініч від 27.09.2022 року, виконавче провадження щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання доньки, що продовжує навчання, на користь позивачки ЗАКІНЧЕНО, у зв`язку із погашенням відповідачем заборгованості та штрафу в повному обсязі. Тобто на час звернення позивачки до суду, заборгованість по аліментам була відсутня, тобто були відсутні підстави для застосування цивільно-правової відповідальності. Крім того, статтею 61 Конституції України гарантована заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вже сплатив на користь позивачки штраф за порушення зобов`язання в повному обсязі. За своєю правовою природою, пеня не є заборгованістю по аліментним зобов`язанням, а є видом цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання. Також з матеріалів справи вбачається, що 30.09.2022 року позивачці були зараховані кошти в сумі 33865,72 грн. від Південного ВДВС зі сплати аліментів по справі №207/3280/19 від [PERSON] (а.с.39), а також 04.10.2022 року позивачці були зараховані кошти в сумі 7671,94 грн. від Південного ВДВС зі сплати штрафу по справі №207/3280/19 від [PERSON] (а.с.40). Окрім того, матеріали справи містять копію квитанції №0.0.2687045057.1 від 29.09.2022 року з якої вбачається, що відповідач [PERSON] сплатив борг по виконавчому провадженню №61235206 в сумі 41540,00 грн. на рахунок Південного ВДВС м. Кам`янське (а.с.53). Таким чином, станом на грудень місяць 2022 року, винність в діях відповідача [PERSON] за прострочення сплати аліментів відсутня, оскільки останній жодним чином не ухилявся від виконання рішення суду, і при першій можливості погасив всю суму заборгованості, а заборгованість здебільшого виникла від незалежних від відповідача обставин, оскільки введення воєнного стану, протиепідеміологічні заходи пов`язані із коронавірусною інфекцією, були незалежними від відповідача, однак вплинули на можливість заробляти грошові кошти. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, необхідно відмовити в повному обсязі, у зв`язку з тим, що на момент подачі позову до суду відповідачем була повністю погашена заборгованість по аліментам перед позивачкою, а також в повному обсязі сплачено штраф на її користь за порушення зобов`язання. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вищевикладене, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, ураховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне судові витрати зі сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Outcome: dismissed