Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на майно і зокрема на земельну ділянку, площею 2.12 га, яка належала померлій на підставі сертифікату серії ЛВ № 039824, виданого 11.03.1995 на підставі рішення Галичанівської сільської ради від 18.03.1994, зареєстрованого в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 336. Вона є спадкоємцем першої черги майна померлої за законом та відповідачка [PERSON] , інші спадкоємці першої черги - померли. Вказує, що після смерті матері вони звернулися до Братковицької с/р Городоцького району Львівської області про визнання права власності на будинок в [ADDRESS] , однак їм було відмовлено, після чого вони звернулися в суд про визнання права власності на вказаний будинок і 20.05.2004 їх позов задоволено. 12.12.2006 вона оформила право власності на будинку, а другу половину - відповідач. Через деякий час їй стало відомо про наявність сертифікату на право приватної власності на землю, виданого на ім`я їх матері, після чого вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила, мотивуючи тим, що строк на прийняття спадщини закінчився. Вона спадщину після смерті матері прийняла та фактично вступила в володіння спадковим майном, тому вважаюся такою що спадщину прийняла, в порядку ст.549 ЦК УРСР. Просила суд визнати за нею право на 1/2 земельної частки (паю) розміром 1,06 га, що знаходиться на території с. Братковичі Львівського району Львівської області і належала [PERSON] на підставі сертифікату серія ЛВ № 039824, зареєстрованого 11.03.1995 у Книзі реєстрації сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 336, в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилися, в позовній заяві просила про розгляд справи у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення судом не заперечує . Відповідач двічі до суду не з`явилася, відзиву на позов не подала, причини неявки суду не повідомила, хоча належно була повідомлена про час та дату судового засідання, в тому числі шляхом розміщення повістки про виклик до суду на офіційному сайті суду. Як визначено Верховним Судом у постанові від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, наявна в матеріалах справи довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч.2 ст.247 ЦПК України. Проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідача і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить закону та відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Із матеріалів справи убачається, що 18.03.1994 на підставі рішення сесії Галичанівської сільської ради народних депутатів протоколом № 17 [PERSON] 11.03.1995 видано сертифікат про право приватної власності на землю серія ЛВ № 0139824 та передано у приватну власність земельну ділянку площею 2.12 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, яка розташована на території с. Братковичі Галичанівської сільської ради, зареєстрованого в книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 336 (а.с. 9). [PERSON] , померла [INFO] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 10). [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] , яка згідно свідоцтва про одруження серія [NUMBER] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] її доньки - [PERSON] та [PERSON] доглядали за будинком, обробляла присадибну ділянку, тобто вступила в управління спадковим майном, що підтверджується рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 20.05.2004, згідно якого за ними визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 12). Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері, проте листом від 16.02.2023 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через те, що правовстановлюючий документ на право на земельну ділянку не відповідає затвердженій формі, рекомендовано звернутися в суд (а.с.14). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. В ч.1 ст.3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються за правилами ЦК в редакції 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004р.. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавства, зокрема, відповідні правила ЦК 1963р., у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963р., яка діяла на момент відкриття спадщини [PERSON] спадкоємство здійснюється за законом та за заповітом. Згідно ст.549 ЦК України в редакції 1963р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За п.2 Указу Президента України від 08.08.1995р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни-спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.2 цього ж Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Оскільки матеріалами справи встановлено, що [PERSON] була включена до списку осіб, які мають право на середню земельну частку, їй було передано право на земельну частку (пай) розміром 2.12 умовних кадастрових гектари без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, що посвідчувалося сертифікатом на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 039824 від 11.03.1995, таке її право увійшло до складу її спадкового майна, а [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері шляхом вступу в управління спадковим майном. Оскільки [PERSON] , є дочкою, а відповідно спадкоємцем за законом майна [PERSON] , спадщину після її смерті фактично прийняла на підставі ст.549 ЦК України в редакції 1963р., після смерті матері звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом, проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову та визнання за позивачем права на земельної частки (паю), площею 2.12 умовних кадастрових гектари, що знаходиться на території с. Братковичі Львівського району Львівської області, яке належало спадкодавцю на підставі Сертифікату про право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ № 039824, виданого 11.03.1995 і зареєстрованого в Книзі записів сертифікатів за № 336, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] . На підставі ст.ст.373, 392 ЦК України, ст.ст.529, 548-549 ЦК України в ред.1963р.,

Outcome: approved