Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на її утримання в розмірі частки від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ,щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка є бабусею неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з нею. Батьки дитини розірвали шлюб в 2014 році і її донька( мати дитини)- [PERSON] з дитиною приїхала проживати до неї. [INFO] донька померла. Батько після розірвання шлюбу самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги на її утримання не надавав, з донькою не спілкується до теперішнього часу, її життям не цікавиться. Таким чином, дитина є позбавленою батьківського піклування , а її статус не визначений,що перешкоджає оформленню соціальних виплат на дитину, отриманню паспорту, тощо, що потребує згоди батьків чи опікунів( піклувальників) Позивачка , позбавлена можливості як бабуся, оформити у встановленому законом порядку піклування над дитиною. Тому просила суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини. Ухвалою суду від 21.02.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 17 квітня 2023 року ухвалою суду підготовче провадження у вказаній цивільній справі закрито, призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила позовні вимоги. Відповідача в судове засідання неодноразово не з`явився, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, про поважність причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, у зв`язку з чим, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Представник Органу опіки та піклування служби у справах дітей Краматорської міської ради в судове засідання не з`явився. Але органом опіки направлено поштою висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дитини [PERSON] , [INFO] . Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, на підставі свідоцтва про народження серії [NUMBER] ,що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка , відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану № 00030707499 від 13.05.2021 року одружилась з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] » ( а.с.18, 24) Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується актовим записом про народження №154 від 03.02.2009 року зареєстрованим Краматорським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Харків) ( копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16.12.2021року). Згідно з заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25.11.2014 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 23) Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] ( мати дитини) померла [INFO] ( а.с. 20) Відповідно до довідки про склад сімї дитина [PERSON] проживає в родині позивачки [PERSON] (а.с.29) Таким чином, судом встановлено, що позивачка є бабусею неповнолітньої дитини [PERSON] , дитина проживає з нею, а тому вона має право на звернення до суду із зазначеним позовом. Відповідно до ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності. Дисципліна і порядок сім`ї мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини. Держава здійснює захист дитини від: усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Аналогічні положення викладені і в ст. 150 Сімейного Кодексу України. Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Верховний Суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року розтлумачив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХП від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. В п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, а крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. З довідок Загально-освітньої школи І-ІІІ ступенів №6 встановлено, що [PERSON] навчається у 8 класі, згідно доповідних класних керівників за роки навчання з 2015 по 2022 року батько дитини не відвідував школу, не цікавився шкільним життям та навчанням дитини ( а.с.27-28) Актом стану житла Краматорської НВК ( ЗОШ№6-ДНЗ) встановлено, що дитина проживає в будинку позивачки де створені всі умови для проживання неповнолітньої дитини. ( а.с.30-31) Згідно з висновком Органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 30.03. 2023 року встановлено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків ( а.с.48-49). На підставі ст.171 СК України суд вислухав думку неповнолітньої [PERSON] яка підтримала позицію бабусі про позбавлення її батька батьківських прав, тому що в останнє спілкувалась з ним , коли їй було 9 років. З того часу батько ніякого інтересу до її життя не виявляв. Таким чином, судом встановлено, що відповідач по справі проживає окремо від дитини, не спілкується з дитиною з 2018 року , матеріальної допомоги їй не надає, морально не підтримує, участі у вихованні не приймає, не цікавиться її схильностями та здібностями,її здоров`ям, тобто не виявляє належного батьківського піклування, що свідчить, на думку суду, про свідоме злісне нехтування батьківськими обов`язками щодо дитини. Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст.7 СК України, передбачено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками. Враховуючи викладене, суд вважає, що є достатньо даних, які свідчать про навмисне, злісне невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки протягом тривалого часу віна не проявляє турботи, уваги, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не піклуються про стан її здоров`я та розвитку, не спілкується з дитиною, а тому, на думку суду, позбавлення батька дитини батьківських прав відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Таким чином, позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно прийматиме рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Позивачем заявлена вимога про стягнення аліментів з відповідача на користь дитини в розмірі частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування на особистий рахунок дитини. Обов`язок батька утримувати дитину до її повноліття ґрунтується на вимогах ст..180 СК України. Заявлений розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та забезпечить мінімально гарантований рівень аліментів на дитину відповідного віку, встановлений ст..182 СК України. Тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що судові витрати складаються із судового збору, який за дві вимоги немайнового характеру становить 2147,20 грн. Позивачем при звернені до суду з позовом сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн за вимоги про позбавлення батьківських прав. Відповідно до вимог ст.5 Закону «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору при пред`явленні позову про стягнення аліментів. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені нею при звернені до суду витрати по сплаті судового збору в сумі 1073.60 грн., оскільки рішення ухвалено на користь позивача, а також 1073.60 грн - на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved