Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , який є її сином. Вказує, що [PERSON] є інвалідом з дитинства, перебуває на обліку у Волинській обласній психіатричній лікарні, оскільки страждає на психічне захворювання. Внаслідок хвороби останній не здатний розуміти значення своїх дій, керувати ними і потребує постійного стороннього піклування. Враховуючи викладене, просить визнати її сина недієздатним та призначити її опікуном. До початку розгляду справи по суті представник заявника подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи також подала суду заяву про слухання справи у її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви з урахуванням подання управління охорони здоров`я про призначення опікуна. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом. Як вбачається з висновку лікарсько-консультаційної комісії, [PERSON] , 2004 р.н. є інвалідом І-А групи внаслідок психічного розгляду і він потребує постійного стороннього догляду (а.с. 7). Статтею 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частиною 1 ст. 298 ЦПК України передбачено, що суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. З висновку судово-психіатричного експерта № 188 від 13.03.2023 року вбачається, що у [PERSON] виявляються ознаки хронічного, стійкового психічного розладу у вигляді тяжкої розумової відсталості. Ступінь змін зі сторони психіки позбавляє [PERSON] можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с. ). Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] внаслідок наявного у нього психічного захворювання не усвідомлює своїх дій та не може керувати ними, а тому його слід визнати недієздатним. Згідно ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Дію рішення про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , суд вважає за доцільне встановити на максимальний строк - 2 роки. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності особи чи визнання особи недієздатною, встановлює над нею відповідне піклування чи опіку і призначає їй піклувальника чи опікуна. У відповідності до ч. 1 ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Як слідує із подання управління охорони здоров`я Луцької міської ради від 07.07.2023 року, [PERSON] потребує постійного стороннього догляду та допомоги. Догляд за ним здійснює його матір - [PERSON] , у зв`язку з чим просить призначити її опікуном (а.с. ). Отже, дослідивши і оцінивши представлені докази в їх сукупності та зважаючи на подання управління охорони здоров`я Луцької міської ради, суд не вбачає підстав, зазначених в ст. 64 ЦК України, відповідно до яких [PERSON] не могла би бути опікуном над своїм сином [PERSON] , а тому із врахуванням викладеного, приходить до висновку про необхідність призначення її опікуном з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів недієздатного.

Outcome: approved