Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

30.01.2023 позивач виконавчий комітет Тернопільської міської ради, в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] пред`явив до суду позов до [PERSON] , третя особа Комунальне некомерційне підприємство Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини», про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та стягнення з [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» (р/р [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк», МФО 338783, код 03395192) аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1136 грн), починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Обґрунтовував позов тим, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відомості про батька дітей записані відповідно до частини першої статті 135 СК України. Як встановлено позивачем із листа комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина» Тернопільської обласної ради від 11.04.2022 №160, 10.04.2022 [PERSON] передчасно народила двійню (хлопчика і дівчинку). З біологічним батьком дітей шлюб не зареєстровано, він жодним чином не підтримував її вагітною і відмовляється брати участь у вихованні та утриманні новонароджених дітей. Зі слів матері дітей [PERSON] , вона народилась і мала родичів в селі Марківка Білопільського району Сумської області. На даний час близьких родичів, які б могли їй допомогти немає, оскільки мама і бабуся померли. Останніх кілька років вона працювала у м. Києві та Київській області. Також, з інформації, наданої комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 02.06.2022 № 457-01/11 встановлено, що новонароджені діти [PERSON] та [PERSON] з 29.04.2022 року перебувають на стаціонарному лікуванні у педіатричному відділенні для недоношених дітей. Загальний стан дітей задовільний, вони можуть бути виписані з умов стаціонару. Позивач вказав, що 15.06.2022 [PERSON] подала заяву про тимчасове влаштування дітей в комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини», у зв`язку із складними життєвими обставинами терміном на півроку. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.06.2022 № 654 малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані в комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» терміном на шість місяців, а саме до 29.12.2022. З інформації, наданої медичним закладом, позивачем було встановлено, що за період перебування дітей мати жодного разу не відвідувала їх, не цікавилась їхнім життям, станом здоров`я та розвитком. З часу влаштування дітей [PERSON] жодного разу не телефонувала в службу у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, не цікавилась питанням повернення на виховання їй малолітніх дітей або порядком продовження терміну перебування дітей в закладі. На неодноразові телефонні дзвінки працівників служби у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради матір дітей не відповідає. Зазначені факти, на думку позивача, свідчать про свідоме усунення та нехтування відповідачем своїми обов`язками, зокрема ухиляння від виконання батьківських обов`язків по догляду та утриманню малолітніх дітей. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18.01.2023 №64 затверджено висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 29.03.2023 відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 25.04.2023 о 14 год. 30 хв., яке, у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці, відкладено на 25.05.2023 на 14 год. 30 хв. 25.05.2023 судом проведено підготовче судове засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.06.2023 о 09 год. 50 хв., яке, за клопотанням представника третьої особи, відкладено на 03.07.2023 на 11 год. 00 хв. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити, не заперечила проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи Кучмій Т.О. у судовому засіданні пояснила, що, на її переконання, є усі підстави для задоволення позову, оскільки матір ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з`явилась, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з частиною четвертою статті 223, статті 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання, не з`явилась у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву, а представник позивача у судовому засіданні не заперечила проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини. [PERSON] народилася [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.04.2022, актовий запис №824 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Матір`ю дитини записана [PERSON] , батьком - [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.04.2022, актовий запис №825 Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Матір`ю дитини записана [PERSON] , батьком - [PERSON] . Відповідно до витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00035415008 та №00035415000 від 19.04.2022 відомості про батька [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно з листа комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина» Тернопільської обласної ради від 11.04.2022 №160, 10.04.2022 [PERSON] у даному медичному закладі передчасно народила двійню (хлопчика і дівчинку). Під час консультації-бесіди з юрисконсультом медичного закладу матір повідомила, що з біологічним батьком дітей шлюб не зареєстровано, він жодним чином не підтримував її вагітною і відмовляється брати участь у вихованні та утриманні новонароджених дітей. Також повідомила, що вона народилась і мала родичів в селі Марківка Білопільського району. На даний час близьких родичів, які б могли їй допомогти немає, оскільки мама і бабуся померли. Останніх кілька років вона працювала у м. Києві, відтак під час військових дій, які проходили у м. Києві та Київській області, будучи вагітною, більше місяця переховувалася у підвалі багатоповерхового житлового будинку. На підставі наведеного, генеральний директор медичного закладу вказав, що вважає [PERSON] та двох її малолітніх дітей особами, які знаходяться у складних життєвих обставинах. З інформації, наданої комунальним некомерційним підприємством «Тернопільська обласна дитяча клінічна лікарня» Тернопільської обласної ради від 02.06.2022 № 457-01/11 встановлено, що новонароджені діти [PERSON] та [PERSON] , які були переведені із комунального некомерційного підприємства «Тернопільський обласний клінічний перинатальний центр «Мати і дитина» Тернопільської обласної ради, з 29.04.2022 року перебувають на стаціонарному лікуванні у педіатричному відділенні для недоношених дітей. Станом на день надання інформації, матір дітей - [PERSON] відвідувала їх один раз та надала дітям при зустрічі засоби гігієни, придбала необхідні ліки, загальний стан здоров`я задовільний, проводиться їх догляд, виходжування та вони можуть бути виписані з умов стаціонару. Підсумовуючи медичний заклад просив управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей вирішити питання щодо подальшого влаштування дітей після виписки із умов стаціонарного лікування. 15.06.2022 [PERSON] подала до управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради заяву, в якій зазначила, що просить тимчасово влаштувати її дітей [PERSON] та [PERSON] у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради, терміном на пів року, у зв`язку із складними життєвими обставинами, а саме: відсутність житла та грошових коштів. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради №123 від 24.06.2022 доручено службі у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення виконавчого комітету про влаштування малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , на повне державне забезпечення у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради терміном на півроку, у зв`язку із складними життєвими обставинами. Згідно з рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 29.06.2022 №654, виконавчий комітет вирішив влаштувати малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у комунальне некомерційне підприємство «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради на повне державне забезпечення, терміном на шість місяців. Відповідно до інформації №243, наданої комунальним некомерційним підприємством «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» Тернопільської обласної ради 19.10.2022, з моменту поступлення [PERSON] та [PERSON] в заклад, а саме з 01.07.2022, їх матір - [PERSON] жодного разу не відвідувала та не цікавилась їх життям та розвитком. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тернопільської міської ради №284 від 23.12.2022 доручено службі у справах дітей управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради підготувати проект рішення виконавчого комітету про продовження терміну перебування [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» до вирішення питання доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей. Також, доручено службі підготувати проект рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18.01.2023 № 67, виконавчий комітет вирішив продовжити термін перебування малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини» до вирішення питання доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітніх дітей. З висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 64 від 18.01.2023, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує такі норми права. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Такий обов`язок батьків передбачений і ч. 2 ст. 150 СК України. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, рішення від 17.07.2015) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Таким чином, суд констатує безумовне право батьків на виховання дітей, однак вважає, що у даному випадку неможливо надати перевагу саме цьому праву, оскільки воно суперечить інтересам дітей, які мають першочергове значення при вирішенні справи. Суд вважає, що наявними в матеріалах справи належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено, що відповідач [PERSON] по відношенню до неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не проявляє материнської турботи та любові, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не забезпечує дітей необхідним харчуванням, а також не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України є правовою підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. З урахуванням зазначених обставин, залишення за відповідачем батьківських прав жодним чином не сприятиме інтересам дітей. За таких підстав, суд доходить висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , а тому позов в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованим, доведеним, а відтак таким, що підлягає задоволенню. Також, суд доходить висновку, що саме рішення про позбавлення батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дітей. Щодо стягнення аліментів суд зазначає наступне. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 193 СК України якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Частиною третьою статті 166 Сімейного кодексу України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що відповідач участь в утриманні малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] не приймає, суд вважає, що з відповідача мають стягуватись аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Частина друга статті 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стаття 182 Сімейного кодексу України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дітей, зважаючи на рівний обов`язок батьків утримувати дітей, суд доходить висновку, що з [PERSON] , слід стягувати аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30.01.2023 до досягнення дітьми повноліття у користь Комунального некомерційне підприємство Тернопільської обласної ради «Тернопільський обласний центр реабілітації та розвитку дитини», у який влаштовані діти та в якому перебувають на повному державному забезпеченні. Суд вважає, що достатніми та фінансово можливими для відповідача для забезпечення належного рівня життя дітей будуть аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 30.01.2023 і до досягнення дітьми повноліття. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Жодних заперечень щодо доводів позивача та належних та допустимих доказів на спростування здобутих судом відповідачі не надали. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з відповідачів аліментів на утримання неповнолітніх дітей у межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. Вимогами статті 141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. У зв`язку з задоволенням позову відповідно до статті 141 ЦПК України, беручи до уваги, що позивача при пред`явленні позову звільнено від сплати судового збору, з відповідача у дохід держави слід стягнути 2684 грн понесеного судового збору.

Outcome: approved