Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами до відповідачів в яких просять стягнути з останніх майнову шкоду в розмірі 98722,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що квартира, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , належить позивачам по справі на праві спільної часткової власності. 07-08 вересня 2020р. їхню квартиру було затоплено з вини сусідів - відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які проживають у кв. [ADDRESS] , яка розташована над їхньою квартирою поверхом вище. За твердженням позивачів внаслідок факту залиття квартири було пошкоджено стіни, стеля, підлога (паркет) меблі для одягу, одежа, електропроводка, розетки, вимикачі та люстра. Працівниками комісії Снятинської міської ради було складено Акт №1 про наслідок залиття належної квартири позивачів, а також 21.09.2021 року було складено Акт обстеження житлових умов, де встановлено - причинно-наслідковий зв`язок залиття. Відповідно до локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 від 11.09.2020 року, розмір заподіяної майнової шкоди (вартість відновлювального ремонту) становить 98722,00 грн. Актом №2758 від 08.09.2020 року, було встановлено причино-наслідковий зв`язок такого затоплення, зокрема що наявні ознаки затоплення з сусідньої квартири, яка розташована [ADDRESS] , в якій проживають та зареєстровані відповідачі по справі. Позивачі зазначають, що відповідачі своєю недбалістю, яка полягає в нездійсненні контролю за станом інженерних мереж та сантехнічного обладнання у якій проживають останні допустили витік води, яка потрапила у квартиру позивачів, чим завдала майнової шкоди. Також діями відповідачів було заподіяно і моральну шкоду, яку позивачі оцінюють у 10000,00 грн., яка виразилась у потрясінні та душевних хвилюваннях, яких останні зазнали внаслідок неодноразових затоплень квартири, відчутті незручностей та дискомфорту, оскільки у квартирі відчувається сирість та запах плісняви. Також вимушені були звертатись до лікаря, через погашене самопочуття (вегето-судинний та гіпертонічний криз) через хвилювання, про що свідчать медичні документи, які додано до матеріалів справи. На неодноразові усні та письмові звернення позивачів щодо відшкодування шкоди у позасудовому порядку відповідачі не реагували, тому змушені звернутись до суду з метою відновлення порушених прав та захисту своїх інтересів. На підставі наведеного позивачі просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь майнову шкоду в розмірі 98722,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн., а також стягнути з відповідачів на користь позивачів судові витрати. Ухвалою судді 09.08.2021р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 13.09.2022р. було закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті за участю сторін. Позивачі та їхній представник подали до суду заяви в яких пред`явлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять їх задовольнити. Проти поданого відзиву за даним позовом адвокатом Гресько В. - заперечили. Представник відповідачів адвокат Гресько В. 16.11.2021 р. подав до суду відзив на вищевказаний позов, в якому зазначив, що документи які підтверджують факт затоплення кварти, а саме Акт № 2758 від 21.09.2020 року та Висновок №3237 від 07.09.2020 року не можуть вважатися допустимими та достовірними доказами щодо підтвердження вини та причинно-наслідкового зв`язку щодо заподіяння залиття кварти. Оскільки при складанні акту №2758 від 21.09.2020 року не було представника підприємства, яке відповідальне за водопостачання чи фахівця у сфері житлово-комунальних послуг. Зазначив, що єдиною причиною затоплення будинку позивачів могла слугувати несправність стояка водопровідної системи та системи водовідведення, який є дотичним до стіни будинку. Представник відповідачів звернув увагу суду на те, що, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру права власності на нерухоме майно, ані відповідач [PERSON] , ані відповідач [PERSON] не відображені власниками квартири [ADDRESS] . Також представник відповідачів заперечив проти заявленої вимоги по стягненню моральної шкоди, оскільки позивачами та їхнім представником не доведено належним чином факту протиправної поведінки обох відповідачів по відношенню причинно-наслідкового зв`язку між поведінкою відповідачів та душевними стражданнями, яких позивачка зазнала, а також вини відповідачів у її душевних стражданнях. Відповідачі та їх представник адвокат Гресько В. через канцелярію суду подали заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги безпідставними та недоведеними. Просили відмовити у їх задоволенні. Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні обставини справи прийшов до наступного висновку. Так, судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] згідно Витягу з Державного реєстру №203550856 від 10.03.2020, та Витягу №203550703 від 10.03.2020 на праві спільної часткової власності належить квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Актом №1 від 08.09.2020р., складеного комісією Виконавчим комітетом Снятинської міської ради, встановлено, що внаслідок залиття житлового будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , постраждали стіни, стеля, підлога (паркет), шафи для одягу у кількості 2 штуки та одяг, що знаходився у шафах, електропроводка, розетки, вимикачі, люстра.- Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов №2758 від 21.09.2020 виданого Виконавчим комітетом Снятинської міської ради за адресою [ADDRESS] проживають: - [PERSON] , [INFO].; - [PERSON] , [INFO] - син; - [PERSON] , [INFO]. - син. При дослідженні матеріально-побутових умов проживання встановлено, що в квартирі [PERSON] наявні ознаки затоплення з сусідньої квартири, яка розташована [ADDRESS] , в якій проживають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 від 11.03.202 на капітальний ремонт житлового приміщення пошкодженого 7-8 вересня 2020 по [ADDRESS] , становить 98722,00 грн. Відповідно до довідки №54 від 20.04.2021 виданої Комунальним підприємством «Покуття-комунальник», вбачається, що будинок [ADDRESS] на Майдані Січових Стрільців не є комунальним і не знаходиться на балансі підприємства. Згідно з висновком №444 07.09.2022 (а.с.47) до Снятинського ВП Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області поступила заява [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] з приводу затоплення квартири останньої [PERSON] , [INFO] , жителя [ADDRESS] . В ході проведення перевірки по даному факту було встановлено, що 07.09.2020 близько 08:30 год. [PERSON] виявив, що у його квартирі прорвало холодну воду, у подальшому він відремонтував вищевказаний прорив холодної води. Із матеріалів спадкової справи витребуваної у Державного нотаріуса Першої Снятинської Державної нотаріальної контори Коломийського району Івано-Франківської області Білоконь К.С., встановлено, що відповідач [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] . З відповіді Снятинського комунального підприємства «Водоканал» на запит Адвокатського бюро «Гресько та партнери» №122 від 28.12.2020 вбачається, що [PERSON] , яка мешкає за адресою [ADDRESS] є абонентом КП «Водоканал» з 2014 ро (особовий рахунок [NUMBER] ) і користується послугою водопостачання та водовідведення. Підставою звернення до суду позивачів з позовом про відшкодування матеріальної шкоди є пошкодження майна, належного останнім на праві спільної часткової власності, яке відбулось внаслідок затоплення квартири. Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина другаст.1166 ЦК України). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідно до п.2 ч.2ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, в редакції, що діяв на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, споживач зобов`язаний власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку. Відповідно до ч.1 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Факт залиття квартири, власником якої є позивачі, з вини відповідачів [PERSON] та [PERSON] підтверджується актом про залиття від 08.09.2020р., довідкою Снятинського ВП Косівського відділу поліції Н+ГУПН в Івано-Франківській області, згідно якою відповідачам [PERSON] визнано факт прориву холодної води у його квартирі, яка знаходиться в [ADDRESS] , локальним кошторисом на будівельні роботи №2-1-1 від 11.03.202 на капітальний ремонт житлового приміщення по [ADDRESS] , актом обстеження матеріально-побутових умов №2758 від 21.09.2020 виданого Виконавчим комітетом Снятинської міської ради, з якого встановлено, що в квартирі [PERSON] наявні ознаки затоплення з сусідньої квартири, яка розташована в [ADDRESS] , в якій проживають та зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Оцінка вказаних доказів, як кожного окремо так і в їх сукупності, вказує на те, що залиття квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності позивачів [PERSON] та [PERSON] , внаслідок було пошкоджено стіни, стеля, підлога (паркет) меблі для одягу, одежа, електропроводка, розетки, вимикачі та люстра, відбулось у зв`язку із проривом холодної води відповідачів [PERSON] та [PERSON] , які проживають поверхом вище від позивачів, що являються фактичними власниками користувачами- квартири [ADDRESS] . Так як відповідач [PERSON] прийняв в спадщину (згідно заяви про прийняття спадщини, а.с.№147, та згідно заповіту від 07.02.2007, а.с.№151), однак останній не оформив своїх спадкових прав, а саме не оформив право власності на квартиру в [ADDRESS] . Тому, суд вважає, що відповідач [PERSON] є фактичними власником-користувачем вищевказаної квартири, а також і відповідачка [PERSON] , оскільки остання являється співмешканкою [PERSON] . Суд приходить до висновку, що вина відповідачів полягає у їхньому нездійсненні контролю за станом інженерних мереж та сантехнічного обладнання у належній їм квартирі, що спричинило прорив води, внаслідок чого була затоплена квартира позивачів по справі. Таким чином суд вважає, що зазначені письмові докази, які містяться у матеріалах даної справи у силу статей 77,78 ЦПК України є належними і допустимими доказами, якими спростовуються відповідні посилання відповідачів та їх представника про недоведеність причино-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та їх поведінкою. Крім того, складений акт про залиття від 08.09.2020р. за своїм змістом та порядком його укладання відповідає зазначеним Правилам. Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством. Відповідно до частини 4 та 5 ст.319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків. У відповідності з вимогами ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Таким чином, позивачами [PERSON] та [PERSON] доведена протиправність дій відповідачів , а також причинний зв`язок між ними та завданою шкодою, що призвело до залиття її квартири, а як наслідок вказує на обґрунтованість заявленого позову про відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 98722,00 грн. Разом з тим, суд дійшов висновку, що заявлений розмір на відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтований з огляду на таке. Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю, а п. 7 згаданої Постанови зазначено, що заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичні чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Таким чином, суд вважає, що діями відповідачів була заподіяна моральна шкода позивачам, яка виразилась у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження майна, що порушило звичайний спосіб життя позивачів та їх родичів. Суд оцінює таку моральну шкоду в 10000,00 грн. За таких обставин, на користь позивачів [PERSON] та [PERSON] з відповідачів [PERSON] та [PERSON] слід стягнути матеріальну та моральну шкоду завданою внаслідок затоплення квартири, яка знаходиться в [ADDRESS] . Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї невинуватості у залитті квартири позивачки, яке мало місце 07-08.09.2020р., не надали доказів щодо спростування заявленого позивачами розміру спричиненої майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Аргументи відповідачів [PERSON] , [PERSON] та їх представника про недоведеність факту залиття належної позивачам квартири є безпідставними, оскільки такий зафіксовано у вищевказаному акті та визнано самим відповідачем [PERSON] , в ході його допиту у Снятинському ВП Косівського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Згідно ст.141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках на користь позивачів слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 908,00 грн., тобто по 454,00 грн. з кожного.

Outcome: approved