Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: розірвати шлюб між відповідачем укладений 03 березня 1990 року у Відділі Виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровськ, актовий запис № 264, після розірвання шлюбу відповідачці залишити прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову зазначає на те, що між позивачем та відповідачем 03 березня 1990 року був укладений шлюб, від якого неповнолітніх дітей не мають. З грудня 2021 року стосунки між сторонами стали погіршуватись і з березня 2022 року стосунки з відповідачкою були припинені, однак продовжили проживати в одній квартирі. Проте, щоб уникнути сварок, з березня 2023 року позивач вимушений винаймати житло. Вважаючи збереження шлюбу з відповідачкою неможливим так як між ними немає любові і поваги один до одного, шлюб з відповідачкою зберегти неможливо, він існує лише формально, звернувся до суду з даним позовом враховуючи, що відповідачка не бажає розривати шлюб в органах реєстрації актів цивільного стану. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2023 року по справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надав до суду, зареєстровану в канцелярії, заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав та спросить суд їх задовольнити. Відповідачка подала до суду, зареєстровану в канцелярії, заяву в якій позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, розгляд справи просить провести без її участі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Будь-які інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило та судом не вирішувалось. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим провести розгляд справи без участі її учасників, у зв`язку з чим, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб 03 березня 1990 року у Відділі Виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровськ, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 264 (а.с. 4). Позивач та відповідач спільних неповнолітніх дітей не мають. Позивач просить шлюб розірвати, відповідачка визнає вимоги позову про розірвання шлюбу, про що подано окрему заяву. Згідно положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України та ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи встановлені у справі обставини, відсутність підстав для збереження шлюбу між сторонами, визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку що вимоги позову про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Також, ч. 1 ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Під час укладання шлюбу з позивачем, відповідач змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 4), яке позивач просить залишити відповідачці після розірвання шлюбу. Враховуючи, що відповідачка не висловила заперечень проти залишення їй після реєстрації розірвання шлюбу набутого під час його реєстрації прізвища « [PERSON] », суд, виходячи з положень ч. 1 ст. 113 СК України, вважає можливим залишити відповідачці, після розірвання шлюбу, прізвище набуте нею під час державної реєстрації шлюбу з позивачем « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили, підлягає надісланню до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем його ухвалення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved