Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила позбавити останнього батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , 2014 р.н. 02.11.2021 Чугуївським міським судом Харківської області видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідач підписав нотаріально завірену заяву, згідно якої відмовився від дитини [PERSON] . Дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач участі у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає, з навчальним закладом не контактує. Оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не піклується про духовний і фізичних розвиток сина, матеріальну допомогу на його утримання не надає, наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього [PERSON] . Представник позивача надав заяву про проведення судового засідання без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідач в судові засідання, що призначались 11.05.2023, 12.07.2023 не з`явився, про місце та час судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, відзив на позов не подавав. В матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої заяви, в якій відповідач просив справу про позбавлення його батьківських прав розглядати без його участі. Представник третьої особи надав клопотання про проведення судового засідання без участі представника служби, рішення просила ухввали ти згідно чинного законодавства. Суд, розглянувши позов, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8). Батьками дитини записані - [PERSON] та [PERSON] . 02.11.2021 згідно судового наказу, виданого Чугуївським міським судом Харківської області, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] (а.с.9). у розмірі частини від заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. 14.12.2021 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотарільного округу Гусейновою Е.Г. посвідчено заяву відповідача (копія а.с.10), в якій останній відмовляється від свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та своїх батьківських прав на цю дитину та дає свою згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до сина, а також не заперечує проти його усиновлення іншою особою та переміни прізвища та по-батькові, якщо в тому буде потреба. Претензій до дитини не має та в майбутньому мати не буде. Просив розгляд справи в суді про позбавлення його батьківських прав проводити без його присутності. Згідно копії довідки від 17.11.2021 (а.с.11) про ступінь участі батьків у вихованні дітей, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] та виховує [PERSON] , 2014 р.н. За цією адресою проживають: позивач, її мати, брат та син. Позивач приймає активну участь у вихованні, навчанні, розвитку дитини, опікується здоров`ям сина, слідкує за його поведінкою. Батько з 2016 року не проживає з родиною, участь у вихованні дитини не приймає, матеріально не допомагає. Умови проживання задовільні, для дитини створені умови для навчання, відпочинку, розвитку. Згідно копії характеристики [PERSON] (а.с.12) дитина мешкає з матір`ю - позивачем та бабусею. Батько дитини контакту із навчальним закладом не підтримує, успішністю дитини не цікавиться. 11.01.2022 Комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Чугуївської міської ради прийнято рішення №1/2 (а.с.24) про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] , [INFO] . 27.01.2022 Виконавчим комітетом Чугуївської міської ради прийнято рішення №12 (а.с.26) з аналогічною позицією. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю. Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Досліджені судом докази свідчать про те, що батько неповнолітнього [PERSON] , [INFO] - [PERSON] [INFO] , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не цікавиться його здоров`ям, не приїздить до нього, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме та умисне ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому, в даному випадку, суд, з урахуванням всіх фактичних обставин справи, вважає доцільним та необхідним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав, та вважає, що у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення його розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, де буде забезпечено належні умови для зростання та розвитку дитини. Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved