Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] , за місцем проживання батька; припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які стягуються на підставі рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016року; виконавчий лист Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016року, щодо стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку та доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно - визнати таким, що не підлягає виконанню з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що він перебував у шлюбі з 25.01.2014 року, від якого народилася дитина, син [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 31 жовтня 2017 року їх шлюб розірвано. Вони прикинили фактичні шлюбні стосунки та з цього часу проживають окремо. Їх син, за попередньою домовленістю, мешкав разом із матерію. Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року з нього на користь дружини стягнуто аліменти на утримання сина. В лютому місяці 2022 року син як раз перебував у нього. 24 лютого 2022 року посилися бойові дії, м. Волноваха Донецької області, де вони мешкали, з самого початку опинилися під обстрілами, тому він разом з сином також за попередньою домовленістю з матерію виїхали, за межі Волновахи - спочатку до м. Покровськ Донецької області, а потім - [INFO] у м. Вільногірськ, Дніпропетровської області. Стали із сином на облік як внутрішньо переміщеної особи. Відповідачка по справі залишилися у м. Волноваха, вона уклала новий шлюб, змінила прізвище на [PERSON] . Позивач працевлаштувався у м. Вільногірськ, син відвідує навчальний заклад - Вільногірський ліцей №5, мешкають із сином в однокімнатній квартирі в м. Вільногірськ, яку винаймають. Тобто, на теперішний час його син [PERSON] , знаходиться на його утриманні. В липні 2022 року його колишня дружина, відповідачка по справі намагалась забрати сина до м. Волновахи на тимчасово окуповану трикирію. Позивач звернувся до служби у справах дітей виконкому Вільногірської міської ради щодо визначення місця проживання дитини та в подальшому звернуся до суду, оскільки відповідачка може влаштувати спроби щодо вивезення дитини. Також, позивач вказує, що оскільки дитина проживає разом з ним він просить припинити стягнення з нього аліментів. Позивач та його представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Вказали, що мати була згодна щодо виїзду дитини. У відповідачки від іншого чоловіка, з яким вона проживає, є донька. Його дитина спілкується з матір`ю по телефону. Повертатися до м. Волновахи не хоче, оскільки там війна. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку частини 11 статі 128 ЦПК України. Відзиву від відповідачки на позов до суду не надходило. Представник виконавчого комітеті Вільногірської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання, раніше представником надано заяву відповідно до якої просить розглянути справи без його представника та позовні вимоги задовольнити. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 31 жовтня 207 року у цивільній справі №221/4140/17 позовні вимоги задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с. 8). У 2022 році, позивач виїхав до м. Вільногірськ, як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується довідкою №1244-5001130477 від 04.04.2022 року з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-10). З того часу, малолітній [PERSON] постійно проживає разом з батьком, який повністю займається його вихованням, навчанням, опікується його здоров`ям та розвитком. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року установлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом статті 11 Закону "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватися батьківські права. З аналізу зазначених норм та з урахування практики Європейського суду з прав людини суд зазначає, що в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 06 лютого 2023 року №63/017-23 «Про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] » визначено доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи зміст прийнятого висновку, обсяг досліджених обставин, суд з ним повністю погоджується. В судовому засіданні надав пояснення [PERSON] , 2014 року народження, в присутності педагога. Він надав пояснив, що навчається у школі, закінчився 3 клас, проживає з папою та тіткою, та з її донькою. Вказав, що з мамою спілкуюсь по телефону, в останній раз спілкувалися місяць назад. Також, зазначив, що хоче повернутися до дому тільки коли окупована територію буде знов підконтрольна Україні. Вказав, що папа працює, мама передавала грошові кошти тільки на його День Народження. Проживати хоче з батьком на території України. Крім того, в судовому засіданні було надано свідками [PERSON] , [PERSON] пояснення, відповідно до яких вказано, що [PERSON] займається дитиною, дитина виглядає задоволеною. Так, [PERSON] вказала, що вона друг сім`ї, знайомі були ще в м. Волноваха, спілкуються сім`ями, Вказує, що батько виховує дитину, займається з ним, лікує його у разі хвороби, з матір`ю дитина не спілкується. Умови проживання добрі, проживають в двокімнатній квартирі, дитина відвідує школу. [PERSON] , яка є сестрою позивача, надала пояснення в яких вказала, що дитина проживала в основному з батьком, на початок війни виїхали з дітьми та наразі, разом, проживають у м. Вільногірську. Позивач виховує дитини, займається з ним, дитина навчається у навчальному закладі дистанційно, з матерію практично не спілкується. Отже, на думку суду місцем проживання дитини слід визначити з батьком, що відповідатиме його бажанню та необхідне в його найкращих інтересах, сприятиме особистісному та психоемоційному розвитку дитини. Визначаючи місце проживання дитини з батьком, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, суд надає першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 12.02.2020 року по справі №461/3144/17, провадження №61-21215св19, вирішальним у справах про визначення місця проживання дитини є визначення місця проживання з кимось із батьків, а не сама адреса зазначеного місця, оскільки особа має право змінювати постійне місце проживання на свій розсуд. Суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Наведене узгоджується з правовим висновком викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц. Тобто, після припинення стосунків між подружжям, малолітня дитина фактично проживає з батьком. Наразі відповідачка не підтримує стосунки з дитиною, малолітня дитина проживає із батьком, який в повному обсязі здійснює догляд та несе витрати на дитину. Суд вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком, з урахуванням обставин справи, відсутність відповідачки тривалий час в житті дитини, здійснення піклування дитиною саме батьком, буде відповідати максимально інтересам дитини та не буде порушувати прав обох батьків. Тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в цій частині. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Згідно з статтею 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: визначення місця проживання дитини з батьком, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22) та від 28 червня 2023 року справа № 186/126/21 (провадження № 61-1949св23). Таким чином, спільна дитина [PERSON] , [INFO] перебуває на утриманні свого батька - [PERSON] та проживає разом з ним з лютого 2022 року, і саме він опікується дитиною, забезпечуючи належні умови для його проживання. Враховуючи встановлені обставини, що є свідченням зміни сімейного стану особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, та враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд приходить до висновку, що позовні в частині припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки на цей час дитина проживає з позивачем та він несе витрати на її його утримання. У зв`язку з чим, виданий на виконання рішення Волноваського районного суду Донецької області від 21 грудня 2016 року по цивільній справі №221/6337/16 слід відкликати після набрання даним рішенням суду законної сили, з органів виконавчої служби. На підставі викладеного і

Outcome: partial