Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

Представник Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі-КП «Жилкомсервіс») Власюк Олеся Олегівна звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки [PERSON] заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в розмірі 30853 грн 13 коп., а також судовий збір у розмірі 2270 грн 00 коп. Позовна заява мотивована тим, що рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1186 від 20 грудня 2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Жилкомсервіс» є управителем будинку, споруди або групи житлових будинків кореальної власності територіальної громади міста Харкова. Вказаним рішенням, прийнятим органом місцевого самоврядування в межах своєї компетенції, визначено статус КП «Жилкомсервіс», як управителя будинків. Відповідачка [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності р № [NUMBER] від 24 березня 1998 року, ХМЦПДЖФ є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , співвласником багатоквартирного будинку та споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Між позивачем та відповідачем був укладений публічний договір про надання житлово-комунальних послуг, шляхом його опублікуванню в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28 листопада 2006 року. Таким чином, співвласники багатоквартирних будинків, за вказаною вище адресою перебувають у договірних відносинах з КП «Жилкомсервіс». Позивач належним чином виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу за вищевказаною адресою послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, вартість яких затверджується рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідачка у свою чергу не виконує обов`язки, які покладені на неї згідно з пунктом 5 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»по сплаті наданих житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість з утримання будинків, споруд та прибудинкової території у розмірі 30853 грн 13 коп. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 грудня 2021 року вищевказана цивільна справа передана в провадження судді Невеніцина Є.В. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Невеніцина Є.В. від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27 червня 2022 року через канцелярію суду [PERSON] подала до суду заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 35). Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 жовтня 2022 року визначено суддю-доповідача Яковлеву В.М., у зв`язку з наказом голови суду № 02-03/16 від 14 березня 2022 року про увільнення [PERSON] у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, розпорядження № 02-06/78 від 25 жовтня 2022 року. Матеріали цивільної справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 26 жовтня 2022 року. 11 січня 2023 року через канцелярію суду [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог, у разі, якщо суд дійде висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, просила застосувати загальний трирічний строк позовної давності. Відзив на позовну заяву мотивовано тим, що позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості, яка виникла з 01 квітня 2007 року по 01 грудня 2021 року. Позов поданий до суду 14 грудня 2021 року, заборгованість за три роки, що передують даті подання позову, а саме з 15 грудня 2018 року по 14 грудня 2021 року становить 10 769,75 грн, разом із тим, позовні вимоги про стягнення заборгованості за період 01 квітня 2007 року по 14 грудня 2018 року на суму 20 083,38 грн знаходяться поза межами строку позовної давності. Окрім цього, відповідачка зазначила, що на підтвердження суми заборгованості позивач надав довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг. Зазначений доказ не містить щомісячного визначення суми заборгованості. Для того щоб визначити заборгованість по кожному місяцю і її підсумок, необхідно провести додаткові арифметичні дії, зокрема, визначити різницю між нарахуванням, сплатою по кожному місяцю. Однак, на думку відповідачки, з довідки неможливо встановити однозначно суму, яка підлягає сплаті за кожен місяць та суму заборгованості по кожному місяцю, в довідці відсутня графа «Заборгованість». Вказує, що остаточна сума позову вказана у дописах поза таблицею, як саме позивач її розрахував є незрозумілим. Отже, довідка на підтвердження суми заборгованості не відповідає вимогам належності, достовірності та достатності в розумінні вимог статей 76-80 ЦПК України. Також, відповідачка вказала на те, що позовні вимоги в частині надання послуг є недоведеними, оскільки у позові не зазначений перелік послуг, у чому саме полягала послуга, згідно яких нормативних актів та технічних вимог та з якою періодичністю надавалася послуга, як обліковувалася послуга та ін. У позові відсутні посилання на нормативно-правові акти, технічні умови, якими регулюється надання послуг. Відповідачка визнає, що позивач регулярно надавав послуги з прибирання прибудинкової території, але позивачем не визначена її площа, з чого слідує неможливість встановити обсяг цієї послуги. У чому саме полягало технічне обслуговування систем водопостачання, водовідведення, теплопостачання, гарячого водопостачання, енергозабезпечення з позову також визначити неможливо. Відповідачка вважає, що надання послуг згідно договору позивачем не доведено. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від 26 жовтня 2022 року прийнято до провадження цивільну справу за Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 лютого 2023 року у прийнятті зустрічної позовної заяви відмовлено. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від 15 березня 2023 року визнано необґрунтованою заяву [PERSON] про відвід судді у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. Передано заяву про відвід разом із матеріалами справи № 638/19567/21 іншому судді, який не входить до складу суду та визначається у порядку, встановленому частиною пешшою статті 33 ЦПК України, для розгляду. Ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова Яковлевої В.М. від 15 березня 2023 року [PERSON] заяву [PERSON] про відвід судді у цивільній справі № 638/19567/21 за позовом Комунального підприємства «Жилкомсервіс» до [PERSON] про стягнення заборгованості з утримання будинків, споруд та прибудинкової території залишено без задоволення. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась. Через канцелярію суду надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час, дату, місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності чи про відкладення судового засідання суду не надала. Поштові повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Зазначене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18. Відповідач, місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України). Таким чином, відповідачка про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином відповідно до вимог частини сьомої, а також частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2021 року у справі № 922/623/20. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Слід звернути увагу, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (стаття 275 ЦПК України). Отже, дана справа є малозначною в силу вимог закону, участь сторін у справі не є обов`язковою, сторонами подано та, відповідно, матеріали даної справи містять достатньо доказів для встановлення всіх фактичних обставин справи, що стосуються предмета доказування у цій справі, зібрані докази та встановлені факти по справі є можливими для всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Матеріали справи свідчать, що сторони мали достатньо часу для того, щоб реалізувати свої процесуальні права. Відповідно до вимог частини першої - третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. В силу положень частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Суд враховує, що в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16. З метою недопущення надмірної тривалості судового провадження правових підстав для подальшого відкладення розгляду справи суд не вбачає. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності, р№ [NUMBER] , 24.03.1998, ХМЦПДЖФ, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 28 червня 2021 року (а. с. 21). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем фактично склалися правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території в будинку, де знаходиться квартира відповідачки. Також судом встановлено та відповідачкою не заперечується, що вона зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 25). Згідно статті\~5\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» До\~житлово-комунальних\~послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 1186 від 20 грудня 2006 року «Про визначення виконавців послуг в житловому фонді м. Харкова», КП «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків. 22 лютого 2007 року рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради №188 господарське відання КП «Жилкомсервіс» передано житловий фонд комунальної власності територіальної громади м. Харкова, тобто фактично КП «Жилкомсервіс» набуло статусу не тільки управителя, а й балансоутримувача житлового фонду Згідно зі статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить, зокрема, визначення виконавця житлово-комунальних послуг. Зі змісту статуту КП «Жилкомсервіс» вбачається, що його засновником є Харківська міська рада, власником майна підприємства є територіальна громада м. Харкова в особі Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради. Предметом діяльності підприємства є виконання функцій Управителя та Виконавця житлово-комунальних послуг. Згідно з частиною другою статті 32 Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Вартість послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюється відповідним рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 4\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування належить встановлення цін/тарифів на комунальні послуги відповідно до закону. Надання послуг здійснюється КП «Жилкомсервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 893 від 20 грудня 2011 року, з наступними змінами 27 січня 2012 року № 39 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2011 року № 893 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова», рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10 травня 2017 року № 283 та від 11 травня 2018 року № 318 «Про коригування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова». 21 листопада 2006 року у спецвипуску газети «Слобода» було опубліковано публічний типовий договір про надання житлово-комунальних послуг, яким передбачено предмет договору, права та обов`язки сторін, строк дії договору, оплата спожитих послуг. Відповідачка [PERSON] протягом місяця з дня опублікування договору не зверталась до КП «Жилкомсервіс» з відмовою укласти вказаний договір та фактично користувалась наданими позивачем послугами. Пунктом 1 договору визначено, що предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Невід`ємною частиною даного договору є рішення виконавчого комітету Харківської міської ради «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, що знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова». Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги. Статтею 633\~ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Частиною першою статті 639\~ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638\~ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до частини другої статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та оплати таких послуг, їх надання здійснюється на підставі Типового договору про надання житлово-комунальних послуг, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом 1 частини першої статті 20\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20\~цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, у відповідачки виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Статтями 319 та 322 ЦК України, закріплено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Зі змісту статті 151\~ЖК УРСР вбачається, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до статті 162\~ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Згідно з статтею 67\~ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам. Тарифи по оплаті за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій встановлюються рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до частин першої, другої статті 509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Це випливає з положення статті 11\~ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян. Такими діями відповідачки є фактичне користування послугами, що надаються позивачем. Наведене свідчить, що відповідачка зобов`язана була своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. З приводу посилань [PERSON] на те, що позивач не в повному обсязі надавав послуги, відсутній перелік послуг, суд зазначає наступне. Як зазначено вище, статтею 633\~ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Так, відповідно до пунктів 1, 2 Договору про надання житлово-комунальних послуг м. Харків предметом договору є забезпечення Виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) у будинку, який знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова (перелік додається), а Споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором. Невідкладною частиною даного договору є рішення Харківської міської ради від 06.10.2006 р. № 139/06 «Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (квартирну плату) для житловоCексплуатаційних підприємств комунальної власності територіальної громади м. Харкова». Окрім цього, згідно з підпунктів 2, 4 пункту 15 Договору виконавець зобов`язаний: надавати Споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо; розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги Споживача і проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження кількісних і якісних показників. У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що [PERSON] не була позбавлена можливості ознайомитися з переліком послуг, які надаються КП «Жилкомсервіс», а також звернутися до останнього про надання інформації щодо того, в чому полягають надання кожної послуги позивачем. Відповідно відповідачка у результаті отриманої інформації мала би можливість звернутися з претензією або скаргою у разі їх наявності щодо якості надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. Однак, доказів про звернення із запитами, претензіями або скаргами відповідачкою не надано. Що не звільняє відповідачку від обов`язку своєчасно і в повному обсязі оплачувати витрати на утримання будинку, споруд і прибудинкової території. Доводи [PERSON] про те, що позивачем надано лише довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг і не надано належного розрахунку заборгованості, суд не приймає, виходячи з наступного. Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Якщо представлені докази недостатньо підтверджують вимоги позивача чи заперечення відповідача або не містять в собі всіх необхідних даних і у сторін є обґрунтовані складнощі у наданні додаткових доказів, суд за їх клопотанням зобов`язаний сприяти їм в одержанні або витребуванні таких доказів. Тобто, кожна сторона подає докази, які обґрунтовують їх доводи чи заперечення проти позовних вимог. З довідки про нарахування та оплату житлово комунальних послуг за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що за період з 01 квітня 2007 року по 01 листопада 2021 року позивачем нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачкою оплата послуг не здійснювалась. Суд вважає, що надана довідка містить в собі усі необхідні дані, в тому числі відомості для обрахування наявної заборгованості. Вказана довідка приймається судом як належний доказ, однак дописи у вказаній довідці суд до уваги не приймає, оскільки вони знаходяться поза межами таблиці, відповідно до якої здійснювалися нарахування за житлово комунальні-послуги, і були зроблені після формування довідки. Згідно зі статтею 525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки відповідачка офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Жилкомсервіс», то в неї виник обов`язок сплатити ці послуги. Згідно частини першої статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В порушення обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих позивачем послуг, відповідачка неналежним чином не виконувала зобов`язання з оплати таких послуг, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] за період з 01 квітня 2007 року по 01 листопада 2021 року виникла заборгованість за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у сумі 30 853 грн 09 коп. Доказів того, що відповідачу послуги не надавались, що вона не користувалася наданими послугами і потреби в таких послугах не мала, належними та допустимими докузами не доведено та матеріалами справи не підтверджено. Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та надану позивачем довідку, суд доходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обґрунтованими та у суду немає сумніву у правильності відповідних нарахувань, які, у свою чергу, відповідачкою не спростовано. Разом із тим, [PERSON] заявлено про застосування строку позовної давності. Згідно зі статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою статті 257\~ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі статтею 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до статті 253\~ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Суд задовольняє клопотання відповідачки про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, разом із тим, клопотання про поновлення строку позовної давності представником позивача заявлено не було. Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачці [PERSON] послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій є законними та обґрунтованими. Враховуючи заяву [PERSON] про застосування строку позовної давності в частині стягнення заборгованості за період з 01 квітня 2007 року по 13 грудня 2018 року суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині у зв`язку із пропуском позивачем строку позовної давності. Таким чином, з відповідачки підлягає стягненню заборгованість, яка утворилась за період з 14 грудня 2018 року по 01 листопада 2021 року в загальному розмірі 11076,59 грн. Таким чином, застосувавши строк позовної давності, перевіривши правильність розрахунку, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 14 грудня 2018 року по 01 листопада 2021 року в загальному розмірі 11076,59 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог, а саме, стягнення з відповідачки заборгованості за надані послуги з 01 квітня 2007 року по 13 грудня 2018 року, слід відмовити у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Згідно статті 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до частини першої пункту 1 частини другої статті 76 , частин першої, другої статті 77, частини першої статті 95\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно з частиною першою статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час звернення до суду з вказаним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн 00 коп, що документально підтверджено платіжним дорученням № 58315 від 25 березня 2021 року (а. с. 1). Сума, яку позивач просив стягнути, становить 30 853,13 грн (100%). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково, тому з відповідачки на користь позивача КП «Жилкомсервіс» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі (11076,59 грн*35,9%) 814,95 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial