Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 18 грудня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики №18/12/2020, за яким позивач передав у власність відповідачу власні грошові кошти в розмірі 87 000,00 (вісімдесят сім тисяч) доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму позики на умовах укладеного Договору. [PERSON] передав [PERSON] визначену суму позики, а [PERSON] засвідчив цей факту власноруч написаній розписці від 18.12.2020 року. 21 грудня 2020 року [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, уклали договір позики №21/12/2020, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] власні грошові кошти в розмірі 39 150,00 (тридцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят) доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму позики на умовах укладеного Договору. 12 січня 2021 року сторони уклали договір позики №18/12/2020, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] власні грошові кошти в розмірі 60 000,00 (шістдесят тисяч) доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму позики на умовах укладеного Договору, що засвідчується розпискою від 12.01.2021 року. Протягом першого півріччя 2021 року [PERSON] частково повертав запозичені кошти за перерахованими вище договорами позики, відповідно станом на 13.06.2021 року заборгованість за вказаними договорами позики склала 133 968 (сто тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) доларів США. Однак, з 13 червня 2021 року й станом на даний час відповідачем не було здійснено жодного платежу на погашення наявної заборгованості. Таким чином, у зв`язку із простроченням термінів погашення заборгованості за договорами позики від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року, 12.01.2021 року позивач має право на стягнення вказаного боргу. Згідно із п. 4.1 Договору від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року та від 12.01.2021 року при порушенні Позичальником строків повернення позики, встановлених вказаними договорами, він повинен сплатити Позикодавцю пеню в розмірі 0,06% від розміру неповернутої частини позики за кожен день прострочення. Таким чином, пеня за договорами позики від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року, від 12.01.2021 року, за період з 13.06.2021 року по 07.11.2022 року, становить 1 507 919,03 (один мільйон п`ятсот сім тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень три копійки) грн. Окрім того, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році). Під час розрахунку 3% річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті. Таким чином, позивач має право вимагати сплати боргу з урахуванням 3 процентів річних за період з 13.06.2021 року по 07.11.2022 року, які становлять 206 564,25 (двісті шість тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні двадцять п`ять копійок) грн. Враховуючи те, що відповідач порушив взятий на себе обов`язок щодо повернення грошових коштів, позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь суму заборгованості за договорами позики від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року, від 12.01.2021 року у розмірі 133 968 (сто тридцять три тисячі дев`ятсот шістдесят вісім) доларів США, а також пеню у розмірі 1 507 919,03 (один мільйон п`ятсот сім тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень три копійки) грн., та 3 проценти річних у розмірі 206 564,25 (двісті шість тисяч п`ятсот шістдесят чотири гривні двадцять п`ять копійок) грн. Ухвалою суду від 28.11.2022 року справу призначено за правилами спрощеного позовного провадження до судового розгляду. У судове засідання позивач не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку та повідомлений належним чином. Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 грудня 2020 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір позики №18/12/2020, за яким позивач передав у власність відповідачу власні грошові кошти в розмірі 87 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму позики на умовах укладеного Договору. 21 грудня 2020 року [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON] , з іншої сторони, уклали договір позики №21/12/2020, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] власні грошові кошти в розмірі 39 150,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму позики на умовах укладеного Договору. 12 січня 2021 року сторони уклали договір позики №18/12/2020, за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] власні грошові кошти в розмірі 60 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов`язався повернути вказану суму позики на умовах укладеного Договору. Факт передачі вказаних грошових коштів [PERSON] підтверджується також власноруч написаними розписками від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року та від 12.01.2021 року. Протягом першого півріччя 2021 року [PERSON] частково повертав запозичені кошти за перерахованими вище договорами позики, відповідно станом на 13.06.2021 року заборгованість за вказаними договорами позики склала 133 968 доларів США. Станом на даний час зобов`язання за вказаними договорами позики відповідач до даного часу не виконав. Відповідно до договорів позики від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року та від 12.01.2021 року позика мала бути повернута наступним чином: -позика у розмірі 87 000,00 доларів США - 18.05.2021 року; -позика у розмірі 39 150,00 доларів США - 21.05.2021 року; -позика у розмірі 60 000,00 доларів США - 12.06.2021 року. Проте у визначені договорами дати відповідачем не було повернуто вказаних сум у повному обсязі, що як наслідок становить порушення істотної умови договору - повернення запозичених коштів у належний строк. Станом на 13 червня 2021 року заборгованість за перерахованими договорами позики склала 133 доларів США. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується власноруч написаними ним розписками від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року та від 12.01.2021 року, якими відповідач засвідчив отримання від позивача вказаних сум. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. В ч. 1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки, станом на даний час відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених у позивача коштів, то відповідно в останнього виник борг в розмірі 133 968 доларів США, що еквівалентно 4 899 022,20 грн. Згідно із п. 4.1 Договору від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року та від 12.01.2021 року при порушенні Позичальником строків повернення позики, встановлених вказаними договорами, він повинен сплатити Позикодавцю пеню в розмірі 0,06% від розміру неповернутої частини позики за кожен день прострочення. Таким чином, пеня за договорами позики від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року, від 12.01.2021 року, за період з 13.06.2021 року по 07.11.2022 року, становить 1 507 919,03 (один мільйон п`ятсот сім тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять гривень три копійки) грн. Вимогами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, а саме сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 14.09.2022 року у справі № 758/2186/20 зазначено, що відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати та три проценти річних від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за користування боржником утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові за весь час прострочення, у тому числі і за час розгляду справи про стягнення основного боргу у судах та примусового виконання судового рішення. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-2168цс15, Великої Палати Верховного Суду у постановах від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16. У постанові КЦС ВС від 3 березня 2021 року у справі № 130/2604/18 Суд зазначив, що «норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, - передбачені частиною другою статті 625 ЦК інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти». У постанові №373/2054/16-ц від 16.01.2019 року Верховний Суд вказав, що «згідно зі ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити і суму боргу, і 3 % річних від простроченої суми. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році). Під час розрахунку 3 % річних має застосовуватися прострочена сума, визначена в договорі, а не її еквівалент у національній валюті». Окрім того, 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для виконання, до дня ухвалення рішення, помноженої на 3, поділеної на 100 і поділеної на 365 (днів у році). Суд вважає, що у позивача правомірно виникло право вимагати з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми, згідно ст. 625 ЦК України, а тому з відповідача на користь позивача за період з 13.06.2021 по 07.11.2022 підлягає стягненню також 3 % річних від простроченої суми у розмірі 206 564,25 грн. З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договорами позики. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути: суму заборгованості за договорами позики від 18.12.2020 року, від 21.12.2020 року, від 12.01.2021 року у розмірі 133 968 доларів США, а також пеню у розмірі 1 507 919,03 грн., 3 проценти річних у розмірі 206 564,25 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 12405,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved