Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із указаним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, у якому просила визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявленої вимоги позивачка [PERSON] покликається на те, що з 04 серпня 2007 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , що був розірваний рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2020 року. Від указаного шлюбу в них нарожилося двоє дітей, а саме: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які після розлучення залишились проживати разом із позивачкою, як матір`ю дітей, по [ADDRESS] , а також за цією адресою діти також зареєстровані. Відповідно до судового наказу Буського районного суду Львівської області від 13.04.2020 року в справі №2-н/943/24/2020 із відповідача [PERSON] щомісячно стягуються на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання доньок у розмірі по на кожну дитину від заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 24 березня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття. При цьому, відповідач [PERSON] має станом на вересень 2022 року заборгованість по сплаті вказаних аліментів у розмірі 26 042,15 грн. Крім того, після 24 лютого 2022 року відповідач [PERSON] за відсутності згоди позивачки самостійно забрав дітей та перевіз їх до себе у Львівську область, а також відповідач не виконує попередніх домовленостей із позивачкою щодо місця проживання дітей із нею. Натомість позивачка створила найкращі умови для дітей, облаштувавши їм дитячий та спальний куточок, дбає про їх здоров`я, відвідуючи лікарів, знає про їх хвороби, вона любить дітей та намагається забезпечити їх усім необхідним, а тому позивачка вважає, що найкраще з огляду на інтереси дітей, буде залишити їх на її виховання. Більше того, молодша донька психологічно не готова проживати з батьком, оскільки є ще дуже маленькою, її вихованням здебільшого займалась саме позивачка, дитини дуже прив`язана до матері, відтак просила задовольнити позовні вимоги повністю. Ухвалою судді від 17.10.2022 року в даній справі відкрито загальне позовне провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.02.2023 року задоволено клопотання позивачки [PERSON] про проведення судових засідань за її участю в режимі відеоконференції із Києво-Святошинським районним судом Київської області до закінчення розгляду справи. Ухвалою суду від 10.03.2023 року закрито підготовче провадження із призначенням справи до судового розгляду по суті. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Дідора А.К. в судове засідання не з`явилися, а від позивачка подала до суду заяву від 11.07.2023, у якій просить справу слухати у відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Коченаш Ю.К. в судове засідання не з`явилися, подавши до суду заяву від 11.07.2023, у якій адвокат Коченаш Ю.К. просить розгляд справи проводити у відсутності відповідача та його представника. Крім того, відповідач [PERSON] через адвоката Коченаш Ю.К. заявив, що не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, за умови, що позивачка не буде чинити відповідачу перешкод у спілкуванні з донькою. Тобто із поданої заяви вбачається, що відповідач заявлені позовні вимоги визнав. Представник третьої особи (Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області) Біла Л.О. в судове засідання не з`явилася, направивши письмові заяви від 14.11.2022 та від 01.05.2023, у яких просила розглянути дану цивільну справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Крім того, направила до суду Висновок служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 17.10.2022 щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] у сім`ї матері [PERSON] за місцем її проживання (перебування), оскільки це відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи із таких мотивів. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів ст. 12, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно частини першої та другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2007 року до 04 лютого 2020 року, про що вбачається із рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.02.2020 року, яким шлюб між сторонами було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони по справі мають двох неповнолітніх дітей, а саме: дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] . Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.03.2022 року та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.02.2017 року, копії яких долучені до матеріалів справи, що [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] , а їх батьками є позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , тобто сторони у даній справі. Відповідно до судового наказу Буського районного суду Львівської області від 13 квітня 2020 року в справі №943/520/20 із відповідача [PERSON] щомісячно стягуються на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі від заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, але менше 50% прожткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24 березня 2020 року, до досягнення дітьми повноліття. Крім того, як убачається із Розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні ВП №57368539 від 22.03.2023, що відповідач [PERSON] має станом на березень 2023 року заборгованість по сплаті вищевказаних аліментів у розмірі 45 779,00 грн. Матеріалами справи встановлено, що малолітня [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом із позивачкою [PERSON] , як матір`ю дітей, по [ADDRESS] , де зареєстрована з 16 лютого 2018 року по даний час. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дітей по [ADDRESS] . Однак, у період із 18 квітня 2022 року по 20 вересня 2022 року, доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] тимчасово проживали разом із батьком за вказаною адресою, про що вбачається із акту Красненської селищної ради №1600 від 08.12.2022. Як вбачається із довідки КЗ ДЗДОКТ «Дзвіночок» №62 від 08.09.2022 (ясла-садок), що [PERSON] , [INFO] відвідувала вказаний садок у період із вересня 2019 року по лютий 2022 року. Зі слів вихователів за весь час перебування дитини, її батько [PERSON] у закладі з`являвся дуже рідко, а вихованням і розвитком [PERSON] займалась мати, яка приводила та забирала дитину із закладу, відвідувала батьківські збори, вчасно здійснювала оплату за харчування, сумлінно виконувала рекомендації вихователів і адміністрації закладу. Крім того, як убачається зі справи, що позивачка [PERSON] має постійне місце роботи. Зокрема, із 07 липня 2020 року вона працює на посаді ревізора-контролера ПП «ХОТЕЙ 2019», де характеризується виключно з позитивної сторони: відповідальна, сумлінна, порядна, чуйна, комунікабельна, за характером врівноважена, користується авторитетом серед колег, а шкідливих звичок не має. Її дохід на вказаній роботі за період із 01.09.2021 по 28.02.2021 становив 37 558,00 грн. (довідка №12 від 06.09.2022; характеристика №63 від 06.09.2022; довідка про доходи). Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, стабільний матеріальний дохід позивача, вік дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно з «Декларацією про загальні засади державної політики України стосовно сім`ї та жінок», схваленої Постановою Верховної Ради України від 06 березня 1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім`ї та жінок. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В силу норми частини четвертою і п`ятої статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як вбачається із Висновку служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області від 17.10.2022 щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини у сім`ї матері [PERSON] за місцем її проживання (перебування), оскільки це відповідає інтересам дитини. Крім того, як убачається із цього висновку Служби у справах дітей, що сім`я позивачки проживає у приватній трьохкімнатній квартирі загальною площею 76 кв.м., що належить на праві приватної власності батьку позивачки - [PERSON] . У цій квартирі створено належні умови для утримання дітей, які мають окрему кімнату для навчання та відпочинку, ігровий куточок. Малолітня [PERSON] забезпечена усім необхідним (одягом, взуттям, засобами гігієни) та користується мобільним телефоном та інтернетом, дитина відвідує садок «Дзвіночок», куди її постійно приводить і забирає саме позивачка, яка відвідує батьківські збори та водить дитину у приватну школу для підготовки дитини до школи. Мати [PERSON] забезпечує базові потреби малолітньої доньки [PERSON] . Також позивачка займається утриманням і вихованням дитини. Крім того, між матір`ю та дитиною, а також між сестрами склався тісний емоційний зв`язок, наявна тісна прив`язаність, вони люблять одна одну. Натомість, батько дитини (відповідач [PERSON] ) не має постійного місця роботи та власного житла, проживаючи у родичів у смт Красне Золочівського району Львівської області. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Дмитрівської сільської ради 22.11.2022 відповідач [PERSON] не заперечував щодо визначення місця проживання його обох дітей у сім`ї матері [PERSON] , тобто позивачки у справі. Разом із тим, позовні вимоги [PERSON] щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із позивачкою, як матір`ю дитини, були визнані відповідачем у справі [PERSON] , який не заперечує проти їх задоволення згідно поданої заяви від 11.07.2023 (вх. №3890 від 11.07.2023) через його представника - адвоката Коченаш Ю.К., яка повідомила суд, що відповідач [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю, за умови, що позивачка не буде чинити відповідачу перешкод у спілкуванні з донькою. Відповідно до положень частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, що визначення місця проживання дитини у сім`ї матері [PERSON] за місцем її проживання (перебування) відповідає інтересам дитини, зважаючи на вік дитини та фактичні обставини спору, і те, що дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю тільки у виняткових випадках, а також визнання цього позову відповідачем у справі, відтак суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачкою при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн. згідно квитанції ПАТ КБ «Акордбанк» №0265510002 від 12.09.2022, а тому враховуючи повне задоволення цього позову, такий збір слід стягнути з відповідача на користь позивачки. Ураховуючи наведене та

Outcome: approved