Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним позовом, який обґрунтовує тим, що 23 липня 2016 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від даного шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що шлюбні відносини з відповідачем припинені, на даний час вони проживають окремо. Донька залишилася проживати разом з позивачем, при цьому, як стверджує остання, батько має можливість вільно користуватися правом на особисте виховання та спілкування з дитиною. Подальше спільне життя і збереження сім`ї позивач вважає неможливим через відсутність сімейних стосунків, непорозуміння, відсутності поваги один до одного. Щодо виховання та утримання дитини, позивач вказує, що відповідач у віці 33 роки є працездатним, має можливість отримувати дохід, його стан здоров`я дозволяє працювати, однак коштів на утримання дитини не надає, а тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. 07.06.2023 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що про розірвання шлюбу не заперечує, однак , щодо розміру стягнення аліментів 3000,00 грн., вважає такий занадто великим з огляду на встановлений Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік» встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, який становить 2833 грн.. При тому, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також відповідач вказує, що він ніде не працє, оскільки здійснює постійний догляд за своїм батьком [PERSON] , [INFO] , який потребує стороннього догляду. З урахуванням наведеного у відзиві , відповідач просить суд позов задовольнити частково, шлюб розірвати та стягнути з нього на користь позивача на утримання доньки аліменти у розмірі 1500,00 гривень. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.04.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення її недоліків. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03.05.2023 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася однак, від її представника адвоката Дудурича І.В. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, виходячи з їх належності та допустимості, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 23 липня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, що стверджується долученим до справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 липня 2016 року виконкомом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Україна. У даному шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 грудня 2016 року Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області. Приписами ст.110\~СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно ст.\~112\~СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до\~ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти цього, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Як встановлено у судовому засіданні, подружнє життя у сторін не склалося. Про це свідчать ті обставини, що позивач та відповідач сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сторони втратили почуття поваги, любові та довіри один до одного і їх сім`я розпалася остаточно. Умови для їх примирення відсутні, а цей шлюб є формальним і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Спору щодо поділу спільного майна позивачем не заявлялося. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи норми СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Окрім цього, як встановлено у судовому засіданні неповнолітня донька [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою виданою 22.02.2022 року № 129 Холмківської сільської ради Ужгородського району. За змістом ч. 1\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини та ч. ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно з ч. 2\~ст. 51 Конституції України\~та\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до\~ст. 181 СК України\~способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положенням ч. 1\~ст. 182 СК України\~передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано\~ст. 184 СК України. Беручи до уваги, бажання позивача, з якою проживає дитина, отримувати аліменти у твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне призначити стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зі\~ст. 182 СК України\~слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік», прожитковий мінімум у 2023 році становить для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року 2833 гривні. Згідно з ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень\~ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує ту обставину, що може сплачувати позивачеві аліменти на утримання доньки в розмірі 3000 грн. щомісячно, посилаючись на ту обставину, що він наразі заробітної плати або інших видів доходу не отримує, оскільки здійснює постійний догляд за своїм батьком, який потребує такого догляду. З довідки № 625 від 06.03.2023 року виданої Управлінням соціального захисту населення Ужгородської районної державної адміністрації, що відповідач\~ [PERSON] знаходиться на обліку в управлінні та отримує компенсаційну виплату особі, яка здійснює догляд за особою, [PERSON] [INFO] , який потребує постійного догляду. Виплата призначена з 01.07.2022року по 30.06.2023 року. В\~пункті 27\~постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Заперечуючи проти вимог позивачки, будь-яких доказів, які б підтверджували неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] відповідач не надав. Посилання відповідача на відсутність у нього доходів та здійснення ним догляду за його батьком [PERSON] , 26.05.1963 року як особою, яка потребує постійного догляду та отримання ним за це компенсаційної виплати лише в розмірі 9,67 грн. не може судом прийматися до уваги, виходячи з того, що така не відображає повного та реального доходу відповідача, його фінансового становища, відсутності рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, грошових коштів на рахунках, та не свідчить про неспроможість сплачувати аліменти на утримання своєї неповнолітньої дитини - доньки [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази, та враховуючи те, що відповідач добровільно не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини , доказів зворотного суду надано не було, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку, спроможній працевлаштуваись та беручи до уваги вік дитини, розмір прожиткового мінімуму встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2023 рік», а також те, що донька [PERSON] , 2016 року народження перебуває на утриманні матері [PERSON] , хоча обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання своєї доньки у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 гривень щомісячно. Згідно з ч.1\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки з позовом позивач звернулася 28.03.2023 року, то аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з цієї дати. За приписами п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення аліментів, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Інші витрати зі сплати судового збору підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved