Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 383000,00 грн до 03 грудня 2022 року, про що відповідач написав розписку 12 вересня 2022 року. На цей час кошти не повернуті. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 383000,00 грн та судові витрати. Ухвалою від 11 травня 2023 року відкрито провадження у справі і справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідач подав до суду повторно заяву про відкладення судового, у зв`язку з необхідністю надання додаткових доказів по справі. Суд, дослідивши доводи поданої заяви, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1\~статті 44\~ЦПК України -\~учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи (ч. 2\~ст. 43 ЦПК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених\~статтею 223 ЦПК України. Зокрема, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд звертає увагу, що провадження у даній справі було відкрито 11 травня 2023, надано відповідачу строк на подання відзиву - 15 днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження. Копію позовної заяви з додатками і копію ухвали відповідач отримав 07 червня 2023, станом на 28 червня 2023 року, відзиву на позовну заяву не подав. За його клопотанням судове засідання, що призначалось на 01 червня 2023 року, було відкладено на 28 червня 2023 року. 28 червня 2023 року відповідачем було вдруге подано заяву про відкладення судового розгляду, у зв`язку з необхідністю надати додаткові докази, при цьому суд констатує, що відповідач був повідомлений про час і місце судового розгляду завчасно, а з клопотанням звернувся до суду в день призначеного судового розгляду. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України). Право кожного на справедливий розгляд справи незалежним і безстороннім судом закріплено у\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 17 липня 1997 року Україна ратифікувала зазначену Конвенцію, чим визнала її дію в національній правовій системі, а також обов`язковість рішень Європейського суду з прав людини, які стосуються тлумачення та застосування норм Конвенції. Згідно\~ст.8 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України» в силу вимог ч.1\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також неодноразово наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Враховуючи тривалість судового розгляду, встановлені обставини, суд вважає заяву відповідача безпідставною і такою, що спрямована на штучне затягування розгляду справи. Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача адвокат Сауляк Є.В. направив на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності позивач та зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. 12 вересня 2023 року відповідач [PERSON] власноручно написав розпису, що він отримав від [PERSON] грошові кошти у розмірі 383000,00 грн та зобов`язався їх повернути до 03 грудня 2022 року, що підтверджується оригіналом боргової розписки, яка міститься в матеріалах справи (а. с. 9). Зазначені у розписці особисті дані сторін відповідають даним їхніх паспортів громадянина України. Відповідно до змісту розписки від 12 вересня 2022 року [PERSON] позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 383000,00 грн, які зобов`язався повернути до 03 грудня 2023року. Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Згідно з приписами\~статті 12\~ЦПК України -\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень частини першої\~статті 13\~ЦПК України -\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами статті 1046\~ЦК України - визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~- договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України - свідчить, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз змісту положень частини другої статті 1047\~ЦК України - дає підстави для висновку, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. За своєю суттю розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Відповідно до частин першої і другої статті 207\~ЦК України - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 1049\~ЦК України - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною другою та третьою статті 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Ураховуючи викладені приписи цивільного законодавства, а також на підставі оцінки наявних у справі доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що між сторонами мали місце правовідносини з укладення договору позики, які оформлені наявною у справі борговою розпискою. Таким чином, наявність боргового документа, а саме боргової розписки у позивачки, підтверджує те, що відповідач не виконав зобов`язань з повернення боргу. Вказана розписка містить в собі інформацію щодо отримання позичальником коштів у борг та зобов`язання щодо повернення боргу у визначений строк. Згідно з приписами частин першої та другої\~статті 234 ЦК України\~ -фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Вирішуючи спір у цій справі суд враховує дійсність на цей час укладеного між сторонами правочину і відсутність доказів визнання його недійсним, зокрема, фіктивним. Відповідно до статті 77\~ЦПК України - належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з приписами статті 78\~ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 81\~ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89\~ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки відповідач [PERSON] договір позики у встановлений строк не виконав, всю суму позики добровільно не повернув, вимоги позивачка про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 383000,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що боргова розписка від 12 вересня 2023 року підтверджує факт укладення договору позики та отримання коштів від [PERSON] , про що [PERSON] добровільно написав розписку, та виникнення у нього обов`язку щодо їх повернення, який він не виконав, зважаючи на те, що оригінал боргової розписки знаходився у позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості. Відповідно до частини першої\~статті 141\~ЦПК України - \~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 3830,00 грн.

Outcome: approved