Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі АТ «Універсал Банк», Банк) звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 18.04.2007 між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11/127-К, із змінами та доповненнями, за умовами якого Відповідачу надано кредитні кошти в сумі 50 000 доларів США на строк до 10.05.2027. З метою забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань по Кредитному договору між позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки від 13.05.2014, згідно умов якого остання зобов`язалася перед позивачем відповідати за невиконання зобов`язань [PERSON] , що виникли з Кредитного договору, в повному обсязі. У зв`язку\~з тим,\~що відповідачами\~належно не\~виконувалися умови\~кредитного договору\~та договору\~поруки,\~банк звернувся\~до суду\~з позовом\~про стягнення\~з відповідачів\~в солідарному\~порядку заборгованості\~по Кредитному\~договору. 12.01.2017 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області ухвалено рішення у цивільній справі №607/10857/16-ц про солідарне стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь АТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором №11/127-К від 18.04.2007 в розмірі 27 170,73 доларів США та 10\~731,05 грн судового збору. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.02.2017. Станом на день звернення до суду з даним з повозом вказане рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області не виконано та не стягнуто з відповідачів жодної суми коштів. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідачів, та з огляду на те, що останні порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконали рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України, а тому позивач просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] , [PERSON] солідарно в користь АТ «Універсал Банк» три проценти річних за період з 01.02.2020 по 23.02.2022 в розмірі 1 683,84 долари США. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08.02.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін. У судове засідання представник позивача АТ «Універсал Банк» не з`явився, однак у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представника позивача. Зазначив, що не заперечує з приводу винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча про день та час слухання справи неодноразово повідомлялись у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за їх зареєстрованим місцем проживання повістки про виклик до суду та опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб сайті судової влади України. Відповідачі про причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавали. Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиву на позов не подавали, тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки проти заочного розгляду справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступного висновку: Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2017 у справі № 607/10857/16-ц, стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 27170,73 доларів США заборгованості за кредитним договором № 11/127-К від 18.04.2007, з яких: 24861,79 доларів США сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США прострочена заборгованість за відсотками. Стягнуто порівну з [PERSON] , [PERSON] в користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» 10731,05 гривень понесеного судового збору по 5365,53 грн з кожного. Рішення набрало законної сили 27.02.2017. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 18.04.2007 між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11/127-К. Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальникові у тимчасове платне користування грошові кошти (кредит) у розмірі 50000 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 13,5% річних терміном на 240 місяців, з кінцевою датою погашення кредиту 17.04.2027. Позивач ПАТ «Універсал Банк» своє зобов`язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 255_30 від 18.04.2007. 13.05.2014 між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якого змінено розмір процентної ставки за кредитом: з 13.05.2014 по 09.05.2015 9,37 % річних, підвищена 17,37 % річних, а з 10.05.2015 13,82 % річних, підвищена 21,82 % річних та змінено строк повернення кредиту до 10.05.2027. 13.05.2014 між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір поруки б/н, відповідно до умов якого [PERSON] як поручитель зобов`язалася відповідати перед банком за виконання зобов`язань [PERSON] , що випливають з кредитного договору №11/127-К від 18.04.2007 та додаткової угоди від 13.05.2014. Судом також встановлено, що розмір заборгованості відповідачів підтверджений розрахунком, відповідно до якого станом на 25.05.2015 сума кредиту, що стягується, складає 24861,79 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом 560 доларів США, та прострочена заборгованість за відсотками 1715,47 доларів США. Таким чином оскільки [PERSON] та [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки виконували не належним чином, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2017 з відповідачів стягнуто заборгованість за кредитним договором. Як вбачається із розрахунку трьох процентів річних, сума до стягнення згідно рішення суду від 12.01.2017 по кредитному договору № 11/127-К від 18.04.2007 становить 27170,73 доларів США. Розрахована сума за ставкою 3% річних за період з 01.02.2020 по 23.02.2022 становить 1683,84 доларів США. В силу вимог ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Оскільки на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06.07.2016 № 6-1946цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). За змістом ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. У Постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), згідно з яким наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору; на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки. Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідачі порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконали рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. У Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі №\~758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.» Аналогічна правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 01.12.2018 №325/1729/16-ц та викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 14-16цс18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16, колегія суддів зробила висновок, що 3 % річних, передбачені ст. 625 ЦК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи із простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 по справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша етапі 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016, № 6-157цс16 від 25.05.2016, № 6-1206цс15 від 23.09.2015, № 6-2739цс15 від 21.09.2016, № 6-2631 цс 15 від 21.09.2016, постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018, № 161/12888/15-ц від 01.02.2018, № 309/4208/13-ц від 18.01.2018). У відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідачів заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми. Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Допустимість доказів встановлено ст.78 ЦПК України, згідно з якою, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (стаття 79 ЦПК України). Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що заявлені до стягнення 3% річних, нараховані у зв`язку з невиконанням рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2017, яким стягнуто заборгованість в іноземній валюті у сумі 27170,73 доларів США. Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості 3% річних за час прострочення складає 1683,84 доларів США, за період з 01.02.2020 по 23.02.2022, що підтверджується розрахунком наданим позивачем. Зазначений розрахунок суд вважає достовірними, правильними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] порушили грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та не виконали рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.01.2017, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми розмірі 1683,84 доларів США. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились та доказів на спростування доводів позивача не надали. Таким чином,\~суд розглянувши\~матеріали справи,\~дослідивши наявні\~у справі\~докази,\~давши оцінку\~належності,\~допустимості,\~достовірності кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатності і\~взаємного зв`язку\~доказів у\~їх сукупності,\~застосовуючи до\~визначених правовідносин\~норми матеріального\~та процесуального\~права,\~вважає,\~що позов\~підлягає до\~задоволення шляхом\~стягнення із\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~на користь\~АТ «Універсал\~Банк» заборгованості у вигляді 3% річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01.02.2020 по 23.02.2022 у розмірі 1683,84 доларів США. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2684,00 грн, а саме по 1342,00 грн з кожного. При цьому суд звертає увагу, що під час виготовлення вступної та резолютивної частини судового рішення судом допущено описку у вступній частині рішення, а саме зазначено помилково, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку загального позовного провадження, однак розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження. З урахуванням викладеного, відповідно до ст.269 ЦПК України,\~суд дійшов\~висновку про\~необхідність внесення\~змін до\~вступної частини\~повного тексту\~рішення,\~зазначивши вірно\~-\~розглянувши у\~відкритому судовому\~засіданні в\~залі судових\~засідань Тернопільського\~міськрайонного суду\~Тернопільської області\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження цивільну\~справу за\~позовом Акціонерного\~товариства «Універсал\~Банк»до [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення трьох процентів річних за невиконання грошового зобов`язання. На підставі викладеного та

Outcome: approved