Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, та з урахуванням клопотання про збільшення позовних вимог, просить суд стягнути [PERSON] , на свою користь додаткові витрати на [PERSON] [INFO] , одноразово у твердій грошовій сумі 19928,00 гривень. В судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України. Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила суд відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Законодавцем положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений Конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст.ст. 150, 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, і той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Дитина проживає з матір`ю. Постановою Одеського апеляційного суду від 30.03.2022 року (справа 522/10347/20) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 5000 гривень, щомісячно, до повноліття дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. З ст. 51 Конституції України). Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХЩ78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Одним із основних прав дитини є право на утримання,яке кореспондується з Конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло закріплення у Сімейному кодексі України. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Згідно зі ст.185 ч.1 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 роз`яснено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат па неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Так у постанові від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15 Верховний Суд України зазначив, що «виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються па дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.» З пояснень позивача вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача 19 928,00 грн. додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина. Позивач зазначає, що зазначені витрати складаються з 1/2 суми : витрати на курс з індивідуальних занять ЛФК та курс масажу спини і комірцевої зони, які фактично понесені та підтверджуються актом прийому передачі наданих послуг та довідкою від 02.02.2023 року в сумі 5850 гривень, фотохромні лінзи, придбання яких підтверджується чеком від 26.10.2022 року, в сумі 1025 гр., препарат « Слезавіт»( вітаміни для очей) за призначенням спеціаліста, підтверджується чеком від 10.02.2023 р, в сумі 213 гривень, МРТ дослідження, фактично понесені витрати підтверджуються чеком від 04.08.2022 року на суму 700 гривень, діагностика та консультація лікаря офтальмолога центру « Ексімер Одесса» понесені витрати підтверджуються рахунком актом від 08.02.2023 р. на суму 540 гривень, вартість курсу апаратного лікування №2 « Підвищенної ефективності», згідно рахунку на оплату на касу № 340375 від 04.04.2023 року на суму 3975 гривень, підбір ортокетологічних лінз та огляд з консультацією після підбору, згідно рахунку на оплату в касу №340369 від 04.04.2023 року на сумму1450 гр, консультація лікаря ретинолога офтальмологічного центру « Ексімер Одесса» понесені витрати підтверджуються рахунком - актом від 04.04.2023 р на суму 225 гр, набір жорстких газопроникних контактних лінз «Paragon CRT» на два ока, відповідно до рахунку фактури № 10927 на суму 5950 гр. Представник відповідача позовні вимоги не визнала в повному обсязі , надала до суду відзив на позовну заяву та додаткові пояснення до уточнених позовних вимог. Аргументуючи невизнання позову тим, що докази щодо хронічного захворювання, як вважає позивач, а саме сколіоз першого ступеню, які надаються для обґрунтування цього позовного провадження вже надавались позивачкою при розгляді цивільного провадження №522/10347/20, вони стосуються попередніх років , а саме 2019, 2020 та дублюються в даному провадженні як належні докази, зазначає , що в даних висновках вказуються різні види розладів як то «плоскостопість», « порушення постави» «сколіоз», а також те, що вони не були прийняті як належні для обґрунтування позовних вимог судом при розгляді спору при визначення та стягнення розміру аліментів. Ці докази були дослідженні судом першої та апеляційної інстанції, їм була надана оцінка та відповідно винесене остаточне рішення. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Надані позивачем рахунки - акти за діагностику та консультацію не можуть вважатися додатковими витратами на лікування а також в направленні немає призначення самого лікування, що також виключає належність цих доказів в обґрунтування наявності хронічної хвороби. Згідно практики розгляду таких справ, витрати на лікування, надання медичних послуг, різноманітні результати проходження дитиною аналізів, також не є додатковими витратами, оскільки відповідно до норми закону, що регулює це питання, підставою для стягнення таких витрат є каліцтво дитини, або тяжка хвороба, разом з тим сторона відповідача вважає , що позивачкою не доведено, що такі витрати пов`язані саме з тяжкою хворобою або каліцтвом дитини. Відповідач вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що понесені витрати на діагностичні обстеження та аналізи, пов`язані із тяжкою хворобою дитини, та не покриваються за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання дитини. Надані позивачем копії медичних карток амбулаторного хворого [PERSON] , всі вони на завірені належним чином установами де знаходяться на зберіганні чи зареєстровані. Копія неврологічного обстеження КНП «ДМП № 4» ОМР також не засвідчене належним чином. Що стосується магнітно - резонансної томографії головного мозку та орбіт, то це лише консультація і ніякого доказового значення щодо підтвердження додаткових витрат на лікування судинної недостатності немає. Позивачем не доведено хронічність всіх вад здоров`я на які вона посилається в даному провадженні. Щодо довідки ФОП [PERSON] та акту прийому - передачі виконаних ним робіт з надання послух цим ФОПом, зокрема масажу спини та комірцевої зони та фактичних витрат на суму 5850 гривень, взагалі викликають сумніви, так як позивачка перебуває з даною особою у близьких особистих стосунках , а щодо фактичної сплати даних коштів позивачем не була надана квитанція. Більш того необхідність надання таких послуг дитині та саме у цього спеціаліста позивачка не обговорювала з відповідачем та не довела суду необхідність таких послуг, так як не доведено сам факт тяжкості хвороби чи каліцтва, відповідно безумовної необхідності таких послуг з реабілітації. Також відповідач акцентує увагу на тому, що позивачка не надала жодного належного офіційного медичного висновку з призначенням лікування чи висновку судово-медичного експерта, щодо необхідності лікування скаліозу першого ступеню, міопатії першого ступеню обох очей та легкої судинної недостатності,необхідного для лікування хронічної хвороби, яка раптово виникла в дитини та на лікування якої потрібні дані кошти, саме такі докази були б належними для призначення додаткових витрат на дитину. Дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що [PERSON] потребує лікування міопії середнього ступеню, відповідно позивачем було надано товарній чек від 26.10.2022 року на придбання фотохромних лінз та роботу майстра на суму 2050 гр., та на придбання препарату « Слезавіт»( вітаміни для очей) за призначенням спеціаліста, підтверджується чеком від 10.02.2023 р, в сумі 426 гривень. Ці витрати вже фактично понесені позивачем, відповідно повинні бути стягнуті з відповідача в рівній з позивачем частині, відповідно в сумі 1238 гривень загалом на користь позивачки. Щодо витрат, заявлених позивачкою, відносно діагностики та консультації лікаря офтальмолога центру « Ексімер Одесса», відповідно рахунку - акту від 08.02.2023 р. на суму 540 гривень, вартість курсу апаратного лікування №2 « Підвищенної ефективності», згідно рахунку на оплату на касу № 340375 від 04.04.2023 року на сумму 3975 гривень, підбір ортокетологічних лінз та огляд з консультацією після підбору, відповідно рахунку на оплату в касу №340369 від 04.04.2023 року на суму 1450 гр, консультація лікаря ретинолога офтальмологічного центру « Ексімер Одесса» понесені витрати за рахунком - актом від 04.04.2023 р на суму 225 гр, набір жорстких газопроникних контактних лінз «Paragon CRT» на два ока, відповідно до рахунку фактури № 10927 на суму 5950 гр. не підлягають стягненню з відповідача як додаткові витрати. Вони фактично не понесені позивачем, консультаційний висновок спеціаліста на який опирається позивач містить лише рекомендації, щодо видів процедур та лікування, а відповідно всі надані розрахунки на оплату за цими рекомендаціями не можуть вважатися судом як обов`язкові та містять саме перелік можливих процедур на які можуть бути понесені затрати. Витрати на лікування, проходження досліджень, надання медичних послуг, різноманітні результати проходження дитиною аналізів не є додатковими витратами, оскільки серед таких витрат є каліцтво дитини, або тяжка хвороба, разом з тим позивачкою не доведено, що такі витрати пов`язані саме з тяжкою хворобою або каліцтвом дитини. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19). Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що понесені витрати на діагностичні обстеження та аналізи, пов`язані із тяжкою хворобою дитини, та не покриваються за рахунок доходу позивачки та аліментів на утримання дитини. Витрати, заявлені позивачем на індивідуальні заняття ЛФК та курс масажу спини і комірцевої зони, які фактично понесені та на підтверджуються яких , вона надає акт прийому - передачі наданих послуг та довідку від 02.02.2023 року в сумі 5850 гривень, суд вважає такими , які не підлягають задоволенню. Позивачем не надано належних та допустимих доказів їх фактичної сплати, а також не надано офіційного підтвердження, що ФОП [PERSON] , здійснює підприємницьку діяльність та може надавати відповідні послуги з масажу. Щодо МРТ дослідження, фактично понесені витрати , які позивач підтверджує чеком від 04.08.2022 року на суму 700гр , також не підлягають стягненню з відповідача . Це лише консультація, вона немає доказового значення, щодо підтвердження додаткових витрат на лікування судинної недостатності. Також судом встановлено , що позивачем не доведено хронічність всіх вад здоров`я на які посилається позивачка в даному позові. Суд вбачає, що позивачка звернулася до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину у лютому 2023 року, проте до теперішнього часу нею не надано суду доказів, які б свідчили про те, що дитині надається якась медична допомога з моменту подачі позову до винесення рішення по суті. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, якою передбачені вимоги щодо допустимості доказів, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтями 12 та 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням таких вимог закону, саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести наявність особливих обставин, що зумовили необхідність додаткових витрат на дитину, їх розмір та доцільність. Отже, виходячи з матеріалів справи, з огляду на те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню частково та слід стягнути з [PERSON] , на її користь додаткові витрати на [PERSON] , [INFO] , одноразово у твердій грошовій сумі 1238,00гривень. Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Outcome: partial