Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 08 жовтня 2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір № 262004000016213, відповідно до умов якого банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 12 300 грн. 00 коп. на споживчі потреби зі строком 12 місяців, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитним договором, встановлені цим договором і строках. Крім цього, 28 травня 2019 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір № 22036000128436, відповідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 74 400 грн. 00 коп. на споживчі потреби зі строком 60 місяців, з кінцевим строком повернення до 28 травня 2024 року, а відповідачка зобов`язалась повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитним договором, встановлені цим договором і строках. Відповідачка порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість в сумі 115\~739 грн. 05 коп., які представник позивача і просить стягнути з відповідача. Крім того представник позивача просить стягнути з відповідача на користь АТ «Банк Кредит Дніпро» судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2021 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.\~ Відповідачка про розгляд справи була повідомлена належним чином, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення, однак своїм правом визначеним цивільно-процесуальним законодавством не скористалася, відзив та будь-які заяви чи клопотання подано не було. Конверт, який був направлений за адресою її місця проживання та перебування, повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Крім того, відповідачку було повідомлено про розгляд справи судом на офіційному сайті «Судової влади». Згідно ч.8\~ст.178 ЦПК України,\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.1\~ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. 08 жовтня 2018 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір № 262004000016213, відповідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 12 300 грн. 00 коп. на споживчі потреби зі строком 12 місяців, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитним договором, встановлені цим договором і строках. Окрім цього, 28 травня 2019 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем було укладено кредитний договір № 22036000128436, відповідно умов якого банк надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 74 400 грн. 00 коп. на споживчі потреби зі строком 60 місяців, з кінцевим строком повернення до 28 травня 2024 року, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та комісії, що передбачені цим договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитним договором, встановлені цим договором і строках. За положеннями ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення\~невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому (частина друга статті 1050 ЦК України). Аналогічний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, у справі № 917/1307/18 вказано, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Представником позивача при зверненні до суду було надано копії кредитного договору № 262004000016213 від 08 жовтня 2018 року та № 22036000128436\~від 28\~травня 2019\~року укладеного між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем, розрахунок заборгованості за кредитним договором та виписку по рахунку. З наданих доказів вбачається, що Банк надав на умовах, встановлених договором, кредитні кошти відповідачу, а відповідачка порушила вказані умови, допустивши заборгованість. Так з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачка здійснювала часткове виконання взятих на себе зобов`язань, шляхом погашення кредитної заборгованості. Крім того, з доказів, наданих Банком, чітко вбачається, що відповідачем допущено порушення умов договору починаючи з несплати щомісячного платежу в зазначені строки, що обумовлено договором. Тому, станом на 12 липня 2021 року загальний розмірі заборгованості становить 115\~739 грн. 05 коп., який складається з 80 102 грн. 52 коп. заборгованість по договору № 22036000128436 від 28 травня 2019 року та 35\~636 грн. 53 коп. - заборгованість по договору № 262004000016213 від 08 жовтня 2018 року. Тому, оцінивши докази по справі, суд вважає, що вимоги позивача мають бути задоволені, оскільки судом встановлено, що 08 жовтня 2018 року та 28 травня 2019 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та відповідачем, на підставі\~ст.1054 ЦК України,\~було укладено кредитні договори № 22036000128436 та № 262004000016213, відповідно до умов яких банк надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти, а відповідачка, отримавши кредит, всупереч вимогам\~ст.526 ЦК України, умови договору по своєчасному поверненню кредиту не виконала, заборгувавши суму в розмірі 115\~739 грн. 05 коп. Таким чином, у відповідності до\~ст.1050 ЦК України,\~наслідками порушення\~боржником зобов`язання\~щодо повернення\~чергової частини\~суми кредиту\~є право\~позивача вимагати\~повернення всієї\~суми кредиту,\~що і\~дає суду\~підставу стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача вказану суму. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України,\~з відповідача підлягають також стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в розмірі 2 270 грн. 00 коп. які були сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved