Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

08.03.2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позовні вимоги вмотивовані тим, що з відповідачем вона уклала шлюб. Від даного шлюбу народилася двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які знаходяться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча є здоровим та працездатним. Посилаючись на викладене просила суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 3000 грн. щомісячно до досягнення ними повноліття. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що позивачем не доведено, що діти проживають разом з нею. До позову долучено довідку від 07.03.2023 згідно якої [PERSON] є мешканка [ADDRESS] , та має на утриманні двох дітей [PERSON] та [PERSON] , однак відповідач також зареєстрований за даною адресою. Окрім цього 08.03.2023 діти виїхали за межі України, отже обставини викладені у даній довідці не відповідають фактичним обставинам справи. Тобто відсутня інформація щодо того чи діти знаходяться біля матері. У відповіді на відзив позивач [PERSON] просить позов задоволити у повному обсязі. Вказує, що вона з дітьми разом виїхала за межі України до Чеської республіки і діти проживають разом з нею, а тому має право на стягнення аліментів. Ухвалою Хустського районного суду від 01.06.2023 витребувано від [PERSON] докази, які підтверджують факт її виїзду за межі України після 08.03.2023. 19.06.2023 відповідні докази було надано представником відповідача [PERSON] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, відповідь на відзив містить клопотання про розгляд справи без її участі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову. Вказує, що позивачем не доведено той факт, що діти перебувають на її утриманні. 08.03.2023 діти перетнули державний кордон України і доказів того, що мати виїхала з ними не надано. Після дослідження судом витребуваних доказів, додатково просив звернути увагу на те, що позивача наразі перебуває у Чеській Республіці на заробітках, а отже її майновий стан є хорошим. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі уклали шлюб 25.09.2008 року (а.с.10). Від даного шлюбу народилася двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.9),та [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Право дитини на належне утримання передбачено низкою норм законодавства України. Так, частиною першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Щодо наявності у позивача права ставити питання про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Так, на підтвердження факту перебування дітей на її утриманні, позивачем до позовної заяви долучено довідку Липчанського старостинського округу Хустської міської ради від 07.03.2023 (а.с.3), згідно якої [PERSON] , мешканка [ADDRESS] , ніде не працює та має на утриманні двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Водночас, як убачається з відповіді ДПС України [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 08.03.2023 виїхали за межі України у пункті пропуску м.Ужгорода (а.с.33), а отже доречними є доводи відзиву про те, що вказана вище довідка не може підтверджувати факт проживання дітей з позивачем. Разом з тим, на виконання ухвали суду про витребування доказів, [PERSON] долучено копію свого паспорту гр. України для виїзду за кордон з якого зокрема вбачається, що 08.03.2023 [PERSON] також виїхала за межі України, 03.05.2023 в`їхала до України через день 04.05.2023 знову виїхала, 06.06.2023 в`їхала до України через день 07.06.2023 знову виїхала. Також у копії паспорта гр. України для виїзду за кордон на ім`я [PERSON] у розділі особливі відмітки внесено відомості про обох дітей. Також позивачем долучено дві копії паспортів гр. України для виїзду за кордон на ім`я обох дітей. Указане у своїй сукупності свідчить про те, що мати дітей [PERSON] виїхала за межі України разом з дітьми, і діти проживають разом з нею у Чеській республіці, а отже позивач вправі ставити питання про стягнення аліментів з відповідача.\~ Відтак суд відхиляє відповідні доводи відзиву. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2023 року - 2833 гривень. При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з вказаною статтею СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Оскільки на теперішній час неповнолітнядочка постійно проживає разом з позивачем, суд вважає, що позивач має право на отримання аліментів від батька дитини, який повинен виконувати свій обов`язок щодо її утримання належним чином. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано відзиву на позов, які і не зазначено жодних обставин, які б свідчили про його матеріальний стан. З урахуванням вищевказаного, даних, які могли вказувати на неможливість або істотність обмеження надавати відповідачем матеріальну підтримку позивачу судом не встановлено. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітнього сина, а також враховує стан здоров`я відповідача, який є молодим працездатним чоловіком, та спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дітей. Суд визначає розмір аліментів у сумі по 2800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, оскільки такий розмір відповідає встановленому ч.3 ст. 184 СК України мінімальному рекомендованому розміру аліментів на одну дитину і відповідачем жодним чином не спростована можливість надання утримання дитині в такому розмірі.Такий розмір аліментів відповідає вимогам закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування дитини, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини. З врахуванням принципу співмірності, розумності аліменти у розмірі 2800 грн. відповідатимуть інтересам дітей і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Відтак позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене,

Outcome: partial