Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном у два місяці з часу набрання судовим рішенням законної сили. Позовні вимоги мотивує тим, що є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті матері відкрилась спадщина, яка складається із гаражу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] . Заповіту померла не залишила. [PERSON] зовсім мало часу після смерті матері, як почалася війна. Почувши перші звуки вибухів, позивач разом із чоловіком та донькою, схопивши навмання перші ліпші речі і деякі документи, виїхали спочатку до м. Полтави, до квартири матері, а за тиждень позивач вирушила до м. Львова. Чоловік позивачки [PERSON] долучився до лав ЗСУ та несе військову службу у військовій частині [NUMBER] . Восени донька позивачки вступила на денне навчання до львівської школи. Отже, позивач «потонула» у клопотах та хвилюваннях, в облаштуванні життя на новому місці, роботі, піклуванні про доньку, у зв`язку з чим змогла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише у 08.11.2022. Однак, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері через пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини. Позивач зазначає, що не мала можливості своєчасно подати заяву про прийняття спадщини через поважні причини, які унеможливлювали своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, а саме: агресивна війна рф проти України, складні сімейні обставини та стан здоров`я. Також позивач посилається і не те, що з урахуванням Постанови КМУ «Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», вона мала звернутися до нотаріуса із заявою про прийнттят спадщини у строк до 18.09.2022, тобто, строк пропущене менш ніж на 2 місяці, що є незначним. 21.03.2023 представником відповідача Полтавської міської ради наданий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що відповідач вимоги позову не визнає та просить в його задоволені відмовити. Мотивуючи заперечення проти позову, представник відповідача зазначає, зокрема, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з дня відкриття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Смерть спадкодавця настала [INFO] . Отже, позивач мав строк для подачі нотаріусу відповідної заяви про прийняття спадщини. Однак, позивач звернувся до нотаріуса лише у листопаді 2022, тобто з пропуском вказаного строку. Позивач повинен бути обізнаним про наявність встановленого строку для подання заяви для оформлення спадщини та перебуваючи за межами м. Харкова, мав можливість звернутися до будь якого нотаріусу України із заявою про прийняття спадщини або направити таку заявою поштою. Позивач не довів належними та допустимими доказами поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Причини наведені позивачем не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами в розумінні ч.3 ст.1272 ЦПК України, а тому не можуть визнаватися поважними для визначення додаткового соку для прийняття спадщини. Крім того, представник відповідача посилається і на те, що належним відповідачем по справі є Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради. Позивач, його представник наданням права відповіді на відзив на позовну заяву, не скористався. Від представника відповідача Харківської міської ради відзиву проти позову не надійшло. Від позивача, його представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримають у повному обсязі та просять позов задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, буду належним чином повідомленими про дату, місце та час розгляду справи, заяв про поважні причини своєї відсутності або про слухання справи без участі представника, до суду не надійшло. Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи із такого. Так, судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] у м. Полтаві. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді гаражу № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] та квартири [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] . Такі обставини підтверджено копіями свідоцтва про народження, свідоцтва про смерть, рішення Київського районного суду м. Полтава від 08.06.2007, Витягу про Державну реєстрацію прав, свідоцтва про право власності від 03.12.1999, свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2014 та 06.01.2011 (а.с.14, 16-32). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п.24 постанови Пленуму верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. \~ \~ Правила\~ч.3\~ст.\~1272\~ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо, по-перше, у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; по-друге, ці обставини можливо визнати поважними. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцеве дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Так, позивачка посилається на те, в тому числі, що після початку бойових дій та наступу рф на м. Харків, який постійно обстрілювався, разом із чоловіком та донькою виїхали спочатку до м. Полтави, а в подальшому до м. Львова. Чоловік позивачки [PERSON] долучився до лав ЗСУ та несе військову службу у військовій частині [NUMBER] . Восени донька позивачки вступила на денне навчання до Львівської школи тощо. Між тим, 08.11.2022, звернувшись до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері [PERSON] , [PERSON] отримала постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії через пропущення строку подання заяви про прийняття спадщини. На підтвердження таких обставин позивачем надано копії свідоцтва про народження доньки [PERSON] , 2008 року народження, свідоцтва про шлюб з [PERSON] , довідки військової частини [NUMBER] від 20.06.2022, медичної документації стосовно [PERSON] , довідок від 14.04.2022 та 26.04.2022 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи із зазначенням фактичного місця проживання/перебування у м. Львові, постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 08.11.2022 (а.с. 15,33-40). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Статтею 13 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вбачається, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справ продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Дана позиція узгоджується з постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17.10.2018 (справа №681/203/17-ц,провадження №61-26164св18). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п.24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі Ейрі»; п.32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п.32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосований у практиці Європейського суду з прав людини, отримане, хоча і не оформлене належним чином спадкове майно охоплюється поняттям «майно» у розумінні ст.1 Першого протоколу. Суд бере до уваги, введений Президентом України з 24.02.2022 режим воєнного стану в Україні, а також запровадження Постановою Кабінету міністрів України за №164 від 28.02.2022 зупинення на період воєнного стану строку прийняття спадщини, і те, що спадщина після померлої [PERSON] на даний час залишилась відкритою та ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, позивач фактично вступив в управління спадковим майном, незначний термін пропуску строку. Крім того, суд враховує, що наслідки пропущення позивачем строку для прийняття спадщини будуть непропорційними, оскільки [PERSON] втратить право на спадкування майна за законом, і вказані обставини будь для позивача занадто надмірним тягарем, при цьому буде порушено баланс між інтересами держави та фізичної особи. Далі, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 вбачається, що при вирішені питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватися правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приймає до уваги доводи позивача про пропущення строку подання заяви до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом, практику Європейського суду з прав людини, і те, що факт пропуску\~позивачем строку\~для прийняття\~спадщини не\~є підставою\~для усунення\~останнього від\~спадкування,\~відтак суд вважає, що причини, на які посилається позивач є поважними, а тому є підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини протягом двох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. Заперечення представника відповідача суд приймає до уваги, однак такі доводи не спростовують вищенаведених висновків суду.

Outcome: approved