Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

24 березня 2023 року [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , третя особа: Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком та про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини за адресою: [ADDRESS] . На виконання ухвали суду від 07 квітня 2023 року про залишення позову без руху, позивач уточнив свої вимоги, надавши 17 квітня 2023 року позовну заяву в новій редакції, в якій просив суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із батьком. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав на те, що під час шлюбу з відповідачкою у них народився син, шлюб між подружжям було розірвано.Ще за час спільного проживання між подружжям була домовленість про проживання сина разом з батьком, з того часу батько самостійно здійснює догляд за сином, несе витрати на його навчання, дозвілля, медичне обслуговування. Позивач працює, має у власності квартиру, в якій вони з сином проживають, проте дитина зареєстрована за адресою проживання матері, на даний час між сторонами виник спір щодо місця проживання сина. При цьому, відповідачка останній раз бачилася із сином у 2016 році, коли він йшов у перший клас, відтоді втратила до нього інтерес, спілкується лише по телефону. З урахуванням зазначеного позивач вважає, що потрібно визначити місце проживання сина разом з батьком за місцем його фактичного проживання. 29 квітня 2023 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. 31 травня 2023 року закінчено підготовче провадження і призначено розгляд справи по суті. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Крім того, зазначив, що відповідачка має захворювання, яке не дає їй можливості в повній мірі здійснювати догляд зв дитиною. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, суд здійснював заходи щодо повідомлення її про день, час та місце розгляду справи, судова повістка на ім`я відповідачки, направлялася за зареєстрованим місцем проживання, проте повернулася до суду без вручення адресату через її відсутність за вказаною адресою, тому відповідно до п. 4 ч. 8 ст.128 ЦПК України вона вважається повідомленою належним чином. Причини своєї неявки суду не повідомила, із клопотаннями не зверталася, відзив на позов на надавала. Представник третьої особи також не з`явився в судове засідання, надали суду клопотання про приєднання до матеріалів справи висновку щодо вирішення спору, а також просили слухати справу у їх відсутності та прийняти рішення в інтересах дитини. Оскільки відповідачка в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Враховуючи неявку належним чином повідомленої відповідачки в судове засідання, яка не повідомила про причини неявки та не подала відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно з вимогами ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 21 жовтня 1995 року. [INFO] у подружжя народився син - [PERSON] , актовий запис про народження № 1471 від 15 лютого 2013 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. Стосунки між подружжям не склалися, сім`я розпалася, тому рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2022 року шлюб між ними було розірвано. Син фактично проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, яка належить йому на праві приватної власності. Фактичне місце проживання дитини підтверджується довідкою № 15 від 10 березня 2023 року, виданою ОСББ «Сім Самураїв». Відповідачка зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач працевлаштований, займає посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛМІ-ФУДЗ» та отримує доходи. За весь час спільного проживання з дитиною батько забезпечував усі потреби сина, в тому числі щодо підготовки до школи, відвідування гуртків та медичного обслуговування. На даний час [PERSON] навчається в 4-г класі в Одеському ліцеї №10 імені Г.Т. Добровольського та Г.С. Шоніна Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, вул. Десятого квітня, 22. Відповідно до характеристики, наданої органу опіки та піклування адміністрацією навчального закладу, за період навчання [PERSON] у даному закладі вихованням і навчанням дитини займався [PERSON] , батько підтримує постійний контакт з класним керівником, цікавиться успіхами [PERSON] , а мати, [PERSON] , школу не відвідувала. Як зазначає позивач, відповідачка останній раз бачилася із сином у 2016 році, з тих пір спілкується з ним лише у телефонним зв`язком . Як вбачається із заяви [PERSON] , адресованої 27 березня 2023 року компетентним органам і підпис в якій посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Монастирліу О.П., вона не заперечує проти визначення місця проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , за адресою фактичного проживання його батька, [PERSON] . Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування 04 травня 2023 року склала висновок за яким вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно до ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 151 СК України визначено переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Так, у статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 р. №789-XII,ч.7 ст.7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 ст. 9 Конвенції про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, проголошено правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. За нормами ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до вимог ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Нормами ч.1 ст.13 ЦПК закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимога позивача є обґрунтованою, є законні підстави для визначення місця проживання сина разом із батьком, оскільки ним створені всі умови для його проживання, розвитку і виховання. При цьому, суд враховує і те, що мати надала свою згоду на проживання дитини з батьком.

Outcome: approved