Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за розпискою, в обґрунтування зазначивши наступне. 07 квітня 2014 року відповідач [PERSON] позичив у нього кошти в сумі 36\~000 доларів США строком на 15 днів, зобов`язався повернути позику в разі прострочення установленого строку з відсотками у виді 500 доларів США. Відповідач також залишив йому свої документи, в тому числі закордонний паспорт, в підтвердження своєї доброчесності, розписку складав та отримував гроші в присутності свідка [PERSON] , а тому у нього не було жодних сумнівів в тому, що [PERSON] вчасно розрахується. Через тиждень після отримання позики [PERSON] просив передати йому документи та закордонний паспорт, посилаючись на необхідність поїздки за кордон та вирішення, в тому числі і фінансових справ з ним. Повіривши в черговий раз, він передав всі витребовувані документи [PERSON] . До липня 2015 року [PERSON] борг не повернув і на момент звернення до суду з цим позовом на телефонні дзвінки не відповідає. 18 серпня 2015 року йому стало відомо, що [PERSON] намагається продати все своє майно та переїхати на постійне місце проживання за кордон, до Німеччини, а тому він і вимушений звернутися до суду з цим позовом. У відповідності до вимог чинного законодавства, боржник має сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. На час звернення до суду позивач зазначав, що сума боргу [PERSON] становить 36\~000 доларів США х 22,75 грн. = 830\~375,00 грн. та 3 відсотки річних за період з 07 травня 2014 року по 07 травня 2015 року, за період з 07 травня 2015 року по 07 серпня 2015 року, становить 24\~911,25 грн. + 6 227,81 грн., а всього 861\~514,06 грн. Просить суд постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] борг на його користь в розмірі 861\~514,06 грн., в тому числі 3 відсотка річних 31\~139,06 грн. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Бурлакою В.І. направлено до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Зазначає, що відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, так як ніколи не позичав кошти у [PERSON] і розписок з цього приводу не писав. На час написання розписки, а саме 07 квітня 2014 року, [PERSON] на території України не перебував і не міг написати таку розписку. [PERSON] проживає на території Німеччини і має постійне місце проживання з 2006 року. Також зазначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Між [PERSON] і [PERSON] письмовий договір про позику коштів не укладався і [PERSON] не підписувався. Розписка, надана позивачем по справі, її довірителем не підписувалася. Крім того, звертає увагу суду на те, що у наданій позивачем розписці, жодним словом не зазначено, що [PERSON] позичає кошти у [PERSON] , що також є підтвердженням безпідставності позову. Розписка, як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів в борг із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Крім зазначеного, у договорі позики (розписці), необхідно чітко прописати всі реквізити сторін, а саме прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний код, місце проживання, місце реєстрації, паспортні дані, контактні телефони тощо. Такі дані в розписці, наданій [PERSON] відсутні, а тому цю розписку, нібито написану [PERSON] , неможливо визнати договором позики. Вважає, що для встановлення дійсності розписки необхідно провести експертизу, оскільки встановлено на законодавчому рівні, що у справах такої категорії покази свідків не можуть підтверджувати укладання договору позики між сторонами. Посилання [PERSON] на ті обставини, що [PERSON] має намір виїхати на постійне місце проживання за кордон і що він про це дізнався в 2015 році не відповідає дійсності, так як за кордоном [PERSON] проживає постійно з 2006 року і ці обставини [PERSON] відомі. З урахуванням зазначеного просить суд відмовити у задоволенні позову. Позивачем [PERSON] до суду направлено відповідь на відзив, у якому просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що аргументи заперечення, наведені відповідачем у відзиві, не відповідають дійсності, оскільки розписка від 07.04.2014 року написана [PERSON] власноручно в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] , про що останні можуть засвідчити в судовому засіданні. Крім того, сам відповідач [PERSON] жодного разу не заперечував написання ним розписки, що є предметом розгляду в судовому засіданні. Звертає увагу суду на те, що розписка написана [PERSON] є письмовим доказом його боргу перед ним, оскільки в розписці прямо вказується у кого він взяв кошти, строки повернення та кому їх відповідач має повернути, а саме [PERSON] , а отже всі істотні умови договору. Що стосується перебування [PERSON] в місті Умані в період написання ним розписки, а саме 07 квітня 2014 року, то зазначений факт підтверджується не тільки показаннями свідків, але й документальними доказами, а саме його заявами до Уманського міськрайонного суду від 05.05.2014 та 12.06.2014 у справі № 705/3390/14-ц під головуванням судді Гончарука В.М. та крім того, електронним квитком від 23.04.2014 на ім`я [PERSON] . Позивач стверджує, що [PERSON] заборгував йому 36,5 тис. доларів США, як наслідок, в останній час відповідач не відповідає на його телефонні дзвінки та уникає зустрічей, чим формує у нього думку про його ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань. Таким чином, своїми діями [PERSON] спонукав його звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. З урахуванням інфляційних витрат, борг становить 861\~514,06 грн. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошових коштів або інших речей, визначених родовими ознаками, а у відповідності до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, в тому числі і покази свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів тощо. Вважає належними та допустимими доказами, розписку, яка написана власноручно без жодного тиску та примушування, а також покази свідків, які допитані в судовому засіданні. З урахуванням зазначеного, позовні вимоги вважає обґрунтованими та наполягає на задоволенні позову. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги та факти, викладені у позові підтримав в повному обсязі. Пояснив, що на прохання відповідача [PERSON] позичив останньому 36\~000 доларів США. [PERSON] отримавши кошти, при свідках написав розписку, у якій зазначив строк повернення коштів. У визначений строк кошти відповідачем повернуті не були, на його телефонні дзвінки боржник не відповідав та уникав з ним зустрічі, у зв`язку з цим, він вимушений звернутися до суду з позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, які вважає обґрунтованими. Пояснив, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, в підтвердження якого відповідач власноручно написав розписку. У визначений в розписці строк відповідач кошти позивачу не повернув, виїхав за кордон та категорично не визнає позовні вимоги. Факт передачі коштів був зафіксований шляхом власноручного написання розписки та в присутності свідків, тому договір позики був фактично укладений, але його умови відповідачем виконані не були. Вважає, що позивач довів належними та допустимими доказами свої позовні вимоги. При цьому просить суд позов задовольнити у розмірі, вказаному у позові, не враховуючи зміну курсу валют. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, позов вважає безпідставним і необґрунтованим. Вказує, що її довіритель розписку, приєднану до матеріалів справи, не підписував, що міг би підтвердити висновок експерта. Також, у період, яким датована вказана розписка, її довіритель перебував за межами країни, а тому фізично не міг би написати таку розписку. Крім того, із тексту розписки незрозуміло, що ці кошти позичалися та, з урахуванням розміру коштів, які нібито позичалися її довірителем, такий договір мав би укладатися не у виді розписки. На її думку, суд не може взяти до уваги покази свідка [PERSON] , оскільки остання двічі допитувалася у судовому засіданні в межах вказаної цивільної справи (в іншому складі суду) і при цьому її покази різнилися, а також у категорії таких справ не може бути доказом лише пояснення свідків. Просить суд відмовити у задоволенні позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що перебуває у товариських стосунках із позивачем у справі [PERSON] . Зі слів останнього, їй відомо, що відповідач неодноразово просив позивача, щоб він позичив йому гроші, тому він погодився надати таку позику. Вона була присутня у квартирі при передачі коштів, розписку дійсно писав [PERSON] . При цьому також були присутні позивач та інший свідок [PERSON] . Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийшов до наступного. Відповідно до положень\~статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, судом встановлено, що згідно наданої позивачем розписки, [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] отримав гроші в розмірі 36\~000 доларів США на 15 днів, або на місяць та зобов`язався повернути через 15 днів 36 400 доларів США, а через місяць 36\~500 доларів США, [PERSON] . Розписка датована 07.04.2014. Зазначене підтверджено підписам, як позичальника [PERSON] , так і підписами свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою\~статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до\~статті 1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої\~статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій\~статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такої ж позиції дотримується і Верховний Суд України у своїх правових висновках, висловлених в постановах від 18 вересня 2013р. по справі № 6-63цс13, від 11 листопада 2015р. по справі № 6-1967цс15, а саме: письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1046 ЦК України, а також ч. 1 ст. 1049 ЦК України\~належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Отже у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), якими також зазначено про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті. Отже, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті оскільки з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З матеріалів справи вбачається, що 07.04.2014 року [PERSON] , взяв у борг, тобто позичив у [PERSON] грошові кошти у розмірі 36 000 доларів США, які зобов`язувався повернути протягом 15 днів, або протягом місяця. На підтвердження отримання грошових коштів було укладено боргову розписку. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем вказаної суми заборгованості позивачу, судом не встановлено. Відповідно до\~ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У разі порушення зобов`язання, згідно вимог\~ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі №6-369цс15. Судом не приймається до уваги посилання представника відповідача на безпідставність позовних вимог через відсутність у наданій позивачем розписці відомостей про те, що [PERSON] позичає кошти саме у [PERSON] , а також не зазначення в розписці повних реквізитів та паспортних даних сторін, з огляду на наступне. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується зі змістом статті 545 ЦК України, відповідно до якої кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Аналогічна правова позиція зазначена в постанову Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі No 128/891/20-ц (провадження No 61-4560св21). Крім цього, судом також враховується правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16 та № 464/3790/16-ц, згідно якої у разі невиконання зобов`язання стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3% річних, передбачені статтею 625 ЦК України, які можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність досліджених у справі доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення вказаної суми боргу за договором позики, а також перевіривши наведений позивачем розрахунок заборгованості щодо невиконання умов договору позики згідно наявної розписки від 07.04.2014 року, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в межах заявлених та підтриманих позивачем вимог з урахуванням зазначеного останнім в розрахунку часу прострочення з 07.05.2014 по 07.08.2015, що складає 457 днів, а тому з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 07.04.2014 року в розмірі 36 000,00 доларів США та 3% річних від простроченої суми позики в сумі 1371 долар США. Відповідно до положень ст.141 ЦПК у разі задоволення позову судові витрати, зокрема судовий збір покладається на відповідача. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3775,80 гривень, що підтверджується квитанціями № 238 та № 239 від 19.08.2015 року, вказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved