Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

01 травня 2023 року до Піщанського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. У вказаній позовній заяві позивач просить суд стягнути із відповідача [PERSON] , [INFO] , жителя с. Ставки, Тульчинського району Вінницької області, на її, [PERSON] , [INFO] , жительки смт. Піщанка, Тульчинського району Вінницької області, користь на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки від заробітку (доходу) [PERSON] до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що 01 лютого 2019 року в смт. Піщанка Вінницької області Піщанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області згідно актового запису №1 між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що видано відоцтво про шлюб серії [NUMBER] . До реєстрації шлюбу перебували сторони у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання сторони мають одну дитину - сина [PERSON] , [INFO] ( свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 18 лютого 2019 року). Позивач зазначає, що спільне життя між нею та відповідачем не склалося, оскільки у них були різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, тому за її позовною заявою рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року у справі №142/569/21 шлюб з [PERSON] було розірвано, а дитина залишилась постійно проживати з нею. При зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу позивач також ставила вимогу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини, проте в подальшому, у період розгляду справи, вони з відповідачем дійшли згоди, що він як батько дитини самостійно буде сплачувати аліменти у розмірі однієї четвертої частини від його доходів (заробітку), на що позивач погодилася, тому ухвалою суду від 23 грудня 2021 року вимогу у частині стягнення з [PERSON] аліментів було залишено без розгляду. Спочатку відповідач [PERSON] надавав матеріальну допомогу шляхом перерахування коштів на її банківський картковий рахунок у погодженій між ними одній четвертій частини його доходу, а з часом став це робити, як правило, після нагадувань та різними сумами. Інших видів допомоги на утримання сина [PERSON] не надавав. [PERSON] працює (служить) в Національній поліції. Він є офіцером поліції, обіймає керівну посаду у секторі поліцейської діяльності №1 відділення №1 Тульчинського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Відповідач має регулярний заробіток (грошове утримання), розмір якого позивачу невідомий, але позивач припускає, що кошти на утримання дитини відповідач перераховує у меншій частині, ніж одна четверта його фактичного заробітку. Утримання дитини потребує значних витрат через те, що дитина має вроджену неврологічну ваду здоров`я, деформацію стопи, у зв`язку з чим періодично проходить обстеження в закладах охорони здоров`я (місцевих та обласних), потребує лікування та постійного догляду, потребує витрат на забезпечення ортопедичним шкіряним якісним взуттям. Мати з дитиною проживають лише удвох, позивач є безробітною, яка перебуває на обліку в місцевій службі зайнятості, батьки позивача непрацездатні, пенсіонери. За таких обставин та з метою регулярного надходження аліментів позивач просить про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] (віком до 6 років) у визначеній частці від доходу його батька [PERSON] , а саме - 1/4 (однієї четвертої) доходу (заробітку). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 травня 2023 року дану справу було передано для розгляду судді Гринишиній А.А. Ухвалою суду від 16 травня 2023 року у справі відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрщеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання 04 липня 2023 року не з`явилась, проте від неї на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої вона просить суд розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання 04 липня 2023 року не з`явився, своїм право на подачу відзиву на позовну заяву не скоритався, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає, згоден сплачувати аліменти на утримання сина. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4\~ ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у даному судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення відповідно до вимог ст. 206 ЦПК України немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд в судовому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності приходить до переконання, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню у зв`язку з\~визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси як сторін, так і третіх осіб. Під час судового розгляду встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 01 лютого 2019 року до його розірвання відповідно до рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2022 року ( а.с. 7,8). Під час перебування в шлюбі в сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у ВІнницькій області (а.с.10). Також судом встановлено під час судового розгляду, що сторони по справі проживають окремо, а неповнолітня дитина сторін проживає з матір`ю [PERSON] по [ADDRESS] , що доводиться довідкою Піщанської селищної ради від 17 квітня 2023 року №542 на а.с.9., відповідач [PERSON] зареєстрований та проживає по [ADDRESS] . Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум дітей віком до 6 років з 1 січня 2023 року встановлено в розмірі 2272 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). На підставі викладеного, враховуючи беззаперечне визнання позовних вимог відповідачем, беручи до уваги майновий стан як відповідача, так і позивача, які є працездатними як за віком, так і за станом здоров`я, оскільки зворотнього під час судового розгляду не доведено, суд погоджується із визначеним позивачем способом стягнення аліментів в частці від заробітку ( доходу) відповідача щомісячно та приходить до висновку про задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дитини у повному обсязі та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від заробітку( доходу) відповідача щомісячно з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, оскільки аліменти в даному розмірі будуть необхідними та достатніми для забезпечення потреб неповнолітньої дитини. В частині 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах простягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із положень ст.ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», зігдно яких позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із вимогою про стягнення аліментів, у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення із відповідача у дохід держави судового збору в сумі 1073 гривень 60 копійок, яка підлягала сплаті на день звернення до суду із вказаним позовом.

Outcome: approved