Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із зазначеною позовною заявою до відповідача, в якій просила позбавити батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що сторони є батьками вказаної дитини. Дитина проживає разом із позивачкою, яка повністю забезпечує потреби дитини щодо нормального фізичного, морального та духовного розвитку. Відповідач з 2011 року ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в школі, не переймається станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною для її нормального самоусвідомлення, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, тобто ухилився від виконання своїх обов`язків, як батька, відносно його неповнолітньої дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав, у зв`язку з чим позивачка звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. У судове засідання позивачка та її представниця не з`явились, але до суду від представниці позивачки надійшло клопотання, в якому просила суд про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, але до суду від нього надійшла нотаріально завірена заява, в якій просив суд про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги позивачки визнав у повному обсязі, просив ухвалити рішення, яким позовну заяву позивачки задовольнити у повному обсязі, зазначивши, що наслідки визнання позову та позбавлення його батьківських прав йому зрозумілі. Представники третіх особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, Виконавчого комітету Арцизької міської ради, як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явились, однак до суду від них надійшли заяви, в яких просили суд про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з ухиленням батька від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, тому при вирішенні спору між сторонами слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 січня 2009 року, виданого Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 7), актовий запис № 118, неповнолітня дитина [PERSON] народилася [INFO] , матір`ю якої зазначено [PERSON] , позивачку у справі (а.с. 18-21, 22), батьком [PERSON] , відповідача у справі (а.с. 72, 94). Відповідно до заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 27 жовтня 2012 року, шлюб, зареєстрований 01 серпня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Арцизького районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 62, між [PERSON] , позивачкою у справі, та [PERSON] , відповідачем у справі, - розірвано (а.с. 8-9). Як вбачається з довідки № 13/22 від 12 вересня 2022 року, виданої об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «АНРІ БАРБЮСА-13», неповнолітня [PERSON] проживає разом із [PERSON] , позивачкою у справі, за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до актів обстеження умов\~проживання від 10 жовтня 2022 року, від 02 травня 2023 року, неповнолітня [PERSON] проживає разом із [PERSON] , позивачкою у справі; батько дитини [PERSON] , відповідач у справі, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з 2011 року не спілкується з дитиною; зі слів дитини [PERSON] , вона свого батька не пам`ятає, він не приймає участі у її вихованні та утриманні (а.с. 11, 89, 97). Як вбачається з заяви від 26 квітня 2023 року, зверненої до Служби у справах дітей Арцизької міської ради, [PERSON] , відповідач у справі, просив посприяти у вирішенні питання про позбавлення його батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , оскільки не приймає участі у її вихованні, матеріальному забезпеченні, не бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо вказаної дитини, у зв`язку з чим бажає бути позбавленим його батьківських прав відносно його дитини (а.с. 71, 93). Судом достовірно встановлено, а також підтверджено письмовими доказами, що [PERSON] , відповідач у справі, не проявляє до своєї дитини щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, абсолютно не цікавиться ні здоров`ям, ні подальшою долею дитини, у зв`язку з чим дитина знаходиться на повному забезпеченні у матері [PERSON] , позивачки у справі, внаслідок чого суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення [PERSON] , відповідачем у справі, від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дитини. Як вбачається з висновку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, № 105/01-762/В-140 від 23 травня 2023 року, висновку Виконавчого комітету Арцизької міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Арцизької міської ради № 102 від 26 червня 2023 року, вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , відповідача по справі, відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 87-88, 125-127). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). В силу ч. 7 ст. 7 СК України, дитині має бути забезпечена можливість здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 1, п. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має один з батьків. Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відповідача у справі, стосовно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [PERSON] , позивачка у справі, послалася, зокрема на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. З огляду на вищевикладене, обставини справи та досліджені судом докази, які дають суду підстави дійти до однозначного висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками батька перед своєю дитиною, зокрема взагалі не цікавиться життям дитини, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання; не виявляв інтересу до внутрішнього світу дитини, тобто ухилився від виконання своїх обов`язків щодо утримання і виховання дитини, у зв`язку з чим неповнолітня дитина знаходиться на повному забезпеченні у матері [PERSON] , позивачки у справі. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що, виходячи лише з інтересів дитини, в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які дають суду прийти до однозначного висновку щодо необхідності позбавлення [PERSON] , який свідомо ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки, на думку суду, таке рішення буде захистом прав дитини. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд не приймає до уваги долучені позивачкою письмові докази: довідку № 76 та характеристику № 77 від 29 листопада 2022 року, виданих гімназією № 32 «УСПІХ» відносно неповнолітньої [PERSON] (а.с. 14, 15), довідку № ВК-5/209 та характеристику від 10 жовтня 2022 року, виданих Національним університетом «Одеська юридична академія» відносно [PERSON] , позивачки у справі (а.с. 16, 17), оскільки зазначені документи не є належними є доказами, які містять інформацію щодо предмета доказування (ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків), відповідно до ст. 77 ЦПК України. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав є доведеними, а тому є такими, що підлягають задоволенню, оскільки зібрані у справі докази та їх належна оцінка доводять, що позов обґрунтований, а викладені позивачем в позовній заяві обставини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та вони не спростовані відповідачем. На підставі ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166 СК України,

Outcome: approved