Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Адвокат Загарія О.Д., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до Кіцманського районного суду Чернівецької області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] під час перебування у шлюбі, який розірвано рішенням суду від 24.10.2011, стали батьками [PERSON] , [INFO] . З 2011 року донька залишилась проживати з позивачкою в [ADDRESS] її батько (відповідач) повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо участі у вихованні та утриманні дитини. Вказує, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 30.08.2021 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] по 1 700 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Однак, відповідач аліменти на утримання дитини так і не платить, а його заборгованість станом на січень 2023 складає 30 874,19 грн. Крім того, відповідач не тільки не утримує дочку, а фактично самоусунувся від її виховання, з нею зовсім не спілкується, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком, навчанням та підготовкою до самостійного життя, не проявляє інтересу до внутрішнього світу, не надає жодної матеріальної допомоги. Також посилається на те, що з висновку органу опіки та піклування Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області слідує, що працівниками Служби у справах дітей Чернівецької міської ради за дорученням Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Чагорської сільської ради проведено бесіду з відповідачем щодо порушеного питання. [PERSON] повідомив, що дійсно дванадцять років не займається вихованням своєї доньки і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неї. Враховуючи вищенаведене, з посиланням на норми закону, просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути судові витрати. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 24.05.2023, прийнято зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 13.06.2023. Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 13.06.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.06.2023. У судове засідання 29.06.2023 сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце слухання справи. Представник позивачки - адвокат Загарія О.Д. у поданій письмовій заяві підтримав позов повністю, його розгляд просив провести без участю сторони позивача, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Чагорської сільської ради Чернівецького району Чернівецької Георгій Коблюк скерував до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав [PERSON] , та просив справу розглядати без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному сайті суду. Причини неявки суду не повідомив. Статтею 280 ЦПК України передбачено, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України, про що постановлено відповідну ухвалу. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд доходить наступних висновків. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області № 2-535/11 від 24.10.2011 шлюб між сторонами розірвано. На підставі рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області № 715/1711/21 від 30.08.2021 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 700 грн щомісячно до досягнення нею повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, який виданий Кіцманським ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області, станом на 01.02.2023 наявна заборгованість зі сплати аліментів на суму 30 874 грн 19 коп. Відповідно до характеристики, виданої Чернівецьким ліцеєм №13, [PERSON] є ученицею 7-А класу. Мати дитини, позивачка, зацікавлена у вихованні та навчанні дівчинки, регулярно відвідує батьківські збори, дбає про її добробут та здоров`я. Протягом навчання [PERSON] її батько [PERSON] в школі не з`являвся, жодних контактів з ним не було. Відповідно до Інформації за результатами психодіагностичного обстеження Асямової [PERSON] № 46 від 03.02.2023, проведеного соціальним педагогом/психологом Чернівецького ліцею № 13, дитина перебуває в близьких стосунках саме з матір`ю, оскільки та проявляє до неї теплі почуття та сприймає її як особистість, прислухається до її думки та побажань. З татом дитина стосунки не підтримує, навіть «ніколи його не бачила». Зі слів дитини вона не готова до зустрічі з батьком, тому що не знає яка може бути реакція. [PERSON] звикла до того, що в її житті тато не приймає участі та не цікавиться її справами. Думки про батька негативно позначаються на емоційному стані дитини через його байдужість та відстороненість. З письмових пояснень непонолітньої [PERSON] слідує, що вона проживає з народження зі своєю мамою, бабусею та дідусем. Батька жодного разу не бачила, з ним не спілкувалась, його не знає. Жодного разу тато їй не телефонував, з нею не зустрічався. Всіма питаннями щодо навчання, здоров`я, відпочинку займається тільки мама. Рішення виконавчого комітету Чагорської сільської ради від 09.05.2023 № 67-5/2023 затверджено висновок органу опіки та піклування Чагорської сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З вище вказано висновку органу опіки та піклування слідує, що відповідачка [PERSON] на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. В цьому ж висновку міститься посилання на акт обстеження житлово-побутовах умов Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 25.04.2023, з якого слідує, що проведено обстеження квартири за адресою [ADDRESS] , яка належить матері співмешканки відповідача. [PERSON] за вказаною адресою не зареєстрований, надав пояснення, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та зобов`язався звернутися із відповідною заявою, 12 років не займається вихованням доньки [PERSON] . Також містяться посилання на лист Служби у справах дітей Чернівецької міської ради від 26.04.2023 № 1\\698, з якого слідує, що проведено бесіду із відповідачем, в ході якої останній повідомив, що дійсно 12 років не займається вихованням доньки та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Норми права, які застосував суд. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зі змісту ст. 12 ЦПК України слідує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону). Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, яке відповідно мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ст. 164 СК України, один з батьків може бути позбавлений батьківських прав, якщо буде встановлено, зокрема, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованні дитини. Відповідно до постанови пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» з наступними змінами, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а зазначені у ст. 164 СК України фактори, як кожен окремо так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Питання про застосування такого крайнього заходу слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц та у постанові КЦС ВС від 29 листопада 2019 року у справі № 127/23281/18, зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Мотиви з яких виходив суд. Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. Також, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько неповнолітньої [PERSON] виконує свої батьківські обов`язки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітньої дочки. Враховуючи, що відповідач висловив свою свідому згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки, не з`являвся на засідання Комісії з питань захисту прав дитини та в судові засідання, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дочки є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Суд, передусім, виходить з того, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів самої дитини, тому задовольняючи позов суд вважає, що від такого вирішення справи у житті дітей настануть позитивні наслідки. Таке втручання, для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції, суд визнає виправданим у спірній по справі ситуації і здатним забезпечити належний захист інтересів Дитини для її подальшого гармонійного розвитку. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved