Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У серпні 2022 року представник заявника Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» - адвокат Смирнова К.А. звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту недостовірності поширеної інформації та її спростування. Вимоги заяви мотивовані тим, що [INFO] о 10.00 год. у відкритому доступі в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] була розміщена стаття під назвою (мовою оригіналу) «[INFO]». Відповідно до висновку експерта Державного підприємства «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» №056/91 від 12.08.2022, складеного за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи, стаття під вищевказаною назвою містить інформацію про те, що власником АТ «Комерційний Індустріальний Банк» є [PERSON] . Крім цього, в публікації стверджується про вчинення заявником дій з легалізації (відмивання) майна, здобутого злочинним шляхом та здійснення відносно заявника досудового розслідування у кримінальних провадженнях. Викладені в статті висловлювання щодо цього виражені у формі фактологічних тверджень. Крім того, вказана стаття у зазначених висловлюваннях містить негативну інформацію про АТ «Комерційний Індустріальний Банк» і може завдавати шкоди діловій репутації. У зв`язку з чим, заявник звернувся з даною заявою про встановлення юридичного факту недостовірності поширеної інформації та її спростування. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.08.2022 матеріали позову передані на розгляд судді Рибака М.А. 19 серпня 2022 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Рибака М.А. прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. На підставі розпорядження № 01-08-473 від 16.06.2023 року щодо повторного автоматизованого розподілу справи № 761/16421/22 за підписом керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва Зборщік А.О., протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Мальцева Д.О. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Мальцева Д,О. 21 червня 2023 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Мальцева Д.О. прийнято заяву до свого провадження та відкрито провадження у справі. 11.07.2023 від представника заявника Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» - адвокат Смирнової К.А. надійшла заява про уточнення дати поширеної недостовірної інформації в прохальній частині заяви, а саме: зазначено правильну дату 21.06.2022. В судове засідання представник заявника Акціонерного товариства «Комерційний Індустріальний Банк» - адвокат Смирнова К.А. не з`явилася, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з `ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] о 10.00 год. у відкритому доступі в мережі Інтернет на веб-сайті [INFO] була розміщена стаття під назвою (мовою оригіналу) «[INFO]». Стаття містить в собі ряд наступних висловлювань про Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», а саме: 1) «… российскому собственнику принадлежит небольшой «Коммерческий индустриальный банк», также известный как ComInBank. Этот банк по документам оформлен на британского инвестора [PERSON], но на самом деле им владеет … [PERSON].»; 2) «… банк [PERSON] сохранил. Еще летом 2016 года ... он якобы продал банк «иностранному инвестору». По факту это было переоформление финучреждения на подставное лицо - британского инвестбанкира [PERSON] …»; 3) «… нет никаких сомнений, что банком « КиБ » до сих пор владеет [PERSON]…»; 4) «…финучреждение занимается отмыванием и выводом за рубеж средств, которые затем вкладываются в бизнес собственника во временно оккупированном Крыму.»; 5) «Через финучреждение в последние годы проходит отмывание и вывод валюты за рубеж в особо крупных размерах. В 2019 году НБУ оштрафовал «КиБ» за отмывание денег.»; 6) «После начала войны через ComInBank проводятся операции по денежным переводам в сферах торговли наркотиками, игорного бизнеса, торговли порнографией … Для этого специальные люди собирают «чернушников» со всего рынка. Прорабатывают все нелегальные сферы - порно, наркотики, онлайн казино. Затем банк проводит оплаты через P2P-переводы. Там объемы транзакций огромные, миллиарды. И за это банк получает свой процент»; 7) «За последние два года в отношении ComInBank возбуждены и расследуются 158 уголовных дел.». Відповідно до висновку експерта Державного підприємства «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» №056/91 від 12.08.2022, складеного за результатами проведення семантико-текстуальної експертизи, стаття під вищевказаною назвою містить інформацію про те, що власником АТ «Комерційний Індустріальний Банк» є [PERSON] . Крім цього, в публікації стверджується про вчинення заявником дій з легалізації (відмивання) майна, здобутого злочинним шляхом та здійснення відносно заявника досудового розслідування у кримінальних провадженнях. Викладені в статті висловлювання щодо цього виражені у формі фактологічних тверджень. Крім того, вказана стаття у зазначених висловлюваннях містить негативну інформацію про АТ «Комерційний Індустріальний Банк» і може завдавати шкоди діловій репутації. У відповідності до ч. 1 ст. 201 Цивільного кодексу України, ділова репутація є особистим немайновим благом, яке охороняються цивільним законодавством. Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк» є створеною і зареєстрованою у встановленому законом порядку юридичною особою, дані державної реєстрації якої включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр). Згідно з ч. 1 ст. 94 ЦК України, юридична особа має право, у тому числі, на недоторканність її ділової репутації. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Положеннями ч. 1 ст. 277 ЦК України, передбачене право фізичної особи, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. Також, судом встановлено, що поширена інформація в наведеній статті, стосується безпосередньо заявника, про що свідчить зазначення відомостей про Акціонерне товариство «Комерційний Індустріальний Банк», які містяться у Єдиному державному реєстрі, а саме повної і скороченої назви та місцезнаходження Банку, а також відомостей про його керівника та кінцевого бенефіціарного власника (контролера). Крім того, у статті використовується скорочений англомовний варіант назви АТ «Комерційний Індустріальний Банк» - Cominbank, що міститься у верхньому лівому куті сторінок веб-сайту Банку в мережі Інтернет - cib.com.ua. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. В рішенні Європейського суду з прав людини «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання, поглядів, припущень не підлягає доведенню. Особа, яка висловлює не факти, а свої погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Статтею 30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. В статті відсутні особисті погляди автора чи критичні висловлювання, гіперболи, алегорії, сатира, або припущення, він наводить в статті як факти, а тому це є твердження, що підтверджується також висновком вищевказаної експертизи. Між тим, викладена в статті у стверджувальній формі інформація відносно заявника спростовуються доказами, наданими останнім. Так, починаючи з 28.11.2016 та до теперішнього часу єдиним учасником та власником 100% акцій АТ «Комерційний Індустріальний Банк» є [PERSON] . При цьому, право власності на акції було набуте [PERSON] на підставі: - договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-377/2016 від 28.11.2016, укладеного із ТОВ «Інко-Форт» - договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-378/2016 від 28.11.2016, укладеного із ТОВ «Агро-Дубль» - договору купівлі-продажу цінних паперів №БВ-379/2016 від 28.11.2016, укладеного із ТОВ «Феротранс», що спростовує поширену інформацію в частині тверджень про здійснення продажу Банку [PERSON] влітку 2016 року [PERSON] . Крім того, банки у відповідності до п. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» віднесено до фінансових установ, відомості про структуру власності яких згідно з ч. 7 ст. 9 цього Закону оприлюднюються Національним банком України на сторонці офіційного інтернет-представництва НБУ. Згідно вимог п. 18 «Положення про порядок подання відомостей про структуру власності банку», затвердженого Постановою Правління НБУ №328 від 21.05.2015, банк має забезпечити розміщення відомостей про остаточних ключових учасників, відомостей про власників істотної участі та схематичне зображення структури власності банку на веб-сайті банку в мережі Інтернет. Як вбачається з відомостей, що містяться на сторінці офіційного Інтернет-представництва НБУ, а також на веб-сайті АТ «Комерційний Індустріальний банк» в мережі Інтернет в окремому розділі «Структура власності банку», єдиним акціонером та власником 100% акцій Банку є громадянин Британії [PERSON] . Аналогічні відомості містяться також в Єдиному державному реєстрі. Отже, офіційні відомості свідчать про невідповідність дійсності поширеної інформації щодо володіння [PERSON] Акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» (твердження №1-3). Разом з тим, складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей є кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена статтею 366 КК України. Відповідно до принципу презумпції невинуватості, закріпленого положеннями ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ст. 17 КПК України, факт вчинення особою злочину може бути встановлений виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Ухвалюючи рішення в справі про захист честі, гідності чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості (правовий висновок Верховного Суду України від 29.11.2017 у справі №6-639цс17). Однак, жодного посилання на вирок суду, яким встановлена вина керівника АТ «Комерційний Індустріальний Банк» [PERSON] у скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, стаття не містить. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не вчиняла жодних злочинів та на теперішній час взагалі не існує судових рішень, які б встановлювали її вину у скоєнні будь-яких кримінальних правопорушень, що підтверджується відповідним Витягом Департаменту інформатизації МВС України. Також, стаття містить інформацію про відмивання заявником грошових коштів, зокрема отриманих від незаконної діяльності у сферах торгівлі наркотиками і порнографією та нелегального ігорного бізнесу (твердження № 4-6). Відповідно до ч. 1 ст. 209 КК України, легалізацією (відмиванням) майна, одержаного злочинним шляхом, є набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала або повинна була знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом. У твердженнях № 4 та № 5 автором статті прямо зазначається про здійснення Заявником відмивання грошових коштів. З огляду на встановлену нормами чинного законодавства кримінальну відповідальність за збут наркотичних засобів і порнографічних предметів та здійснення незаконної діяльності з організації або проведення азартних ігор, передбачену статтями 307, 301 та 203-2 КК України, зміст твердження №6 є в повній мірі зрозумілим для висновку про те, що в ньому також йдеться саме про вчинення передбачених ст. 209 КК України дій - здійснення Банком фінансових операцій з грошовими коштами, завідомо здобутими злочинним шляхом. Таким чином, за наведеними твердженнями Заявником було вчинено дії, відповідальність за які передбачена ст. 209 КК України. Відповідно до раніше згадуваного принципу презумпції невинуватості, факт вчинення особою злочину може бути встановлений виключно обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили. Чинне законодавство не передбачає можливості притягнення до кримінальної відповідальності юридичної особи та ухвалення щодо неї обвинувального вироку, натомість статтею 96-6 Кримінального кодексу України передбачена можливість застосування судом до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру, таких як штраф, конфіскація майна та ліквідація. Відповідно до положень ч. 1 ст. 96-3 КК України, підставами для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру є, у тому числі: - вчинення її уповноваженою особою від імені та в інтересах юридичної особи будь-якого із кримінальних правопорушень, передбачених у статті 209 цього Кодексу: - незабезпечення виконання покладених на її уповноважену особу законом або установчими документами юридичної особи обов`язків щодо вжиття заходів із запобігання корупції, що призвело до вчинення будь-якого із кримінальних правопорушень, передбачених у статті 209 цього Кодексу. Згідно з Приміткою 1 до ст. 96-3 КК України, під уповноваженими особами юридичної особи слід розуміти службових осіб юридичної особи, а також інших осіб, які відповідно до закону, установчих документів юридичної особи чи договору мають право діяти від імені юридичної особи. У розумінні наведених норм Кримінального кодексу України, уповноваженою особою банку є голова правління [PERSON], яка, відповідно до положень ст. ст. 40, 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність», зобов`язана діяти в інтересах Банку, має право представляти Банк без доручення та несе персональну відповідальність за діяльність Банку. Відповідно до абз. 6 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, рішення про застосування до юридичної особи заходів кримінально-правового характеру зазначається судом у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення. Зважаючи на наведені обставини та норми чинного законодавства, належним підтвердженням достовірності поширеної інформації щодо здійснення Заявником легалізації (відмивання) майна, здобутого злочинним шляхом, може бути обвинувальний вирок суду, яким встановлено вину [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України, та застосовано до Банку заходів кримінально-правового характеру. Разом з тим, як було підтверджено раніше, вказаний злочин, як й будь-які інші злочини, [PERSON] не вчиняла та на теперішній час взагалі не існує жодного вироку, який встановлювали вину [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень. Таким чином, інформація в частині тверджень про здійснення заявником злочинної діяльності з легалізації (відмивання) майна, здобутого злочинним шляхом, також не відповідає дійсності. Також в статті стверджується про порушення та розслідування відносно заявника 158 кримінальних справ за останні два роки, яку наведено без будь-яких посилань на офіційні відомості. Хоча діючий Кримінальний процесуальний кодекс взагалі не містить такого терміну, як кримінальна справа, цілком зрозуміло, що в статті йдеться про реєстрацію та досудове розслідування у кримінальному провадженні. Згідно з положеннями ч. 8 ст. 214 КПК України, відомості про юридичну особу, щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру, вносяться слідчим або прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) негайно після вручення особі повідомлення про підозру у вчиненні від імені та в інтересах такої юридичної особи будь-якого із злочинів або кримінальних правопорушень, зазначених в ст. 96-3 КК України. Про внесення відомостей слідчий або прокурор не пізніше наступного робочого дня письмово повідомляє юридичну особу. Провадження щодо юридичної особи здійснюється одночасно з відповідним кримінальним провадженням, у якому особі повідомлено про підозру. Враховуючи викладене та положення ст. 96-3 КК України, процесуальний статус юридичної особи щодо якої здійснюється досудове розслідування набувається юридичною особою лише після повідомлення її уповноваженій особі про підозру та внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Разом з тим, уповноваженій особі заявника - голові правління [PERSON], як і будь-яким посадовим особам Банку, не вручалися повідомлення про підозру у вчиненні злочинів або кримінальних правопорушень, про які зазначено у ч. 8 ст. 214 КПК України, а відомості про заявника, як про юридичну особу щодо якої можуть застосовуватися заходи кримінально-правового характеру в ЄРДР відсутні (в матеріалах справи міститься копія листа Офісу Генерального прокурора №25/3-755ВИХ-22 від 29.07.2022), що в повній мірі підтверджує недостовірність поширеної Інформації в частині тверджень щодо здійснення стосовно заявника досудового розслідування у кримінальних провадженнях. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦК України фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело. Судом було встановлено, що розповсюджена інформацію не є оціночними судженнями в розумінні ст. 47-1 Закону України «Про інформацію», оскільки мають місце конкретні твердження, які не відповідають дійсності та завдають шкоди діловій репутації заявника. Згідно ч.6 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист честі, гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності, або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені); негативною слід вважати інформацію , в якій стверджується про порушення особою, зокрема норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Відповідно до ч.ч.1, 2 п.4 зазначеної Постанови чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що інформація, викладена в статті щодо заявника, є недостовірною в повному обсязі, як така, що не відповідає дійсності та викладена неправдиво. Крім того, з урахуванням норм чинного законодавства поширена інформація щодо нього має негативний характер, оскільки у статті йдеться про здійснення заявником діяльності, за яку законом передбачена кримінальна відповідальність, та інших порушень заявником вимог закону. Як зазначалося раніше, згідно з ч. 1 ст. 91 ЦК України, юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа. Відповідно до ч. 2 ст. 299 ЦК України, фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. У відповідності до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. В якості автора розміщеної на веб-сайті [INFO] статті зазначена (мовою оригіналу) [PERSON] , однак будь-яка інформація, що надає можливість ідентифікувати особу автора, на веб-сайті відсутня. Судом встановлено, що дані зазначеної особи не були отримані при звернені представника заявника до Національного антикорупційного порталу «АНТИКОР», у зв`язку з відсутністю останнього за вказаною на веб-сайті адресою. Також не виявилося можливим отримати інформацію щодо персональних даних автора Публікації шляхом звернення до Державної міграційної служби України та Національної спілки журналістів України. Викладене підтверджується адвокатськими запитами, відповіддю ДМС України та роздруківкою з сайту АТ «Укрпошта». Реєстраційні дані доменного імені [INFO] на сторінках сайту не містять відомостей і про власника веб-сайту. Поняття сайту визначено в ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права», сукупність даних, електронної (цифрової) інформації, інших об`єктів авторського права і (або) суміжних прав тощо, пов`язаних між собою і структурованих у межах адреси веб-сайту і (або) облікового запису власника цього веб-сайту, доступ до яких здійснюється через адресу мережі Інтернет, що може складатися з доменного імені, записів про каталоги або виклики і (або) числової адреси за Інтернет-протоколом. Згідно з Довідкою ДП «Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет» №76/2022-Д від 19.07.2022 реєстрантом доменного імені [INFO] є Teka-Group Foundation, до створення та функціонування сайту може мати відношення [PERSON] , який є лише ймовірним власником веб-сайту. Наведені обставини виключають можливість достовірно встановити автора статті та власника веб-сайту [INFO] , а отже особи, які поширили недостовірну інформацію щодо заявника, невідомі. У відповідності до абз. 3 ч. 4 ст. 277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Відповідно до положень абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму ВСУ, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію невідома, зокрема у випадку поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. У відповідності до абз.2 п.24 вказаної Постанови у разі, якщо суд ухвалює рішення про спростування поширеної інформації, то у судовому рішенні суд може викласти текст спростування інформації. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Однак ЦК України не передбачено захист цивільних прав та інтересів померлої особи, оскільки правоздатність такої особи припинена. Статтею 2 ЦПК України також визначено, що цивільне судочинство здійснюється з метою захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Однак, померлі родичі заявника не є фізичними особами в розумінні ст. 24 ЦК України. Крім цього, у відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт про встановлення якого просить заявник, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення факту має для заявника юридичне значення, суд вважає, що оприлюднена в мережі Інтернет інформація, є недостовірною та такою, що завдала шкоди діловій репутації заявника, та підлягає спростуванню, а тому наявні правові підстави для задоволення заяви.

Outcome: approved