Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

26 листопада 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування ШРА ЛМР про визначення місця проживання дітей, здійснення батьківських прав та виконання обов`язків, в якому з врахування заяви від 24.06.2022 року про збільшення позовних вимог просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з [PERSON] кожного першого та третього тижня місяця з 12 год. 00 хв. п`ятниці по 12 год. 00 хв. понеділка безперервно, але у випадку навчального процесу, відвозитиме дітей зранку понеділка до навчальних закладів, а не до [PERSON] ; кожної середи тижня без винятків з 12 год. 00 хв. позивач забиратиме [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] від місця проживання [PERSON] або з навчальних закладів до свого місця проживання та відвозитиме дітей наступного дня в четвер до відповідача о 12 год. 00 хв., але у випадку навчального процесу, відвозитиме дітей зранку четверга до навчальних закладів; кожного першого та третього тижня місяця у вівторок та кожного другого і четвертого тижня місяця у понеділок та вівторок, позивач завозитиме дітей зранку до навчальних закладів; у період проживання дітей з кожним із батьків, останні повністю утримують дітей та забезпечують їх всім необхідним для відмінного фізичного і духовного життя; при визначенні місця проживання дітей, реалізації батьківських прав й виконання обов`язків, батьків зобов`язати: - святкувати дні народження дітей 16 жовтня Єлизавети та 05 березня Тадея разом з дітьми; - не чинити один одному перешкод у спілкуванні з дітьми засобами телефонного, поштового, електронного чи іншого зв`язку у дні коли діти проживають з кожним із батьків; - не чинити один одному перешкод в особистій участі кожного з батьків щодо відвідування дитячих дошкільних/ шкільних/ навчальних закладів, позашкільних зібрань, гуртків, заходів, які проводяться за участю дітей, для забезпечення їх інтересів; - у разі погіршення стану здоров`я дітей негайно повідомляти про це один одного; - у період шкільних канікул, кожен із батьків має право проводити більше часу разом з дітьми та відпочивати разом з ними в Україні або за кордоном у порядку черговості. Батьки зобов`язуються ухилятись від поїздок до країн, кліматичні або інші умови яких можуть бути небезпечними для дітей. Кожен із батьків має право без дотримання порядку визначення місця проживання дітей, підсумовано 30 днів у році забирати дітей із собою для відпочинку та оздоровлення за умови письмового попередження один одного за 10 днів до від 'їзду; - у дні народження кожного з батьків діти, до досягнення ними 14 (чотирнадцяти) років, перебувають із таким з батьків з 12 год. 00 хв до 12 год. 00 хв. наступного дня. В обґрунтування уточнених позовних вимог покликається на те, що 31.05.2014 року між позивачем та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис 908, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 31 травня 2014 р. Від шлюбу народжені: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися непорозуміння, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2021 року у справі № 466/5847/21 шлюб між ними розірвано. Після цього, у сторін не було спору про визначення місця проживання дітей, оскільки діти дійсно жили з батьком і матір`ю дітей, між ними була усна згода про рівне проживання дітей із кожним з них, тим більше, що діти також висловлюють свої думки про кількість днів безперервного проживання із кожним з батьків, тому порівно здійснюють утримання дітей, а також з наступних підстав. Але відповідач з метою задоволення власних амбіцій, подала позовну заяву про стягнення аліментів з позивача, що перебуває на розгляді у Шевченківському районному суді м. Львова справа № 466/9656/21, хоч у них не було жодних перешкод у визначенні місця проживання дітей і їх виховання. Загострення стосунків з ініціативи матері дітей стало після розлучення, але саме гірше, що такий негативний вплив вона відбиває на дітях, здійснює маніпулювання дітьми створюючи штучні перешкоди у спілкуванні і проживанні дітей з позивачем. Якщо у відповідача є особиста неприязнь до позивача, то такий характер поведінки у жодному разі не повинен відбиватись на дітях. Конфліктність відповідача також підтверджується наступними фактами, наприклад 30.10.2021 р. о 10.00, позивач як завжди приїхав забрати дітей, їх вивела з квартири теща, а вже о 12.00 подзвонила матір дітей із вимогою, щоб позивач привіз дітей, порушуючи всі усні домовленості, що з п`ятниці по понеділок діти живуть з позивачем. Після цього позивач викликала поліцію із хибним повідомленням, що «я викрав власних дітей». Однак, як вказує позивач, він як свідомий батько і чоловік, що дотримується домовленостей, у понеділок 01.11.2021р. о 09:15 привіз дітей, сина до садка, щоб ті продовжували вчитись, нікуди не ховався із ними. Але батько позивача (дід) о 10:00 забрав сина із садка, тобто із дивної поведінки матір дітей з 01.11.2021 р. по 05.11.2021р. перестала завозити сина у садок взагалі, очевидно з мотивів, щоб позивач його не забрав, виходить дитина не навчалась через характер своєї матері. Більше того, донька навіть не пішла на «перший дзвінок» у 3 клас школи, а найбільш цинічним є той факт, що матір дітей приховувала від позивача інформацію, куди віддала доньку у школу, хто є класним керівником дитини. Далі доньку [PERSON] стала раніше забирати зі школи, дитина не відвідує всі уроки навчання, тобто вона думає, щоб немов позивач її не забрав після школи. Позивач не хоче ототожнюватись до такої поведінки, щоб у садку, школі колектив та інші діти не знали про такі дивні конфлікти у їх сім`ї спровоковані матір`ю дітей й така ситуація не впливала психологічно на дітей з-боку інших дітей. Діти батька дуже люблять, прекрасно ставляться до нього, конфліктів немає між ними. Після хибних викликів поліції матір дітей припинила дотримуватись домовленостей щодо проживання дітей з позивачем, більше того почала створювати повну перешкоду у тому, щоб позивач міг і надалі забирати дітей, заблокувала у телефоні, тобто дзвінок виконати не може, від доньки забрала телефон і вимкнула його, щоб позивач аналогічно не міг навіть подзвонити до доньки. Наступною дивною дією позивача є той факт, що 18.11.2021р. стало відомо, що відповідач забрала сина із приватного садка, щоб знову приховати де він вчиться. Склалась ситуація, що позивач заради бажання отримувати аліменти штучно створила всі умови для того, щоб усунути батька від дітей. Позивач і матір дітей проживають окремо, але між ними до моменту, коли відповідач подала позов про стягнення аліментів додатково, з метою нашкодити інтересам дітей почала створювати перешкоди у тому, щоб віе як завжди не зміг їх забирати до себе. До цього часу діяла усна домовленість, згідно якої у п`ятницю позивач забирає дітей і у понеділок завозить дітей до школи і дитячого садка, а у понеділок ввечері матір дітей забирає їх. Також додатково і серед тижня позивач може приїхати і забрати дітей чи кудись відвезти за потреби й спільним узгодженням із матір`ю дітей. Тобто у той час з ким діти живуть постійно, той і забезпечує їх всім необхідним. Позивач вказує, що також купляє дітям дитячий одяг, іграшки, забезпечує дозвілля та освіту/навчання, це може підтвердити сама позивач у судовому засіданні. За періоди і час проживання дітей з ним, він повністю їх утримує. У нього є численні фотографії з дітьми, наприклад: 07.05.2021р. (п`ятниця) у нього вдома; 16.05.2021р. (неділя) у дельфінарії; 17.05.2021р. (понеділок) біля будинку на качелях; 27.06.2021р. (неділя) з донькою у машині; з 02-07.07.2021р. були із донькою на морі; 29.07.2021р. (четвер) із дітьми на дитячому майданчику; 16.08.2021р. (понеділок) із дитиною і похресницею у автомобілі; 22.08.2021р. (неділя) вийшли з церкви із дітьми; 02-03.10.2021 р. (субота-неділя) із сином вдома; 04.10.2021 р. (понеділок) у автомобілі з сином. У випадку, якщо позивач заперечуватиме чи не визнаватиме такі дати та події, долучить до матеріалів справи численні фотосвітлини. Тобто, сторони живуть окремо, а діти почергово порівно жили із кожним з них, відповідно і утримання їх не є спірним питанням між ними. Зважаючи на те, що неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживали також з позивачем, що підтверджується Актом про фактичне проживання осіб. Позивач вважає, що в інтересах дітей бачитись зі ним. Він працює, зареєстрований ФОП (Додаток 4), оскільки хоче забезпечити дітей всім необхідним для нормального розвитку, тому приділяти час доньці та сину, навчати чогось нового, прогулюватись і жити із ними та іншим чином піклуватися про них. Може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, задовольнити гармонійний розвиток їх особистості в атмосфері любові і моральної забезпеченості. На обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Як свідомий громадянин та батько, позивач хоче реалізувати свій батьківський обов`язок приймати участь у вихованні дітей, а як людина, яка має почуття, дуже велике бажання виховувати своїх дітей, спілкуватися з ними, віддаючи своє тепло і батьківську любов. Жодних обставин, які б давали підстави вважати, що його спілкування та спільне проживання із дітьми спричинить шкоду їм не існує. Створення перешкод відповідачем спілкуванню із дітьми порушує не тільки права позивача як батька, а в першу чергу порушує права та суперечить інтересам дітей. На вихідні завжди забирав дітей до себе додому, діти є вже достатнього віку, тим більше, що вони самі цього хочуть. Позивач проживає у квартирі, де створені всі умови для проживання, виховання та утримання дітей. На превеликий жаль дитинство буває один раз і позивач хоче щоб у дітей від цього періоду життя залишилися лише приємні спогади. Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. Таку позицію висловив Верховний суд у Постанові від 21 липня 2021 року у справі N404/3499/17. Визначення місця проживання дітей з порівну з батьком та матір`ю, не впливатиме на їх взаємовідносини з батьками, оскільки визначення місця проживання дітей згідно визначеного порядку, не позбавляє іншого з батьків батьківських прав та у повній мірі задовольнятиме права та обов`язки стосовно дітей. Позивач переконаний, що визначення проживання лише з одним з батьків може призвести до вкрай негативних та непередбачуваних психологічних травм для дітей, а тому не відповідає їх інтересам щодо зростання у передбачуваній емоційно-стабільній атмосфері. Тим більше, що сторони проживають в одному районі Львова 5 хв. їзди автомобілем один від одного. За наведеного просить позовні вимоги задовольнити. 29 листопада 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 29 грудня 2021 року представник відповідача [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування ШРА ЛМР про визначення місця проживання дітей, який прийнятий до спільного розгляду з первісним, в якому з врахуванням заяви від 18.08.2022 про збільшення позовних вимог просить визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю [PERSON] ; визначити способи участі у спілкуванні та вихованні [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення зустрічей батька з дітьми два рази на місяць у вихідні дні: кожна перша субота і кожна третя неділя місяця (з 10:00год. до 18:00год.), у присутності матері. В обґрунтування зустрічних позовних вимог покликаються на те, що [PERSON] вважає неправильним та шкідливим для розвитку й інтересів дітей визначення їх місця проживання з обома батьками (які проживають за різними адресами) почергово. Оскільки фактично діти не матимуть постійного місця проживання, будуть знаходитися в постійній зміні обстановки, вести кочовий спосіб життя. Діти фактично будуть позбавлені спілкування з матір`ю у вихідні дні (у дні коли мати, яка працює в будні, зможе приділяти спілкуванню з дітьми більше часу). Натомість, відповідач за зустрічним позовом, заявляючи свої вимоги, фактично не думає про інтереси дітей, а лише про власні інтереси. Адже спілкуючись із дітьми лише у вихідні дні (з вечора п`ятниці по ранок понеділка) відповідач не буде змушений постійно їх збирати до навчальних закладів та забирати з них, відводити дітей на позашкільні гуртки та заняття, при цьому самому ще й відвідувати місце праці. Позивач за зустрічним позовом переконана, що [PERSON] заявив свій позов про визначення почергового проживання дітей з обома батьками лише з однією метою - ухилитись від сплати аліментів на утримання дітей. Так, у Шевченківському районному суді м. Львова на розгляді перебуває справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох дітей (справа №466/9656/21), провадження у якій відкрито 19.10.2021 p.. Після відкриття провадження у справі про стягнення аліментів [PERSON] заявив позов у даній справі, а у справі №466/9656/21 подав клопотання про її зупинення. Тобто, заявлення позивачем за первісним позовом вимог про почергове проживання дітей з обома батьками явно спрямоване на ухилення від сплати аліментів. У ситуації, коли діти через забаганку батьків будуть вести кочовий спосіб життя, говорити про спокійне та стійке середовище не доводиться. З огляду на зазначене, позовні вимоги [PERSON] про почергове проживання дітей з обома батьками є неприйнятними. Також зазначає, що відповідно до даних податкової декларації [PERSON] (яка була долучена ним у справі №466/9656/21), останній у 2021 році не отримав жодного доходу. Крім зазначеного, 29.11.2021 р. було проведено обстеження доньки сторін - [PERSON] , психологом КНП ЛOP «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» [PERSON] .. Відповідно до висновку психолога: «при визначенні місця проживання дитини рекомендовано врахувати, що дитина чітко має знати де її дім, оскільки для дитини важливим є відчуття стабільності». Позивач за зустрічним позовом усвідомлює, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею і вона не чинить перешкод у такому спілкуванні батька з дітьми (це підтверджується і висновком психолога). Проте позивач переконана, що спілкування батьків із дітьми не повинно шкодити інтересам останніх, їх усталеному способу і режиму життя. Тому неприйнятним є, коли один з батьків, заради власної забаганки і без поважної причини, буде відривати дітей від навчального процесу. Також, батьки повинні враховувати інтереси одне одного та їх право на володіння інформацією щодо місця знаходження дітей. Також, є неприйнятним коли один з батьків самостійно без погодження з іншим та без його інформування вилучає дітей на тривалий час із їх місця проживання, заявляючи при цьому, що відтепер вони житимуть із ним. Як це мало місце 30.10.2021 p., коли [PERSON] забрав дітей, відвіз їх у невідомому позивачці напрямку і повідомив [PERSON] про те, що діти відтепер проживатимуть із ним (позивач зверталась до Шевченківського відділу поліції з заявою про такі неправомірні дії відповідача і така зареєстрована за №27544). З метою уникнення подібних ситуацій в майбутньому позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне просити суд про визначення способів участі [PERSON] у вихованні дітей шляхом встановлення періодичних побачень останнього з дітьми. Враховуючи , що діти у будні дні навчаються, відвідують різноманітні гуртки, то на думку [PERSON] , найбільш оптимальним буде встановлення зустрічей батька з дітьми два рази на місяць у вихідні дні: кожна перша субота і третя неділя місяця. При цьому позивач за зустрічним позовом стверджує, що не заперечуватиме проти побачень батька з дітьми у інший час, за умови узгодження такого часу завчасно між батьками та за умови, коли такі побачення не порушуватимуть усталеного режиму навчання (шкільного і позашкільного) та відпочинку дітей. За наведеного просили зустрічні позовні вимоги задовольнити та відмовити у задоволенні первісного позову, оскільки він є необґрунтованим. 14 червня 2022 року прийнято зустрічну позовну заяву до розгляду з первісним позовом. Ухвалою суду від 31 серпня 2022 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача, адвокат Сорока О.Є. уточнені позовні вимоги підтримав повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просив позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні первісний позов заперечили з підстав, наведених у зустрічному позові та просили у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги підтримали повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача, адвокат Лесько С.Я. в судовому засіданні позов заперечив, підтримавши письмовий відзив, долучений до матеріалів справи. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав висновки органу опіки та піклування ШРА ЛМР, в останнє судове засідання не з`явився, надіслав заяву про завершення розгляду справи без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України. Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що [PERSON] та [PERSON] 31 травня 2014 року зареєстрували шлюб, який рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 жовтня 2021 року розірвано. Так, [PERSON] та [PERSON] є батьками дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с.9-10). Як вбачається з пояснень позивача, після розірвання шлюбу у сторін не було спору про визначення місця проживання дітей, оскільки діти жили з батьком і матір`ю дітей, між ними була усна згода про проживання дітей із кожним з батьків. Згідно довідки про проживання без реєстрації, виданої 03.11.2021 ОСББ «Авалон лайт» [PERSON] про те, що разом з ним з лютого 2021 року з п`ятниці по понеділок проживають малолітні діти, донька [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , в якій забезпечено усі належні умови для проживання дітей (а.с.11). Крім того, у відповідності до Акту про фактичне проживання особи, складеного 09.11.2021 року ОСББ «Під Голоском 17В», [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , також за даною адресою зареєстровані та постійно з мамою проживають малолітні діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.25). Судом встановлено, що сторони по справі проживають окремо, діти на даний час проживають з матір`ю [PERSON] . Так, до спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства» (далі Закон №2402-III) та Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року. Частинами 1 та 3 статті 51 Конституції України встановлено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України). Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №585/1565/19 (провадження № 61-15778св20) вказано, що «відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками. У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року у справі № 523/6990/19 (провадження № 61-5210св21), зазначено, що «законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини». Так, колегія суддів Верховного Суду у постанові від 03.05.2022 по справі №944/4968/20 зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 року (заява №2091/13) ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язок із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Також у постанові ВС від 28 жовтня 2020 року у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема у визначенні місця проживання. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-51040 від 22.07.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а.с.68-70). З вказаного висновку вбачається, що на даний час малолітні діти проживають з матір`ю, яка має у власності власне житло, а батько винаймає житло, що підтверджується договором майнового найму, а також враховуючи, що дохід матері значно перевищує дохід батька, місце проживання малолітніх дітей слід визначити з матір`ю. Суд вважає, що вказаний висновок даний на повно з`ясованих об`єктивних обставинах і тому суд покладає його в основу рішення. Судом не встановлено обставин, які б могли достовірно свідчити, що проживання дітей сторін з матір`ю загрожує дітям психологічно або фізично чи призведе до негативних для дітей наслідків, створить для них нестерпні умови. Крім того, батько дитини не надав доказів, що визначення місця проживання дітей разом з матір`ю буде суперечити їх інтересам. З огляду на викладене, враховуючи, що матір створила належні умови для проживання, виховання та забезпечення дітей, виходячи в першу чергу з інтересів дітей, беручи до уваги особисту прихильність дітей до кожного з батьків, думку дітей, враховуючи їх малолітній вік, через який вони є вразливими, а також те, що в даному випадку, відповідач не надав доказів, що визначення місця проживання дітей з матір`ю буде суперечити їх інтересам, та водночас перешкоди батьку з боку матері у спілкуванні з дітьми відсутні, суд дійшов висновку про наявність підстав для визначення місця проживання малолітніх дітей разом з їх матір`ю [PERSON] . Водночас, суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з одним із батьків не є перешкодою для іншого щодо виконання як обов`язків так і здійснення прав, оскільки батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання та розвитку дитини незалежно від того, що проживають окремо один від одного. Крім цього, кожний із батьків не позбавлений права порушувати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дітей з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з приписами частин 1 та 2 статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Так, ЄСПЛ зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Mamchur v. Ukraine» («Мамчур проти України») (Заява № 10383/09), №10383/09, §100, Страсбург, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Hunt v. Ukraine» («Хант проти України») Заява N 31111/04, §54, Страсбург, від 07 грудня 2006 року). Суд зазначає, що системний аналіз застосованих ним міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Такий висновок повністю узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі №487/2621/17-ц та від 03 лютого 2021 року у справі №140/1984/19. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради №260001-вих-95097 від 04.11.2022, орган опіки та піклування вважає за доцільне встановити [PERSON] способи участі у вихованні малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та визначити графік побачень батька з дітьми: перша та третя субота щомісячно з 14:00год. до 18:00год. (перші 4-и місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей [PERSON] ); друга та четверта неділя щомісячно з 14:00год. до 18:00год. (перші 4-и місяці адаптаційного періоду - у присутності матері дітей [PERSON] ); крім цього, за домовленістю між батьками дітей зустрічі можуть відбуватись і в інші дні впродовж тижня, не порушуючи режиму дня малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.106-108). Суд вважає, що вищенаведений висновок даний на повно з`ясованих об`єктивних обставинах і тому суд частково покладає його в основу рішення. З наведеного вище висновку №260001-вих-95097 від 04.11.2022 вбачається, що за результатами проведеної бесіди психолога ЛМЦСС з [PERSON] , 2014р.н. зясовано, що психоемоційний зв`язок Єлизавети з батьком [PERSON] частково втрачений. Дівчинка бажання бачитись з батьком не виявляє. Син [PERSON] до комунікації з психологом налаштований не був (а.с.107). Крім того, 29.11.2021р. було проведено обстеження доньки [PERSON] , психологом КНП ЛOP «Західноукраїнський спеціалізований дитячий медичний центр» [PERSON] , яка зазначила, що дитина жити хотіла б з матір`ю, а з батьком бачитись. При визначенні місця проживання дитини рекомендовано врахувати, що дитина чітко має знати де її дім, оскільки для дитини важливим є відчуття стабільності. З врахуванням вищенаведеного, передусім враховуючи інтереси дітей, суд приходить до переконання про недоцільність визначення місця проживання дітей з обома батьками почергово, оскільки це передбачає щотижневі переміщення дітей з їх постійного місця проживання, та не сприятиме дотриманню звичних для дитини умов щодо організації, розпорядку повсякденного життя дитини і навчального процесу. Також суд відхиляє аргументи [PERSON] щодо того, що [PERSON] негативно налаштовує та впливає на дітей щодо відношення до батька, чи якимось іншим чином перешкоджає йому у спілкуванні з дітьми, оскільки, позивач за первісним позовом не надав суду належних доказів на підтвердження своїх доводів. Так, позивачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що наведені ним способи участі у вихованні дітей будуть сприяти якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем в свою чергу не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, встановлених обставин справи, системного аналізу положень чинного законодавства, суд дійшов висновку, що первісний позов не підлягає до задоволення, оскільки викладенні в позові обставини справи нічим не підтверджуються та є безпідставними. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] , то з огляду на те, що такі вимоги узгоджуються з Висновками органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про підставність заявлених у відповідному обсязі позовних вимог. Визначаючи порядок побачень батька з дітьми, суд встановив, що відповідно до віку, дитина повинна відвідувати шкільний, дошкільний навчальні заклади, а також інші заняття, що унеможливлює проведення зустрічей з батьком у будні, а тому з урахуванням конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про встановлення графіка побачень батька з дітьми у вихідні дні, а саме шляхом визначення зустрічей кожну першу суботу і кожну третю неділю місяця (з 10:00год. до 18:00год.), у присутності матері. Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати, насамперед, їх інтересам. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги підлягають до задоволення, а у задоволенні первісних позовних вимог слід відмовити. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір, сплачений за подачу зустрічного позову в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved