Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом від імені та в інтересах [PERSON] до Одеської міської ради про визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу, в якій, позивач, просить визнати за ним право власності на квартири (половину квартири) за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з втратою правовстановлюючих документів в порядку спадкування після смерті [PERSON] . Представник позивача до судового засідання не з`явився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, розглянути справу за його відсутності. Позивач до судового засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, був повідомлений про судове засідання належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, які підтверджені наданими сторонами доказами по справі. Представник позивача звернувся до суду із заявою в якій зазначив, що суттєвим доказом того, що померлій [INFO] , [PERSON] належало право і документи на половину квартири, говорить той факт, що на підставі документів, які відсутні, 14 серпня 2017 року, державним нотаріусом Другої Одеської нотаріальної контори Арабаджі К.Г. Було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті співвласника цієї ж квартири, матері померлої [PERSON] - [PERSON] . Видача нотаріусом свідоцтва відбувається при наявності оригіналів документів, от же цей факт свідчить що документи на квартиру були в наявності і цей факт до цього часу ніким не оскаржувався. Спадкоємець [PERSON] і сьогодні може отримати свідоцтво про право на спадщину на іншу частину, яка успадкована спадкоємцем. Також довідка інвентарного бюро свідчить, що половина квартири, що є предметом судового розгляду зареєстрована за померлою [PERSON] . З метою встановлення дійсності зазначеної представником позивача інформації та для об`єктивного розгляду справи судом було винесено ухвалу витребувати з другої Одеської державної нотаріальної контори спадкову справу в якій дійсно містилась зазначена інформація, а саме копія свідоцтва про право власності на житло від 13.08.1993 № 0216 видане органом приватизації державного житлового фонду Приморського району м. Одеси, а також розпорядження органу приватизації від 13.08.1993 № 216 засвідчені підписом та печаткою Одеського державного нотаріального архіву. До суду надійшла вищезазначена копія Спадкової справи від Нотаріального архіву Одеської області. Додатково, представником позивача було надано завірену Нотаріальним архівом Одеської області копію спадкової справи після смерті [PERSON] в матеріалах якої знаходились копії тих документів які були втрачені, що підтверджує заявлені представником позивача докази щодо цих документів. З матеріалів справи слідує, що [PERSON] , [INFO] , звернулась до приватного нотаріуса Петрушенко Т.А. від імені та в інтересах свого малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , з метою відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , яка залишила заповіт на ім`я [PERSON] [INFO] , посвідчений 13 липня 2020 року Приморською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером 8 - 112. Також, [PERSON] від імені та в інтересах малолітнього сина була підписана та подана заява про прийняття спадщини за заповітом від [INFO] після померлої [PERSON] . Нотаріусом було надано лист - відмову від 30.12.2020 року № 188/02-14 у прийнятті спадщини на квартири (тобто на половину квартири) за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю оригіналів деяких з документів необхідних для прийняття спадщини за заповітом, а саме оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 13.08.1993 № 0216 видане органом приватизації державного житлового фонду Приморського району м. Одеси, а також розпорядження органу приватизації від 13.08.1993 № 216. Також судом встановлено, що приватним нотаріусом було зроблено запит до КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради з проханням надати інформацію про зареєстрованих власників квартири за адресою: [ADDRESS] . У наданих до суду документах зазначено, листом від 30.12.2020 за № 182/02-14 приватному нотаріусу була надана відповідь, що станом на 31.12.2012 р. в комунальному підприємстві право власності на кв. [ADDRESS] , зареєстроване на праві спільної сумісної власності за [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації державного житлового фонду Приморського району 13.08.1993р., №0216 (дата реєстрації 20.09.1993р., в книзі 27пр, стор. 85, р. №524). Також, приватним нотаріусом був направлений запит до КП «Міське агентство з приватизації житла» з проханням видати дублікат правовстановлюючих документів на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Листом від 01.03.2021 № 48/01-09 нотаріусу була надана відповідь, що по суті поставленого питання КП «Міське агентство з приватизації житла» і Департамент міського господарства Одеської міської ради не є правонаступниками Органу приватизації державного житлового фонду Приморського району. Архів приватизаційних справ був переданий на зберігання до КП «Міське агентство з приватизації житла». Також, КП «Міське агентство з приватизації житла» надало відповідь, що воно не є правонаступником органу який видавав свідоцтво про право власності на квартиру, та рекомендувало звернутися до суду. У зв`язку з тим, що оригінал свідоцтва на частини квартири за адресою: [ADDRESS] втрачений (наявна тільки копія), а також у конкретному випадку отримати дублікат свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру за адресою: [ADDRESS] не є можливим, Позивач звернувся до суду від імені та в інтересах її малолітнього сина [PERSON] [INFO] з метою отримання належної йому спадщини після смерті [PERSON] . Статтею 154 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини. Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1ч.2ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути їх визнання. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved