Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просила стягнути з ГУ ПФУ в Черкаській області в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 147\~400 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що з 01.07.2021 року відповідачем протиправно не нараховувалась та не виплачувалась позивачці доплата до пенсії в розмірі 2 000 грн., внаслідок чого позивачка змушена була звертатись до адміністративного суду за захистом своїх прав. Позивачка стверджує, що протиправними діями відповідача їй завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, приниженні честі і гідності, що призвело до поганого самопочуття та перебування у пригніченому настрою. За таких обставин позивачка просить стягнути з відповідача в якості компенсації моральної шкоди грошову суму в розмірі 147\~400 грн., що обчислена виходячи з розміру мінімальної заробітної плати для працездатних осіб (6\~700 грн.) за кожен місяць періоду, починаючи з липня 2021 року по травень 2023 року, тобто за 22 місяці. Відповідач заперечив проти позовних вимог та у письмовому відзиві просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Свою позицію обґрунтовує тим, що доводи позивачки про завдання їй моральної шкоди, розмір компенсації якої складає 147\~400 грн., не відповідає фактичним обставинам справи і засадам розумності, виваженості та справедливості. При цьому відповідач посилається на те, що позивачка не обґрунтувала та не довела жодними належними та допустимими доказами фактів заподіяння їй моральної шкоди, протиправності дій відповідача, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та виною останнього в її заподіянні, а також не зазначила чим вона керувалася при обчисленні розрахунку розміру компенсації завданої моральної шкоди. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 10.05.2023 року матеріали позовної заяви передані за підсудністю на розгляд Придніпровського районного суду м. Черкаси. 06.06.2023р. судом відкрито провадження у справі та визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 20.06.2023р. від представника ГУ ПФУ в Черкаській області Прошкіна А.В., яка діє на підставі довіреності від 09.06.2022р., на адресу суду надійшов письмовий відзив проти позову. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, проте 07.06.2023 року надала суду письмову заяву, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить провести розгляд справи без її участі. В судове засідання представник відповідача ГУ ПФУ в Черкаській області не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений в установленому законом порядку. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Черкаській області та отримує пенсію по втраті годувальника, як інвалід ІІ групи з дитинства, та отримує пенсію згідно вимог Закону України №2262-XII від 09 квітня 1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 70% грошового забезпечення померлого годувальника та основний розмір пенсії позивача до 01 березня 2018 року становив 4 347 грн. Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 24.10.2018 року задля відновлення працездатності позивачці рекомендовані наступні заходи: спостереження у психіатра; проведення постійного підтримуючого психофармакологічного лікування; психотерапія і психокорекція /а.с. 21/ Згідно висновку лікарської комісії КНП «Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради» від 15.10.2021р. за станом здоров`я позивачка потребує постійного стороннього догляду, а за рівнем обмеження життєдіяльності обмежена у самообслуговуванні та здатності контролювати свою поведінку /а.с. 22/. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2021р. у справі №580/1832/21, яке набрало законної сили 25.05.2021р., зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити з 01.04.2019р. перерахунок пенсії позивачки на підставі довідки Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 17.02.2021 №ФР48644/1 відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» та здійснити виплату такої пенсії з урахуванням вже виплачених сум коштів відповідного періоду. На виконання такого рішення суду відповідач провів перерахунок пенсії позивачки з 01.04.2019р. відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з чим розмір пенсії позивачки після перерахунку збільшився на 5221,65 грн. та становить у загальній сумі 9568,65 грн. На звернення позивачки щодо виплати їй щомісячної доплати до пенсії згідно з п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» відповідач листом повідомив, що оскільки розмір пенсії позивача на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2021р. у справі №580/1832/21 збільшився з 4347 грн. до 9568,65 грн., тобто на 5221,65 грн., то відсутні підстави встановлення доплати до пенсії позивачки в розмірі 2000 грн., передбаченої постановою КМУ від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб». Позивачка оскаржила таку відмову відповідача в судовому порядку. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2022р., яке набрало законної сили 03.05.2023р., адміністративний позов [PERSON] задоволено повністю: - визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Черкаській області, яка полягає у відмові провести нарахування та виплату [PERSON] з 01.07.2021р. щомісячної доплати відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб»; - зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити нарахування та виплату з 01.07.2021р. [PERSON] щомісячну доплату до пенсії відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням вже виплачених сум. Зазначені обставини справи підтверджуються рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2022р. та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023р. у справі №580/4817/22, а відтак на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України не потребують доказування. В позовній заяві вказується, що протиправні дії ГУ ПФУ в Черкаській області завдали моральної шкоди позивачці, яка полягає у наступному: страждання та приниження внаслідок протиправних дій, оскільки порушення прав позивачки з боку суб`єкта владних повноважень викликало у позивачки негативні емоції, що спричинили погане самопочуття та пригнічений настрій; негативні переживання, стан постійної психоемоційної напруги, важкість виконання повсякденних обов`язків, тимчасова відірваність від активного суспільно-політичного життя громади міста, нервозність, дратівливість, порушення сну; приниження честі і гідності з тих підстав, що позивачці довелося присвятити багато часу, енергії та сил на захист порушеного права; вимушені додаткові заходи з самодисциплінування для підтримки необхідної продуктивності праці; безпідставні очікування належного виконання відповідачем свого обов`язку щодо реалізації права позивачки на соціальний захист, що викликало у позивачки розчарування та зневіру у діяльності державних органів, які опікуються соціальною сферою; психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду заяв позивачки порівняно з заявами інших громадян, які вирішувались належним чином. Розмір компенсації завданої моральної шкоди позивачка оцінює в сумі 147\~400 грн., яка обчислена шляхом нарахування ставки мінімальної заробітної плати, визначеної законом станом на 01.01.2023р., на кількість місяців з початку періоду протиправної бездіяльності відповідача по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивачки, тобто з липня 2021 року по травень 2023 року (6\~700 грн. х 22 місяці). За таких обставин позивачка звернулась до суду з даним позовом. Таким чином спір між сторонами виник з правовідносин про відшкодування шкоди, завданої внаслідок порушення державним органом законних прав та інтересів фізичних осіб, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права. Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Вимога ефективності судового захисту перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява N 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно. За змістом статті 23 ЦК моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, про що було роз`яснено в п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, зі змісту наведених норм випливає, що основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 року справі № 804/2252/14, від 31.01.2018 року у справі № 813/5138/13-а та в рішеннях Верховного Суду від 12.02.2018 року у справі № 800/500/16, від 01.03.2018 року у справі № 9901/377/18. Слід звернути увагу, що моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. При оцінці обґрунтованості вимог у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди, слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат. З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Насамперед, йдеться про визнання критично розглянутих національним судом (крізь призму обставин справи) і достатньо аргументованих, з огляду на суть порушеного права й характер правопорушення, показань сторін достатніми доказами для прийняття рішення щодо вимог з приводу відшкодування моральної шкоди. Такий підхід цілком узгоджувався б і з думкою Європейського суду з прав людини, викладеною ним у рішенні від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства», де зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, як заявниці, зіткнулися з проблемами початку або продовження свого подружнього життя, можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. При цьому, однак, задовольняючи вимоги щодо компенсації моральної шкоди, Європейський суд з прав людини подекуди посилається на зазнані заявниками незручності, певне розчарування та страждання в результаті встановленого порушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антоненков та інші проти України» // Офіційний вісник України. 2006. № 41. Ст. 2784), інші конкретизовані вияви немайнових втрат заявника, а іноді не вважає за потрібне чітко кваліфікувати їх вид і характер (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чуян проти України») Крім критеріїв визначених у ст. 23 ЦК України (характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи), при визначені розміру грошового відшкодування моральної шкоди, судом, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а змістом моральних страждань потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Додатково слід зауважити, що моральною шкодою визначаються навіть не самі страждання, а саме негативні наслідки немайнового характеру, які ними спричиненні, оскільки тільки вони становлять розуміння шкоди як обов`язкової умови відповідальності. В цьому контексті суд бере до уваги, що тяжкість переживання психотравмуючої події повністю залежить від індивідуально-психологічних особливостей людини, якій завдано моральну шкоду, від її темпераменту, стійкості афективно-вольових процесів, рівня суб`єктивного контролю, стресостійкості, соціальної адаптованості, способу реагування на фруструючі події. Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано. Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції, які не завжди досягають рівня страждання або приниження. По обставинам спірних правовідносин в даній справі судом встановлено, що підставою вимог про відшкодування моральної шкоди є протиправна бездіяльність відповідача, яка полягала у відмові відповідача здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії позивачки з 01.07.2021р., оскільки відповідач заперечував можливість реалізації відповідного права позивача. Протиправний характер такої бездіяльності встановлений рішенням адміністративного суду від 16.11.2022р. №580/4817/22, оскільки адміністративний суд, задовольняючи адміністративний позов повністю, виходив з того, що на позивачку не розповсюджується дія норми про невиплату доплати до пенсії. В цьому рішенні суд дійшов висновку, що відповідачем протиправно не здійснено нарахування та виплату щомісячної доплати до пенсії з 01.07.2021р. відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб», з урахуванням вже виплачених сум. Також судом встановлено, що виникненню спору між сторонами про наявність у позивачки права на отримання щомісячної доплати до пенсії на підставі п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021р. №713 «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» передувало здійснення відповідачем перерахунку розміру пенсії позивачки на підставі іншого судового рішення (рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 24.04.2021р. у справі №580/1832/21, яке набрало законної сили 25.05.2021р., і яким зобов`язано ГУ ПФУ в Черкаській області здійснити з 01.04.2019р. перерахунок пенсії позивачки на підставі довідки Черкаського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 17.02.2021р. №ФР48644/1 відповідно до статей 43, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служб, та деяких інших осіб» та здійснити виплату такої пенсії з урахуванням вже виплачених сум коштів відповідного періоду). Отже фактично позивачка вдруге зіткнулась з протиправною бездіяльністю відповідача відносно неї з питань нарахування та виплати їй пенсії. За таких обставин протиправний характер бездіяльності відповідача підтверджений судовим рішенням, а відтак може бути передумовою завдання моральної шкоди. До того ж слід звернути увагу, що позивачка за станом здоров`я відноситься до особливо вразливої категорії населення, внаслідок обмеження її працездатності через вади психічного здоров`я, а відтак є особою, яка зазнає більш відчутного впливу негативних емоцій порівняно з іншими. Отже в даному випадку суд доходить висновку про обґрунтованість доводів позивачки про завдання їй моральної шкоди у вигляді душевних страждань, які за своїм змістом та ступенем негативного впливу досягають такого значення, коли звичайне відновлення її прав та становища є недостатнім для усунення негативних наслідків, завданих протиправною бездіяльністю завдавача шкоди. В даному випадку відповідач не довів, що його тривала протиправна бездіяльність не викликала у позивача психічне напруження у зв`язку з негативними переживаннями, нервозністю, дратівливістю, пов`язаних з необхідністю захисту її порушеного права на отримання передбаченого законом пенсійного забезпечення, та додаткове психічне напруження, викликане дискримінацією під час розгляду реалізації її прав порівняно з іншими особами. Таким чином, зважаючи на очевидний характер протиправності бездіяльності пенсійного органу, тривалий характер порушення, стан здоров`я позивачки, суд доходить висновку про безумовну наявність факту душевних переживань у позивачки, а отже і заподіяння їй моральної шкоди внаслідок порушення відповідачем її прав, а також права позивачки на відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади та їх посадових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Що стосується її розміру, то відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Позивачка просила стягнути з відповідача в якості відшкодування моральної шкоди суму коштів в розмірі 147\~400 грн. Натомість, визначаючи розмір справедливого, розумного, належного та достатнього грошового відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що в даному випадку мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за неправильне тлумачення нормативно-правових актів, і, відповідно, таке відшкодування не має призводити до необґрунтованого збагачення позивача та невиправданої розтрати коштів державного бюджету. Здійснюючи оцінку адекватності розміру компенсації завданої позивачці моральної шкоди суд бере до уваги обставини, що характеризують особистість позивачки. Надаючи характеристику особисто-вольовим ознакам індивідуальності позивачки, суд бере до уваги той факт, що позивачка має вади психічного здоров`я і за станом здоров`я потребує постійної сторонньої допомоги та додаткових заходів психіатричної підтримки, що свідчить про її неврівноважений тип характеру, стиль поведінки, емоційний стан, невисокий рівень стресостійкості та здатності витримувати психологічне навантаження. За таких обставин протиправне обмеження її права на отримання пенсійного забезпечення у більшому розмірі вочевидь поглиблює рівень її душевних страждань, зумовлених відчуттям дискримінації порівняно з іншими членами суспільства. З урахуванням вказаних позивачкою і встановлених судом обставин, характеру спричиненої їй моральної шкоди, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що визначений позивачкою розмір моральної шкоди є непропорційним порівняно із характером спричинених моральних страждань, а тому з відповідача на користь позивачки в якості відшкодування моральної шкоди слід стягнути суму коштів в розмірі 4 000 грн., що буде належним і достатнім засобом грошової компенсації такої шкоди. За таких обставин позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. \~ \~ \~ \~ Вирішуючи питання про судові витрати суд враховує наступне. Відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена\~від сплати судового збору\~при зверненні до суду з вказаною позовною заявою. Позивачкою заявлені позовні вимоги на суму 147\~400 грн., відповідно судовий збір за подання такого позову до суду складав 1\~474 грн. Задоволені позовні вимоги позивачки на суму 4\~000 грн., тобто на 2,7137% від ціни позову. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, то з відповідача на користь держави, відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, підлягає судовий збір пропорційно до розміру задоволених\~позовних вимог, а саме в розмірі 40 грн. (1474 грн. х 2,7137% = 40 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial