Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

04 жовтня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов [PERSON] до Об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків [ADDRESS] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що між об`єднанням співвласників "Сімекс" багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] та [PERSON] 04.07.2022 року укладено строковий трудовий договір (контракт) на 3 місяці, згідно якого [PERSON] прийнято на посаду управителя з адміністративної діяльності ОСББ. Через місяць роботи 08.08.2022 року [PERSON] подана заява про дострокове розірвання трудового договору за власним бажанням (ст. 39 КЗпП України) з 01.09.2022 року у зв`язку з невиконанням керівництвом ОСББ законодавства про працю і умов трудового договору, зокрема: невиплатою заробітної плати за липень в повному розмірі; відсутністю колективного договору; відсутністю правил внутрішнього трудового розпорядку; незабезпеченням [PERSON] належними умовами праці, необхідними для виконання роботи (канцелярією, оргтехнікою, комп`ютерними програмами) та примушуванням до виконання завдань, що не відносяться до посадових обов`язків. В день подачі відповідної заяви голова правління ОСББ відібрала у Позивача ключі від сейфу (де зберігаються трудові книжки, цінні речі), службового приміщення та воріт, ображала, принижувала та чинила тиск (наприклад доручила щоденно звітувати про виконувану роботу, доручила охоронцям не пропускати Позивача на робоче місце, створюючи нестерпні умови для праці з метою спонукання [PERSON] до припинення трудових відносин в цей же день, не чекаючи до 01.09.2022 року. В кінці дня 08.08.2022 року [PERSON] подана інформація про виконану роботу за день разом із заявою про забезпечення [PERSON] належними умовами роботи. Наступного дня голова правління ОСББ відібрала з пункту охорони Позивача комплект ключей від службових приміщень, позбавила [PERSON] робочого комп`ютера з канцелярським приладдям та надала працівникам вказівку не спілкуватися з Позивачем і не виконувати його доручення, пояснюючи тим, що Позивач звільнений. Таким чином голова правління ОСББ унеможливила виконання [PERSON] посадових обов`язків на робочому місці в службовому приміщенні ОСББ за адресою: [ADDRESS] . Її дії були спрямовані на спонукання [PERSON] звільнитися із займаної посади негайно, а не у термін зазначений в заяві про звільнення з 01.09.2022 року. При цьому Позивач наголошує, що трудовий договір укладався строком на 3 місяці до 03.10.2022 року, і саме Позивач ініціював його дострокове розірвання на один місяць раніше з 01.09.2022 року. Оскільки у роботодавця були відсутні правові підстави для звільнення позивача раніше 01.09.2022 року, роботодавець вдався до не правових механізмів звільнення з роботи працівника, які грубо порушують законодавство про працю. 01.09.2022 року в день звільнення, який є останнім робочим днем, голова правління ОСББ видала [PERSON] наказ про припинення трудового договору (контракту), датований 31.08.2022 року з неправильним зазначенням дати звільнення 31.08.2022 року, а не 01.09.2022 року, неправильним зазначенням посади керуючий справами, а не управитель з адміністративної діяльності та без зазначення розміру вихідної допомоги, що підлягає виплаті. Роботодавець систематично порушував трудове законодавство в частині належного забезпечення працівника умовами праці, з 09.08.2022 року створив умови, за яких унеможливив виконання працівником своєї роботи (наказав охороні не пускати працівника на територію двору, відібрав комплект ключей від службового кабінету і сейфа, комп`ютер та наказав всім працівникам не спілкуватися зі мною і не виконувати мої доручення, пояснивши це тим, що я звільнений). Дії роботодавця можна кваліфікувати як незаконне відсторонення працівника від роботи без наявності на те правових підстав та невиплату заробітної плати в повному розмірі. Заробітна плата за період фактичного невиконання [PERSON] роботи має бути стягнута з роботодавця, оскільки саме його умисні дії унеможливили виконувати працівником свою роботу у той час як працівник наполягав на продовженні виконання роботи до визначеної дати у заяві про звільнення (до 01.09.2022 року) та вживав заходи для її продовження. Відповідач здійснив розрахунок при звільненні з [PERSON] , як з працівником 01 вересня 2022 року, про що свідчить видача наказу про звільнення та зарахування на банківський зарплатний рахунок цього дня 3 198,73 грн. Вимог ч. 1 ст. 47 КЗпП відповідач не виконав та не видав [PERSON] у день звільнення письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, тому неможливо встановити за який саме період була виплачена у день звільнення сума в розмірі 3 198,73 грн. Але разом з цим можна встановити розмір несплаченої суми. Так, згідно строкового трудового договору (контракту) від 04.07.2022 року заробітна плата встановлена у розмірі 17 000,00 гривень. Після відрахувань (17000\~ 18%\~податку з\~доходів фізичних\~осіб \~1,5%\~військового збору) до сплати залишається 13 685,00 гривень за серпень 2022 року, з яких виплачено 3 198,73 гривень. Розмір невиплаченої заробітної плати за серпень 2022 року становить 10 486,27 гривень (13685,00 3198,73). 01 вересня 2022 року роботодавцем здійснено розрахунок і видано наказ про звільнення. Тому 01.09.2022 року є робочим днем, що підлягає оплаті. Після відрахувань (17000\~ 18%\~податку з\~доходів фізичних\~осіб \~1,5%\~військового збору) до сплати залишається 13 685,00 гривень за вересень 2022 року. У вересні 2022 року 22 робочі дні. Заробітна плата за 1 робочий день у вересні 2022 року, що підлягає до виплати становить 622,04 гривень (13685,00/22). Разом з цим, позивач має право вимагати відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок порушення трудових прав, а відтак вважає, що достатньою компенсацією спричиненої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості є сума в розмірі 10 000,00 гривень. Ухвалою суду від 05 жовтня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено спрощений порядок розгляду справи. 21 грудня 2022 року від Позивача до суду надійшла заява про зміну предмету позову, у відповідності до якої останній просив стягнути з Об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 серпня по 01 вересня 2022 року включно в розмірі 15 113,55 гривень та компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000,00 гривень. 15 лютого 2023 року від представника Відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого зазначено, що розрахунок заробітної плати був здійснений відповідно до фактично відпрацьованого часу та з врахуванням табелю робочого часу. Відповідач не здійснював будь-яких дій, щоб перешкоджали Позивачу виконувати свої трудові обов`язки, навпаки всіляко намагався з`ясувати причини такої поведінки та відсутності на робочому місці. Щодо стягнення компенсації за спричинену моральну шкоду в розмірі 10\~000, 00 гривень вважають, що дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки Позивачем не доведено дії Відповідача, що виразились у формі образ, приниження, розриву людських стосунків. У зв`язку з вищевикладеним просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою суду від 15 лютого 2023 року прийнято заяву [PERSON] про зміну предмету позову. Продовжено слухати справу за позовними вимогами [PERSON] до Об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків [ADDRESS] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги [PERSON] до Об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] про стягнення моральної шкоди залишені без руху. 20 лютого 2023 року від Позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків, чим усунуті недоліки зазначені в ухвалі суду від 15 лютого 2023 року. В судовому засіданні 03 березня 2023 року сторони надали свої пояснення стосовно обставин справи. Судом протокольною ухвалою зобов`язано представника Відповідача надати довідку про середньомісячну заробітну плату. 22 березня 2023 року в судове засідання з`явився Позивач. Розгляд справи відкладено з підстав неявки сторони Відповідача до судового засідання, який сповіщений належним чином. В судовому засіданні 20 квітня 2023 року Позивач надав свої пояснення по суті спору. Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином. Судом досліджено докази та відкладено розгляд справи для сповіщення Відповідача про дату судового засідання, яке відбудеться 03 травня 2023 року. В судове засідання 03 травня 2023 року з`явився Позивач. Представник Відповідач не з`явився, сповіщався належним чином. Розгляд справи відкладено на 13 червня 2023 року. В судове засідання 13 червня 2023 року з`явився Позивач та представник Відповідача. Судом зобов`язано представника Відповідача надати до суду довідку про середньомісячну заробітну плату. Розгляд справи відкладено на 27 червня 2023 року. В судове засідання 27 червня 2023 року сторони не з`явились, сповіщались належним чином. Від Позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Враховуючи положення ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між об`єднанням співвласників "Сімекс" багатоквартирних будинків [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] і [PERSON] 04.07.2022 року укладено строковий трудовий договір (контракт) на 3 місяці до 03.10.2022 року, згідно якого [PERSON] прийнято на посаду управителя з адміністративної діяльності ОСББ. Пунктом 2 зазначеного Контракту передбачено, що Працівник ( [PERSON] ) зобов`язується виконувати посадові інструкції управителя з адміністративної діяльності та доручення голови правління, а голова правління зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Працівника. Пунктом 4 зазначеного Контракту встановлено, що за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, Працівнику виплачується заробітна плата в розмірі 17\~000, 00 гривень. 08.08.2022 року [PERSON] подана заява про дострокове розірвання трудового договору за власним бажанням (ст. 39 КЗпП України) з 01.09.2022 року у зв`язку з невиконанням керівництвом ОСББ законодавства про працю і умов трудового договору, зокрема: невиплатою заробітної плати за липень в повному розмірі; відсутністю колективного договору; відсутністю правил внутрішнього трудового розпорядку; незабезпеченням Позивача належними умовами праці, необхідними для виконання роботи (канцелярією, оргтехнікою, комп`ютерними програмами) та примушуванням до виконання завдань, що не відносяться до посадових обов`язків Позивача. Як зазначає Позивач, дії пов`язані зі звільненням голова правління ОСББ сприйняла із сильним обуренням. В цей день голова правління ОСББ відібрала у Позивача ключі від сейфу, службового приміщення та воріт, створюючи нестерпні умови для праці з метою спонукання Позивача до припинення трудових відносин в цей же день, не чекаючи до 01.09.2022 року. Наступного дня голова правління ОСББ відібрала з пункту охорони комплект ключів Позивача від службових приміщень, позбавила останнього робочого комп`ютера з канцелярським приладдям, пояснюючи тим, що [PERSON] звільнений. Таким чином голова правління ОСББ унеможливила виконання Позивачем посадових обов`язків на робочому місці в службовому приміщенні ОСББ за адресою: м. Одеса, пров. Дунаєва, 3. Враховуючи зазначені дії роботодавця, зокрема, унеможливлення виконання Позивачем посадових обов`язків на робочому місці в службовому приміщенні ОСББ, [PERSON] 09.08.2022 року на офіційну електронну пошту ОСББ, вказану у наказі від 02.03.2022 року №1 направив претензію про виконання вимог щодо забезпечення Позивача належними умовами праці, необхідними для виконання роботи безпосередньо на робочому місці в службовому приміщенні ОСББ, а саме просив забезпечити робочим комп`ютером (сучасні віндовс та майкрософт офіс, обов`язково з access та встановити інші програми, необхідні для офісної роботи, зокрема редактор pdf файлів); оргтехнікою (принтер); канцелярією (папір, файли, картонні швидкозшивачі 50 шт., скріпки, ручки, олівці), а також повернути комплект ключів від службових приміщень, скасувати надані вказівки охороні не впускати Позивача на територію двору та надані вказівки працівникам не спілкуватися з Позивачем і не виконувати його доручення. Так, судом 20 квітня 2023 року було досліджено матеріали справи та надані Позивачем докази, а саме відеозаписи подій на які посилається безпосередньо [PERSON] , за результатами дослідження доказів, суд погоджується з твердженням Позивача стосовно обставин справи та неможливість позивача потрапити на робоче місце та виконувати свої трудові обов`язки. При ухваленні рішення суд враховує правову позицію, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц, а саме:«…Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до процесуальних кодексів законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства». Згідно вимог\~ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, судом встановлено що починаючи з 08 серпня 2022 року по 01 вересня 2022 року [PERSON] фактично обіймаючи посаду управитель з\~адміністративної діяльності не мав змоги виконувати функціональні обов`язки за вказаною посадою, оскільки матеріалами справи та доказами, які було надано Позивачем доведено відповідні факти, а Відповідач не спростував зазначене. Як вбачається\~з матеріалів\~справи та\~не заперечувалось\~Відповідачем по\~справі 01.09.2022 року [PERSON] видано наказ про припинення трудового договору (контракту), датований 31.08.2022 року з зазначенням дати звільнення 31.08.2022 року, а не 01.09.2022 року, про що зазнечено [PERSON] в заяві про звільнення від 08.08.2022 року без зазначення розміру вихідної допомоги, що підлягає виплаті. Разом з цим, [PERSON] за серпень 2022 року була нарахована та виплачена заробітна плата в день звільнення 01.09.2022 року 3 198,73 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 36). За вересень 2022 року (один день 01.09.2022 року) заробітна плата не виплачена, що також підтверджується матеріалами справи та не спростовано Відповідачем по справі. Вирішуючи спір, суд виходив з наступного. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Закон, який захищає права на своєчасне одержання винагороди за працю є, зокрема, Закон України Про охорону праці, відповідно до частини третьої статті 15 і частини першої статті 21 якого працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Стаття 24 Закону України Про оплату праці встановлює строки, періодичність і місце виплати заробітної плати, зокрема, заробітна плата виплачується працівником регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Кодексу Законів про працю України відсторонення працівників від роботи роботодавцем допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством. З викладених вище обставин вбачається, що роботодавець систематично порушував трудове законодавство в частині належного забезпечення працівника умовами праці, з 09.08.2022 року створив умови, за яких унеможливив виконання працівником своєї роботи. Дії роботодавця можна кваліфікувати як незаконне відсторонення працівника від роботи без наявності на те правових підстав та невиплату заробітної плати в повному розмірі. Заробітна плата за період фактичного невиконання мною роботи має бути стягнута з роботодавця, оскільки саме його умисні дії унеможливили виконувати працівником свою роботу у той час як працівник наполягав на продовженні виконання роботи до визначеної дати у заяві про звільнення (до 01.09.2022 року) та вживав заходи для її продовження. Не можна покладати відповідальність на працівника у вигляді неотримання ним заробітної плати за час незаконного відсторонення його від роботи, оскільки вина за невиконану працівником роботу лежить на роботодавці внаслідок вчинення останнім умисних свідомих дій. Також, суд враховує, що відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. У постанові від 03.11.2021 у справі № 387/326/20 Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначив, що у трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Суд вказав, що принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачених трудовим законодавством та трудовим договором. Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. КЦС ВС роз`яснив, що під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що з 09.08.2022 року [PERSON] фактично не мав змоги виконувати функціональні обов`язки за вказаною посадою через дії Відповідача, який створив відповідні умови. Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач здійснив розрахунок при звільненні 01 вересня 2022 року, про що свідчить видача наказу про звільнення та зарахування на мій банківський зарплатний рахунок цього дня 3 198,73 грн. Відповідно до\~пункту 2\~розділу ІІ\~Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Як зазначалось вище, судом було протокольними ухвалами суду від 03 березня 2023 року та 13 червня 2023 року зобов`язано представників Відповідача надати довідку про середньомісячну заробітну плату, проте відповідної довідки не було надано. Право на звернення до суду передбачене статтею 233 Кодексу законів про працю України, а саме у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Системний аналіз статей 21, 94, 233 Кодексу законів про працю України України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо невиплати заробітної плати. Належних та допустимих доказів, які б спростовували обставину невиплати позивачу суми повної заборгованості по заробітній платі суду не надано, відповідач не надав довідки про заборгованість по заробітній платі та розрахункових коштах позивача, тому суд бере до уваги суми доходу позивача згідно Контракту від 04.07.2022 року, яким передбачено заробітна плата в розмірі 17\~000, 00 гривень. Так, в липні 2022 року Позивачем відпрацьовано 20 робочих днів за період з 04 по 31 липня, із 21 робочого дня в місяці. В серпні 2022 року Позивачем відпрацьовано 5 робочих дня за період з 01 по 05 серпня, із 23 робочих днів в місяці. Оклад як за липень, так і за серпень 2022 року становить 17000 гривень. За 20 робочих днів липня заробітна плата має бути нарахована в розмірі 16 190,48 гривень (оклад 17000 грн. / 21 робочий день у місяці * 20 відпрацьованих днів). За 5 робочих днів серпня заробітна плата має бути нарахована в розмірі 3 695,65 гривень (оклад 17000 грн. / 23 робочий день у місяці * 5 відпрацьованих днів). Середня заробітна плата становить (16 190,48 грн. за липень + 3 695,65 грн. за серпень) : (20 відпрацьованих дня у липні + 5 відпрацьових дня у серпні) = 795,45 гривень. Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 серпня по 01 вересня 2022 року включно становить 15 113,55 гривень (795,45 грн. * 19 робочих днів). Відповідний розрахунок наданий Позивачем, з яким суд погоджується, зробивши відповідні розрахунки самостійно. У зв`язку з вищевикладеним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до Об`єднання співвласників «Сімекс» багатоквартирних будинків [ADDRESS] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10\~000, 00 гривень, суд зазначає наступне. Також, згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Виходячи з роз`яснень, що містяться в п.п. З, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, ним підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювана шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Пунктом 9 вищезазначеної Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ('їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушенієс змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В обґрунтування моральної шкоди, [PERSON] зазначив, що незаконне відсторонення працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати безсумнівно завдає йому психічних страждань, він переживає матеріальні складнощі відносно матеріального забезпечення своєї сім`ї в умовах невиплати заробітної плати, а також він змушений витратити додаткові зусилля для організації свого життя і звернення до суду з вимогами сплатити заробітну плату. Отже, як позивач має право вимагати відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок порушення трудових прав. Зробити конкретний розрахунок розміру завданої моральної шкоди Позивач не може, оскільки не існує конкретної вартості днів хвилювань, переживань, безсонних ночей тощо. Проте, вважає, що достатньою компенсацією спричиненої мені моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості є сума в розмірі 10 000,00 гривень. Статтею 2371 Кодексу Законів про працю України передбачене відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Встановивши обставини справи, суд вбачає за можливе частково задовольнити вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2\~000, 00 гривень, які підлягають стягненню з Відповідача. Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1ст. 13 ЦПК України). На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду задоволення позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача підлягає стягненню сума судового збору на користь держави.

Outcome: partial