Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

Позивач подав до суду вище вказану позовну заяву посилаючись на ті обставини, що 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11453-06/2021, згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн з зобов`язанням його повернення та сплати відсотків. 18.01.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір факторингу № 18012022, згідно умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «НВЕСТРУМ» права вимоги до боржників вказаними у Реєстрі боржників до даного договору, в якому було грошова вимога боржника [PERSON] за кредитним договором № 11453-06/2021 від 17.06.2021 року. В свою чергу відповідач не виконала свого обов`язку щодо повернення в строки наданого їй кредиту та сплати відсотків за користування ним, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, внаслідок чого має заборгованість в сумі 10400 грн. У зв`язку з чим позивач пред`явив до відповідача позов, в якому просить стягнути з відповідача на його користь загальну заборгованість за кредитним договором № 11453-06/2021 в розмірі 10400 грн, а також понесені ним судові витрати. 12.05.2023 року ухвалою суду (а.с.34-35) було відкрите провадження у даній справі із проведенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Одночасно роз`яснено відповідачу його право подати на адресу суду відзив на позов, а також право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Копію ухвали надіслано сторонам. 13.06.2023 року до суду від відповідача [PERSON] поштою надійшов відзив на позовну заяву від 07.06.2023 року, в якому остання просила суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог пред`явлених позивачем до неї. У змісті відзиву відзначено, щозазначено, що кредитний договір не містить її підпису, так само як і графік платежів та паспорт споживчого кредиту. Позивачем не надано доказів на обґрунтування того, що вона була ознайомлена з умовами наданого кредиту та взагалі отримувала кредитні кошти, зокрема доказів перерахування кредитних коштів на її рахунок. Також зазначає, що внаслідок не надання позивачем первинних бухгалтерських документів не має підстав вважати, що розмір заборгованості наведений позивачем, зокрема нарахованих інфляційних витрат, є правильним. Крім того, відповідач звертає увагу на ту обставину, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір самої заборгованості за кредитом. 19.06.2023 року представник за довіреністю позивача - Чечельницька А.О. через систему «Електронний суд» подала до суду відповідь на відзив, в якій наполягала на задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Представник позивача відзначила, що кредитний договір був підписаний відповідачем [PERSON] з використання одноразового електронного підпису (ідентифікатора), а повернення грошових коштів та сплата процентів за користування ними було передбачено умовами самого кредитного договору, який був підписаний відповідачем [PERSON] , таким чином остання погодилась з цими умовами. Крім того, представник позивача звертала увагу суду на те, що відповідач у своєму відзиві неодноразово здійснює посилання на те, що не отримувала досудових вимог щодо дострокового погашення заборгованості, про те позивач не направляв даних вимог відповідачу, так як позивачем отримано право вимоги по договору вже після виникнення заборгованості за кредитним договором. 28.06.2023 року до суду від відповідача [PERSON] поштою надійшли заперечення від 24.06.2023 року, в яких остання просила суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог пред`явлених позивачем до неї. При цьому, обґрунтування своєї позиції є за своїм змістом аналогічним обґрунтуванню її позиції, яка була нею раніше викладена у змісті відзиву на позовну заяву, але вже з посиланням на меншу кількість норм матеріального і процесуального права. В судове засідання представник позивача - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання позивач був своєчасно повідомлений належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 та ч.5 ст. 130 ЦПК України, що підтверджують довідки від 08.06.2023 року про доставку електронних листів із судовими повістками для позивача на його електронну адресу зазначену у поданій заявці про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.29) і у змісті позовної заяви на виконання вимог пункту 2 ч.3 ст. 175 ЦПК України, а для його представника за довіреністю - [PERSON]. на її електронну адресу зазначену в її клопотанні від 24.05.2023 року, яке було подано нею через систему «Електронний суд». Таке повідомлення позивача відповідає правовій позиції висловленій Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду в своїй постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц (провадження № 61-3069св21). При цьому, у змісті як позовної заяви так і окремо поданих представниками позивача клопотаннях від 24.05.2023 року і 23.06.2023 року, а також у змісті відповіді на відзив представниками позивача заявлено про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце судового засідання була своєчасно повідомлена належним чином у відповідності до вимог ч.2, 4-5, 8 п.1 ст. 128 ЦПК України. При цьому, відповідач надіслала поштою до суду заяви від 07.06.2023 року і від 21.06.2023 року про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до положень ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Водночас із цим п.1 ч.3 ст. 223 ЦПК України передбачає, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні фактичні обставини.. 17.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11453-06/2021 (а.с.6-7), згідно умов якого остання отримала кредит в розмірі 5000 грн з зобов`язанням його повернення у встановлений строк та сплати відсотки за користування. При цьому, у пункті 6.1 цього договору міститься умова про те, що цей договір підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». В свою чергу у кінцевій частині цього договору, розділ «7. Реквізити та підписи Сторін», у половині «Клієт», де містяться анкетні дані і відомості про особу [PERSON] , міститься зазначення про використання нею «Електронного підпису W81281». У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Таким чином суд вважає, що кредитний договір № 11453-06/2021 від 17.06.2021 року був підписаний [PERSON] , а відтак остання була проінформована про строк повернення кредитних коштів та розмір відсотків, які підлягають сплаті за користування кредитними коштами. Кредитор виконав своє зобов`язання, а саме перерахував грошові кошти в сумі 5000 грн на рахунок 17.06.2021 року за номером транзакції 32395-25240-00354, про що свідчить відповідна інформаційна довідка від 20.06.2023 року за Вих. № 226/06 із роздруківкою руху коштів за кредитним договором № 11453-06/2021. 18.01.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (надалі за текстом - ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено договір факторингу № 18012022 (а.с.10-11), згідно умов якого ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» передало (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а останнє приймає належні ТОВ «ФК «НВЕСТРУМ» права вимоги до боржників вказаними у Реєстрі боржників до даного договору, в якому було грошова вимога боржника [PERSON] за кредитним договором № 11453-06/2021 від 17.06.2021 року (а.с.13). В свою чергу відповідач [PERSON] не виконала свого обов`язку щодо повернення в строки наданого їй кредиту та сплати відсотків за користування ним, не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, внаслідок чого має заборгованість в сумі 10400 грн, із яких: 5000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5400 грн - сума заборгованості за відсотками, що підтверджує наданий позивачем розрахунок заборгованості за цим кредитним договором (а.с.14). Нормативно-правове застосування Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.1-2 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ч.1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В свою чергу ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. При цьому, ч.1 ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В свою чергу відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Водночас ч.2 ст. 1054 ЦК України передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Висновки суду - щодо обґрунтованості позову та заперечень проти нього Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ураховуючи зазначене вище суд приходить до висновку про те, що за укладеним кредитним договором відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, а також сплаті відсотків за ним, що є порушенням права позивача ТОВ « ФК «ЄАПБ» на своєчасне отримання належного виконання за зобов`язаннями, а тому позовні вимоги позивача до відповідача ґрунтуються на законі і укладеному договорі та підлягають повному задоволенню. Водночас із цим суд не вважає обґрунтованими заперечення проти позову викладені відповідачем [PERSON] у своєму відзиві та заперечені, оскільки дослідженні докази підтверджують підписання нею кредитного договору з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору, що було передбачено умовами самого кредитного договору (пункт 6.1). Сам кредитний договір містить умови про строк повернення кредитних коштів - до 16.07.2021 року (пункт 1.2) та про сплату відсотків за користування кредитними коштами (пункти 1.3-1.5). У зв`язку з чим суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином була ознайомлена з умовами свого кредитування та правовими наслідками невиконання нею взятих на себе зобов`язань (умови розділу 4). Після отримання заперечень відповідача [PERSON] щодо перерахування їй кредитних коштів позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підтвердження зазначеного додатково надав суду відповідну інформаційну довідку від 20.06.2023 року за Вих. № 226/06 із роздруківкою руху коштів за кредитним договором № 11453-06/2021, оскільки до цього не було підстав вважати, що відповідачем заперечується сама обставина перерахування їй кредитних коштів. Водночас із цим суд вважає необґрунтованим наведене у відзиві заперечення щодо правильності нарахування позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» кредитної заборгованості, оскільки на обґрунтування цього не надала суду будь-якого власного контррозрахунку заборгованості на підставі використання якого і його порівняння із розрахунком наданим позивачем суд мав би можливість перевірити обґрунтованість доводів відповідача. Аналогічний висновок викладений в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21). Крім того, суд відзначає ту обставину, що посилаючись на ненадання позивачем доказів перерахування їй кредитних коштів сама відповідач [PERSON] не заперечує їх отримання. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» («Рrоnіnа V. Ukrаіnе») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). - щодо судових витрат Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору за подання до суду позовної заяви (а.с.1) в розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved