Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням,\~ мотивуючи свої вимоги тим, що їй відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] , виданого на підставі рішення Первомайської міської ради № 188, на праві власності належить квартира [ADDRESS] . У даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік відповідач у справі [PERSON] , який з 2004 у спірній квартирі не проживає, а проживає по [ADDRESS] . Будь-яких домовленостей щодо користування спірною квартирою між ними не досягнуто, особистих речей відповідача в квартирі немає. Реєстрація відповідача у спірній квартирі перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідач не приймає участі в утриманні квартири, не сплачує за комунальні послуги, а вона позбавлена оформити житлову субсидію (тощо). Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 274, 276 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. \~ \~ \~ \~Ухвалою від 28.03.2023 було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 18.04.2023 на 09.30 год. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду\~від 18.04.2023,\~в задоволенні клопотання представника позивачки - адвоката Дорова А.О. про розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження було відмовлено, в той же час від позивачки, в порядку ч.7 ст. 81 ЦПК, було витребувано докази у справі, в зв`язку з чим розгляд справи було відкладено до 02.05.2023 до 11.30 год. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 02.05.2023 розгляд справи, за клопотанням представника позивачки, було відкладено до 14.07.2023 до 09.30 год., у зв`язку зі необхідністю надання витребуваних судом доказів. \~ \~ \~ \~28.06.2023 відповідач подав до суду відзив у якому, заперечуючи проти позову зазначив, що спірна квартира була придбана ним та позивачкою за спільні кошти у період шлюбу, а отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, він є власником частини спірної квартири, тому не може бути виселений з власної квартири. Посилаючись на вищевикладене, просив відмовити у задоволенні позову. \~ \~ \~ \~У відповіді на відзив, яка надійшла до суду 14.07.2023 від представника позивачка адвоката Дорова А.О. останній зазначив, що відповідач сам у своєму відзиві визнає обставини, викладені в позові, зазначаючи про те, що проживає не за місцем реєстрації, а за іншою адресою, тому вважає, що в силу ст. 82 ЦПК України обставини позову не підлягають доказуванню, а позов [PERSON] слід задовольнити. Зауважив, що позивачка самостійно, за власні кошти придбала спірну квартиру, а відповідач якщо вважає себе власником квартири, має звернутись до суду із позовом про розподіл майна подружжя. З врахуванням наведеного, просив задовольнити позов у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд дійшов наступного висновку. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що у період шлюбу з відповідачем, позивачкою [PERSON] у ЖСК «Україна» було придбано квартиру [ADDRESS] , в сумі тринадцять мільйонів тридцять шість тисяч карб. Оплата проведена 24.12.1994 (а.с.6,7). На підставі рішення Первомайської міської ради № 188 від 20.07.1995, позивачці [PERSON] 28.03.1995 за № 13142, було видане свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с.8). Відповідач зареєстрований у спірній квартирі, проте з 2004 у даній квартирі не проживає, а мешкає за іншою адресою: [ADDRESS] . 23.11.2011, шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 23.11.2011 (а.с.9). Конституцією України передбачено захист права власності та захист права на житло. Відповідно до\~статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказані положення кореспондуються у статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, у якій закріплено право кожної фізичної або юридичної особи на мирне володіння своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень. Відповідно до\~статті 47 Конституції України,\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] посилалася на те, що її колишній чоловік відповідач у справі [PERSON] , який зареєстрований у спірній квартирі з 2004 не проживає у ній, що, на її думку, відповідно до положень\~статті 405 ЦК України\~є підставою для втрати його права користування цим житлом. Відповідно до частини другої\~статті 405 ЦК України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз\~статті 405 ЦК України\~дає підстави для висновку, що саме власник має право вимагати від осіб, які є членами його сім`ї\~та не є власниками цього житла, усунення порушення його прав шляхом визнання їх такими, що втратили право користування. Можливість визнання такими, що втратили право користування житлом власника/співвласника законодавством не передбачена та є виключною в силу наявних конституційних гарантів захисту права власності, його непорушності та збереження за власником. Як встановлено судом, спірну квартиру [ADDRESS] , було придбано позивачкою і відповідачем у період шлюбу, як подружжям, в інтересах сім`ї. Переконливих доказів іншому позивачкою та її представником не надано. Тобто, спірна квартира є спільною сумісною власністю як позивачки, так і відповідача. Частинами першою, другою\~статті 319\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до\~статті 321 ЦК України,\~право\~власності є\~непорушним.\~Ніхто не\~може бути\~протиправно позбавлений\~цього права\~чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою\~статті 353 цього Кодексу. Статтею 346 ЦК України\~врегульовані підстави припинення права власності, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам`яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. Відповідач не втратив право власності на вказану квартиру в силу вимог статей\~319,\~321 ЦК України. Доказів, які б свідчили про припинення права власності [PERSON] на належну йому частку в спірному майні, в розумінні статей 346, 365 ЦК України, суду не надано, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки положення частини другої\~статті 405\~ЦК України не поширюються на спірні правовідносини. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 647/1683/15-ц, від 11 вересня 2020 року у справі № 511/1902/18. Посилання позивачки на те, що через реєстрацію у будинку відповідача, вона позбавлена можливості оформити житлову субсидію не дає законних підстав для задоволення позову. Статтею 360 ЦК України\~передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта\~статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. \~ \~ \~ \~Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Отже, позивачка не позбавлена права на звернення до суду за захистом її прав як співвласника житла у випадку їх порушення іншими співвласниками, зокрема, у разі їх відмови нести тягар утримання спільного майна. В силу ст.141 ЦПК України, в зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору, слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed