Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача 1. Виклад позиції позивача 11.05.2023 року Джуринська сільська рада як орган опіки та піклування звернулася до Шаргородського районного суду з позовом в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини: [PERSON] ; передати малолітню дитину Джуринській сільській раді як органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування; стягнути з відповідача на користь малолітньої дитини аліменти на її утримання у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до її повноліття. Мотивуючи позовні вимоги позивач зазначив, що [PERSON] [INFO] народила сина: [PERSON] , реєстрація народження якого проведена відповідно до ст.135 Сімейного кодексу України. 12.08.2022 року [PERSON] на підставі заяви влаштувала дитину до КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради». 19.10.2022 року до Служби в справах дітей Джуринської сільської ради надійшов лист від Служби у справах дітей Якушинецької сільської ради щодо вирішення подальшого перебування дитини у КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради», оскільки [PERSON] не проживає на території Якушинецької територіальної громади. КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» повідомило Джуринську сільську раду про те, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків та жодного разу не відвідувала сина, не цікавилася його станом здоров`я та вихованням, не утримує дитину. Під час обстеження умов проживання [PERSON] , в присутності старости сіл Покутине та Калитинка [PERSON] було виявлено, що відповідач не проживає за зареєстрованим у передбаченому законом порядку місцем проживання; будинок у занедбаному стані, потребує капітального ремонту, земельна ділянка також занедбана, не виявлено ознак покращення умов проживання. Оскільки місце проживання [PERSON] не вдалося встановити, то наказом начальника Служби у справах дітей Джуринської сільської ради за №95-Д від 04.04.2023 року дитину відповідача - [PERSON] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. За зареєстрованим місцем проживання відповідач [PERSON] . Джуринською сільською радою охарактеризована з негативної сторони як особа, яка зловживає алкогольними напоями, веде розпусний спосіб життя, народила четверо дітей, щодо трьох з яких позбавлена батьківських прав. Відповідач не бажає співпрацювати з комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Джуринської сільської ради. Мати дитини, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, а також створення належних умов проживання та догляду за дитиною, не бажає створити такі умови, що є підставою для позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої дитини. Згідно з висновком органу опіки та піклування Джуринської сільської ради від 11.04.2023 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дітей. При визначенні розміру аліментів позивач просить врахувати, що відповідач [PERSON] ніде не працює, разом з тим є працездатною особою і спроможна сплачувати аліменти, та стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. У судовому засіданні представник позивача - Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування Гонтарук Р.О., що діє на підставі довіреності від 23.05.2023 року (а.с.31), позовні вимоги підтримав та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, розвитком, умовами проживання, здоров`ям дитини не цікавиться, не може забезпечити синові належне утримання, виховання, лікування, розвиток. Відповідача [PERSON] було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини Джуринської сільської ради з метою вирішення питання про подальше проживання дитини, на яке остання не прибула. Представник органу опіки та піклування вважає, що відповідач після звернення з цим позовом до суду не змінила свою поведінку на краще, не створила належні умови для виховання, утримання та лікування дитини, та не запропонувала шляхів вирішення питання щодо подальшого проживання дитини з нею, виховання та утримання сина. Також, [PERSON] зазначив, що повністю підтримує висновок органу опіки та піклування про позбавлення відповідача батьківських прав, так як вважає, що змінити поведінку відповідача щодо її дитини на краще неможливо. Вважає, що малолітній [PERSON] , маючи матір, був і є фактично позбавленим материнського піклування та турботи. Батько малолітньої дитини у актовому записі про народження записаний зі слів матері, тобто на підставі ст.135 СК України. 2. Виклад позиції відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов і відзиву на позовну заяву Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування на пропозицію суду, висловлену в ухвалі від 12.05.2023 року - не подала. При цьому, відповідач [PERSON] в судові засідання, не прибула повторно. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, судова повістка відповідачу [PERSON] про виклик в судові засідання, призначені на 22.06.2023 року та на 03.07.2023 року, надсилалася судом за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, згідно з інформацією з Єдиного демографічного реєстру: [ADDRESS] (а.с.20). Поштова кореспонденція, що надсилалася судом за адресою зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідача, повертається до суду (а.с.60). З довідки поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки вбачається, що вручення неможливе у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою». Така довідка поштового відділення вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки, в тому числі, про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, відповідач повідомлялася про виклик у судові засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України. Оголошення про виклик відповідача у судові засідання, призначені на 22.06.2023 року та на 03.07.2023 року, розміщені на веб-сайті «Судова влада України» відповідно 30.05.2023 року та 22.06.2023 року (а.с.36, 63). Відповідно до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи по суті, не прибула до суду повторно без поважних причин, відзиву на позовну заяву не подавала. З приводу чергової неявки в судове засідання відповідача [PERSON] та можливості продовження розгляду справи за її відсутності, суд вислухав думку представника позивача і постановив ухвалу про заочний розгляд справи та про продовження розгляду справи у відсутності відповідача. За вказаних обставин, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] , оскільки її нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. При цьому, суд звертає увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі №918/539/16. ІІ. Заяви, клопотання позивача, відповідача. 1. 26.05.2023 року та 29.05.2023 року представник позивача [PERSON] подав до Шаргородського районного суду клопотання та заяву про проведення підготовчого засідання у справі у його відсутності, клопотань, пов`язаних з підготовкою справи до судового розгляду немає, не заперечує щодо закриття підготовчого провадження (а.с.30, 32). 2. 22.06.2023 року представник позивача [PERSON] подав на електронну адресу Шаргородського районного суду заяву про проведення засідання у справі у його відсутності (а.с.61). 3. Відповідач [PERSON] заяв та клопотань, пов`язаних з розглядом справи, до суду не подавала. ІІІ. Процесуальні дії у справі 1. Відповідно до ухвали суду від 12.05.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву Джуринської сільської ради Жмеринського району Вінницької області як органу опіки та піклування в інтересах дитини: [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; розгляд справи визначено здійснювати в порядку загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 30.05.2023 року; запропоновано відповідачеві у п`ятнадцятиденний строк подати відзив на позов (а.с.21-22). 2. В підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч.4 ст.259 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати, суд задовольнив заяви представника позивача про розгляд справи у його відсутності. 3. 30.05.2023 року закрито підготовче провадження у означеній справі та призначено судовий розгляд по суті; визначено дати двох судових засідань: 22.06.2023 року та 03.07.2023 року (а.с.34-35). 4. 22.06.2023 року судове засідання у означеній справі відкладено на 03.07.2023 року (а.с.62). 5. 03.07.2023 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с.68-69). 6. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного судового рішення у судовому засіданні - немає. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази Вирішуючи спір, суд встановив наявність сімейних правовідносин, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, утримання, підготовку до самостійного життя. Судом встановлено наступні фактичні обставини, що підтверджуються доказами. Установлено, що відповідач [PERSON] [INFO] народила дитину: [PERSON] . Так, з Витягу від 11.08.2022 року за №00036472140 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] вбачається, що актовий запис про народження дитини складено 11.08.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за №2195. Матір`ю дитини є [PERSON] , а батьком зазначений [PERSON] , відомості про якого вказані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.8). Вказана обставина також підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] дитини [PERSON] (а.с.5). З довідки №358 від 27.02.2019 року Калитинської сільської ради вбачається, що місце проживання відповідача зареєстроване у [ADDRESS] (а.с.7). Фактично відповідач [PERSON] проживала у [ADDRESS] , що вбачається із довідок Джуринської сільської ради за №384 від 08.02.2023 року та за №385 від 28.05.2023 року (а.с.15, 12). Фактичне місце проживання відповідача на теперішній час суду не відоме. Так, з довідки Джуринської сільської ради від 28.05.2023 року за №385 вбачається, що житловий будинок в [ADDRESS] , де фактично проживала відповідач [PERSON] , - не придатний для проживання (а.с.12). З акту Джуринської сільської ради від 08.05.2023 року про обстеження умов проживання [PERSON] за зареєстрованим місцем проживання - в [ADDRESS] , вбачається, що відповідач за вказаною адресою не проживає, будинок не придатний для проживання, будь-які роботи по покращенню умов для проживання - не проводяться; земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, у занедбаному стані (а.с.14). З довідки-характеристики Джуринської сільської ради від 08.05.2023 року за №384 на [PERSON] вбачається, що відповідач має повну загальну середню освіту, не працює, за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе негативно, оскільки вживала алкогольні напої, вела зневажливий до встановлених норм моралі спосіб життя, має четверо дітей, проте, позбавлена батьківських прав щодо трьох з них. Двоє дітей відповідача, щодо яких вона позбавлена батьківських прав, знаходяться під опікою сестри останньої, одна дитини усиновлена, а ще одна дитини перебуває у Будинку малюка. У селі Калитинка на даний час відповідач не проживає (а.с.15). Судом встановлено, що 12.08.2023 року за заявою відповідача [PERSON] її сина [PERSON] влаштовано у КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради», що підтверджується повідомленням начальника служби у справах дітей Якушинецької сільської ради від 19.10.2022 року за №207 (а.с.9). З повідомлення директора КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» від 11.04.2023 року за №08-308 та Акту від 12.04.2023 року вбачається, що на теперішній час дитина відповідача - син [PERSON] знаходиться на повному вихованні та утриманні держави у вказаному закладі. Мати дитини - [PERSON] не виконує батьківських обов`язків щодо сина, за період з 12.10.2022 року по 11.04.2023 року без поважних причин жодного разу не відвідала дитину, не поцікавилася станом здоров`я та вихованням сина, не виявляє батьківського піклування та турботи, не утримує дитину (а.с.10, 11). 04.04.2023 року Службою у справах дітей Джуринської сільської ради дитину відповідача - [PERSON] взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, згідно з наказом начальника Служби від 04.04.2023 року за №95-Д (а.с.13). 11.04.2023 року Комісією з питань захисту прав дитини Джуринської сільської ради визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] та продовжити строк перебування дитини у КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради» (а.с.16). Таким чином, дитина відповідача [PERSON] на теперішній час перебуває в КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради». Крім того, 11.04.2023 року Джуринською сільською радою як органом опіки та піклування ухвалено висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] », який затверджено рішенням виконкому сільської ради 04.05.2023 року за №14 (а.с.17, 18). Відповідно до вказаного висновку, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав, оскільки остання вихованням сина не займається, матеріально не забезпечує, не піклується про фізичний і духовний розвиток. Влаштувавши дитину у КНП «Вінницький обласний спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки Вінницької обласної ради», [PERSON] жодного разу не відвідала дитину, не поцікавилася станом здоров`я, лікуванням та утриманням, що свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу проживає окремо від своєї дитини, свідомо нехтує батьківськими обов`язками по відношенню до сина, зокрема, свідомо не цікавиться щоденним життям, вихованням, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не займається матеріальним забезпеченням та лікуванням. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] не спроможна забезпечити дитині - [PERSON] належного піклування, утримання, виховання, оскільки свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, при цьому, маючи можливість та час виправити свою поведінку, яка б відповідала належному розвитку та вихованню дитини, створенню належних умов проживання та догляду за сином, не виправляє та не бажає виправлення поведінки, не бажає виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. У зв`язку із тим, що дитина - [PERSON] є малолітнім, то суд вважає, що за своїм віком та у зв`язку із незрілістю, не може висловити своєї думки щодо спірних правовідносин, тому у судовому засіданні не може бути допитана. Відтак, з огляду на вище викладене, судом встановлено факт винної поведінки відповідача, тобто факт свідомого ухилення матері малолітньої дитини [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, оскільки вона не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини як складову виховання, не спілкується з сином взагалі, оскільки проживає тривалий час окремо від дитини, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, так як не бажає виконувати своїх батьківських обов`язків. До вказаного висновку суд прийшов, проаналізувавши наведені вище докази на відповідність їх критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності. Так, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків (ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України). Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування ( ст.77 ЦПК України). В силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, допустимими є докази, що одержані відповідно до порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається (ч.1 ст.81 ЦПК України), в судовому засіданні досліджено кожний доказ, що міститься в матеріалах цивільної справи і відповідає вимогам належності, допустимості і достовірності. Судом забезпечено учасникам справи принцип процесуальної рівності сторін і надано можливість кожній стороні довести ті обставини, на які вона посилається. Разом з тим, суд констатує факт, що відповідач [PERSON] не скористалася правом заперечити щодо позову та подати відзив на позовну заяву про позбавлення її батьківських прав, що свідчить про її свідоме небажання виправити свою поведінку щодо виховання дитини, тобто про факт винної поведінки відповідача. Вказаний висновок суду ґрунтується також на висновках, що викладені в постановах Верховного Суду, які суд враховує відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України. Так, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі №209/2821/15-ц (провадження №61-2357св18), від 21.11.2018 року у справі №201/6232/17 (провадження №61-41214св18) визначено поняття ухилення батьків від виконання своїх обов`язків та зазначено про необхідність встановлення судом доведеності факту винної поведінки відповідача у спорі вказаної категорії. Верховним Судом роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Така поведінка відповідача [PERSON] не змінилася і за час судового розгляду справи про позбавлення її батьківських прав, тобто вказана обставина свідчить про те, що поведінку матері у кращу сторону змінити неможливо, і у її діях наявна вина. Позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Верховним Судом роз`яснено, що так як позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка має серйозні правові наслідки як для батьків, так і для дитини, встановлені статтею 166 СК України, то позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Таким чином, суд прийшов до переконання, що права малолітньої дитини - [PERSON] на належне піклування з боку матері [PERSON] про фізичний і духовний розвиток - порушені. З наведених підстав суд приходить до переконання, що позов Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування в інтересах дитини: [PERSON] в частині вимог про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню. Позивачем при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь дитини аліментів на її утримання. Частиною 3 ст.166 СК України встановлено обов`язок суду при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно прийняти рішення про стягнення аліментів на дитину. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь малолітньої дитини: [PERSON] на його утримання аліменти у мінімальному гарантованому розмірі - по 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дитини. При цьому суд виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, зокрема, щодо невиконання матір`ю обов`язків щодо належного піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її здоров`я, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України, Законом України «Про охорону дитинства». Відповідно до ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом… Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ст.6 СК України). Відповідно доч.ч.1, 2 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства… Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Частинами 7, 8 ст.7 СК України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч.ч.9, 10 ст.7 СК України). Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.1 Закону України «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.ч.1, 2 ст.155 СК України). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства». Згідно із ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину (ч.ч.1, 2, 3, 4 ст.150 СК України). Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч.4 ст.155 СК України). Статтею 164 СК України передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України за №3 від 30.03.2007 року (з наступними змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Відповідно до ч.ч.1, 7 ст.171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно із статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Аналогічні положення закріплені у ст.12 Конвенції про права дитини, якою передбачено, що держави-учасниці Конвенції забезпечують дитині, здатній сформулювати свої власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Згідно із ч.ч.4, 5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому із батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч.2 ст.166 СК України). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч.3 ст.166 СК України). Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст.179 СК України). За змістом ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (абз.1 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до положень ст.183 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч.1 ст.184 СК України). VІ. Висновки суду Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, братами, сестрами, іншими родичами. У рішеннях Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М. С. проти України» та від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. Як вказав Верховний Суд у постанові від 01.07.2020 року у справі №138/96/17, дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Аналіз статей 150, 155, 164 СК України свідчить, що законодавець визначив механізм здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, які полягають, зокрема, у обов`язку піклуватися про виховання, здоров`я дитини, її духовний, фізичний та моральний розвиток, що ґрунтується на повазі до прав дитини та її людської гідності. Враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, проаналізувавши пояснення представника позивача, дослідивши висновок Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є в інтересах дитини, виходячи із того, що судом встановлено, що [PERSON] не спілкується і не бажає спілкуватися із сином, не приймає участі в його вихованні, не цікавиться життям, здоров`ям, утриманням, проживає окремо від дитини, що суперечить інтересам дитини. У п.47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 року зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції… Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві»… З метою встановлення, чи є втручання «необхідним у демократичному суспільстві», відповідно до п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року, слід брати до уваги справу в цілому, при цьому, аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага…, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.54 рішення у справі «Хант проти України». Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача щодо позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини, що вбачається із правової позиції Європейського суду з прав людини, висловленої у п.58 рішення у справі «Хант проти України». Відповідач [PERSON] не скористалася своїм правом подати відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо позбавлення її батьківських прав, а також проігнорувала виклики до суду, не навела доказів того, що вона зацікавлена у зміні своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, так як продовжує ухилятися від участі у вихованні, спілкуванні, лікуванні, утриманні сина, що свідчить, на думку суду, про відсутність інтересу до дитини. Таким чином, суд вважає, що відповідач не може забезпечити життя, розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Аналіз норм сімейного законодавства, законодавства про охорону прав дитини, міжнародного законодавства, рішень ЄСПЛ дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Саме такий правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 24.04.2019 року у справі №300/908/17. Таким чином, позов Джуринської сільської ради як органу опіки та піклування в інтересах дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, підлягає задоволенню. Крім того, враховуючи, що неможливо малолітню дитину [PERSON] передати на опікування іншим особам, слід передати її на опікування Джуринській сільській раді як органу опіки та піклування для вирішення питання про подальше влаштування. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК). Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з означеним позовом Джуринською сільською радою як органом опіки та піклування не сплачено судовий збір, оскільки відповідно до п.14 ч.2 ст.3 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Так, підлягає стягненню з відповідача, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір в дохід держави в сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved