Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

У вересні 2020 року позивач - ТОВ "Консалт Солюшенс" звернувся до суду до відповідачки - [PERSON] із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 26.09.2008 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого в подальшому було ПАТ "Дельта Банк", та [PERSON] був укладений кредитний договір №1401/0908/71-040, згідно якого ВАТ "Сведбанк" надав відповідачці кредит у розмірі 42700 доларів США, зі строком користування - до 25.09.2033 року, та зі сплатою за користування кредитними коштами 11,9 % річних. Через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, починаючи з 28.07.2015 року, виникла заборгованість зі сплаті платежів на погашення кредиту та сплаті відсотків. ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з вимогою стягнути з відповідачки та її поручителя за кредитним договором у солідарному порядку кредитну заборгованість станом на 28.07.2015 року на загальну суму 452522,69 грн. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.12.2017 року у справі № 488/3981/15-ц позов банку до [PERSON] та [PERSON] , як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений частково. Стягнуто на користь банку з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 140/0908/71-040 від 26.09.2008 року, яка станом на 28.07.2015 року визначена на загальну суму 452522,69 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовлено. Після вступу рішення суду в законну силу за заявою банку приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. 13.12.2018 року було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь банку відповідно до рішення суду 452522,69 грн. та судових витрат 1378,00 грн. 31.01.2019 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку із повною сплатою боржником боргу. 21.07.2020 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Консалт Солюшенс" укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом договору до ТОВ "Консалт Солюшенс" перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1401/0908/71-040 від 26.09.2008 року, іпотечним договором від 26.09.2008 року. Посилаючись на ту обставину, що грошове зобов`язання було виконано відповідачкою невчасно, а лише через рік після винесення рішення суду і протягом всього цього часу вона користувалася коштами, належними до сплати банку, позивач просить стягнути з [PERSON] інфляційні втрати в розмірі 52 321,88 грн. та 3% річних в розмірі 15 332,36 грн. за несвоєчасне виконання рішення суду по справі № 488/3981/15-ц за весь час прострочення. Ухвалою судді від 04.09.2020 року було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Копія даної ухвали разом із позовом та доданими до нього матеріалами була направлена відповідачці, та роз`яснено її право на подання відзиву та заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В подальшому, подав заяву про слухання справи у його відсутність, вимоги позовної заяви підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову через його безпідставність та необґрунтованість. В судове засідання, призначене на 05.07.2023 року, не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі. Заслухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26.09.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1401/0908/71-040, згідно якого банк надав останній кредит у розмірі 42700 доларів США, зі строком користування до 25.09.2033 року та зі сплатою за користування кредитними коштами 11,9% річних. На забезпечення належного виконання позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, 26.09.2008 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] був укладений договір поруки № 1401/0908/71-040-Р-1, за яким останній зобов`язався відповідати солідарно з позичальником [PERSON] за належне виконання нею зобов`язань за кредитним договором, що визначені у п. 1, 2 даного договору. Через неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором правонаступник ВАТ "Сведбанк" - ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з вимогою стягнути з відповідачки та її поручителя за кредитним договором у солідарному порядку кредитну заборгованість станом на 28.07.2015 року на загальну суму 452522,69 грн. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.12.2017 року у справі № 488/3981/15-ц позов банку до [PERSON] та [PERSON] , як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором був задоволений частково. Стягнуто на користь банку з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 140/0908/71-040 від 26.09.2008 року, яка станом на 28.07.2015 року визначена на загальну суму 452522,69 грн. та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. В задоволенні позовних вимог до [PERSON] відмовлено. 13.12.2018 року, після вступу рішення суду в законну силу, за заявою ПАТ "Дельта Банк" приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. було відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь банку відповідно до рішення суду від 06.12.2017 року 452 522,69 грн. та судових витрат. 31.01.2019 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повною сплатою божником боргу відповідно до виконавчого листа, про що приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. винесено постанову. 21.07.2020 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Консалт Солюшенс" укладено договір № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236. За змістом договору до ТОВ "Консалт Солюшенс" перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1401/0908/71-040 від 26.09.2008 року, іпотечним договором від 26.09.2008 року, в тому числі право вимоги сплати сум, предбачених ст. 625 ЦК України. За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Звертаючись до суду із позовом, ТОВ "Консалт Солюшенс" посилалося на те, що грошове зобов`язання було виконано відповідачкою невчасно, а лише через рік після винесення рішення суду і протягом всього цього часу вона користувалася коштами, належними до сплати банку. Отже, предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у звязку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів. Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що [PERSON] належним чином не виконувала своїх зобов`язань за кредитним договором, яким їй надано кредит строком до 25.09.2033 року. У зв`язку із цим банк звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення заборгованості за кредитом і процентів за користування коштами з позичальниці та [PERSON] , який поручився за виконання відповідачкою цього договору на підставі укладеного із банком договору поруки. Судовим рішенням від 06.12.2017 року про стягнення заборгованості за кредитним договором підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком та його порушення. Виконавчий лист, виданий на підставі цього рішення, пред`явлений до примусового виконання та 31.01.2019 року виконавче провадження було закінчено у зв`язку з повною сплатою божником боргу відповідно до виконавчого листа, про що приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. винесено відповідну постанову. Таким чином, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення. Разом з тим, за змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення`індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи вищевикладене, і те, що кредитний договір № 1401/0908/71-040 від 26.09.2008 року, на підставі якого у відповідачки виникли зобов`язання, укладався в іноземній валюті, суд вважає вимоги ТОВ "Консалт Солюшенс" про стягнення інфляційних втрат необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог ТОВ "Консалт Солюшенс" про стягнення з відповідачки 3% річних, нарахованих на суму боргу, суд зазначає наступне. Розрахунок 3 % річних за користування грошовими коштами має здійснюватись за такою формулою: (сума заборгованості) x 3% x (кількість днів прострочення) : (кількість днів у році). Отже, 3 % річних слід розраховувати з урахуванням боргу, помноженого на кількість днів прострочення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Наданий позивачем розрахунок 3 % річних відповідає вищевикладеним вимогам. Для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3% річних від простроченої суми необхідно встановити не тільки факт прострочення та розмір простроченого боргу, але і чіткі дату початку та дату закінчення прострочення відповідної конкретної суми боргу, оскільки лише саме за цей період прострочення у кредитора є право на нарахування боржнику вищевказаних річних на цю суму боргу. Судовим розглядом встановлено, що позивач має право на отримання 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, а саме: з 07.12.2017 року (наступний день від дати ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором) по 30.01.2019 року (день, який передував даті остаточного погашення сумми заборгованості та закриття виконавчого провадження). З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги частково та стягує з відповідачки на користь позивача 3 % річних в розмірі 15 332,36 грн. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача належить стягнути судові витрати пропорційно задоволених вимог, у розмірі 475,05 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial