Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

Адвокат Колошкін І.А. звернувся до суду в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з позовом до Виконавчого комітету Львівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири №2 та №2А в буд. [ADDRESS] . Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками квартири 1 у зазначеному будинку, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] - співвласниками квартири 2-Б. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] здійснили реконструкцію квартир №2 та №2а з розширенням за рахунок горища, облаштували балкон та мансардний поверх, загальна площа реконструйованої квартири становить 307, 8 кв.м. Галицькою районною адміністрацією розпорядженням від 30.12.2008 № 1200 «Про завершення самовільно розпочатої реконструкції та об`єднання квартир №. 2 та № 2а по [ADDRESS] з розширенням їх за рахунок горища» було надано дозвіл на проведення реконструкції квартир з розширенням за рахунок горища, новоутвореній квартирі присвоєно номер «2». Адвокат зазначає, що на виконання зазначеного розпорядження проектною організацією ПП «Ярко і Ко» розроблена проектна документація, яка в подальшому погоджена в управлінні архітектури, охорони історичного середовища та Галицькому РВ ГУМНС України у Львівській області. Також, з Галицькою районною адміністрацією укладена угода про погодження самочинного будівництва від 24.11.2008, згідно якої до бюджету міста були сплачені кошти за самовільну реконструкцію квартир. 17.09.2014 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] отримали в інспекції ДАБК у Львівській області декларацію про готовність об`єкта до експлуатації щодо реконструйованої квартири [ADDRESS] (об`єкт був зданий в експлуатацію). Крім того, в процесі погодження реконструкції, згоду на таку реконструкцію надали власники всіх квартир в будинку [ADDRESS] , що підтверджується наданими відповідачами заявами. Також, адвокат зазначає, що приміщення горища в будинку [ADDRESS] , завжди перебувало у виключному користуванні мешканців квартири № 2 . Вхід на горище завжди був лише з квартири № 2 , мешканці інших квартир ніколи не мали доступу до такого горища. Наведене підтверджено висновком будівельно-технічної експертизи від 28.12.2021 року проведеної експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] від 19.10.1995 року. Адвокат стверджує, що позивачі отримали згоду всіх співвласників квартир у будинку [ADDRESS] , отримали всі необхідні погодження від органів влади. Однак, в подальшому окремі співвласники, зокрема [PERSON] , передумали надавати дозвіл на реконструкцію квартири, хоча по факту позивачі вже провели всі будівельні та ремонтні роботи (на підставі вже наявної згоди сусідів), погодили необхідну документацію з органами влади. Тому просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 21.10.2022 року відкрито загальне судове провадження у справі. 30.11.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Остапіва Р.Ю. 25.01.2023 року представник позивачів подав до суду додаткові письмові пояснення. 31.03.2023 року представник позивачів подав до суду письмові пояснення. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.03.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 07.04.2023 відповідач [PERSON] подала до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху. 27.04.2023 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про закриття провадження у справі. Також, 27.04.2023 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Остапіва Р.Ю. подав до суду заяву про застосування строків позовної давності. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2023 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у справі за позовом адвоката Колошкіна Ігоря Анатолійовича в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Виконавчого комітету Львівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру - відмовлено за безпідставністю. Окрім цього, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.04.2023 року у задоволенні клопотання відповідачки [PERSON] про залишення без руху позовної заяви адвоката Колошкіна Ігоря Анатолійовича в інтересах [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Виконавчого комітету Львівської міської ради, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи: Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання права власності на реконструйовану квартиру - відмовлено за безпідставністю. Представник позивачів у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у мотивах позовної заяви та просить позов задовольнити. Додатково зазначив, що позивачі отримали згоду від співмешканців багатоквартирного будинку на реконструкцію і дозволи. розпорядження позивачам надано. Доступ до горища тільки у позивачів є, бо вихід на горище тільки з їх квартири. На сьогоднішній день все завершено і розпорядження виконано. Наявний договір самочинного будівництва. Є декларація про готовність до експлуатації з 2014 року. Було винесено рішення суду у 2009 році Галицьким районним судом м. Львова яким було визнано право власності за позивачами, однак апеляційною інстанцією у 2022 році таке рішення скасоване. Реєстрація права власності відбулась. Стверджує, що клопотання про застосування строку позовної давності є безпідставним, тому просить відмовити у його задоволенні, оскільки до 2022 року позивачі володіли правом власності на дану квартиру і по факту нею володіли. Відповідач [PERSON] та його представники - адвокат Остапів Р.Ю., та адвокат Филипів Т.І. позовні вимоги заперечили, просять відмовити в задоволенні позову, оскільки дозвіл на реконструкцію дійсно було надано, але не на коридор на другому поверсі та не на право власності. Згоди на площу 307, 8 кв. метрів не було. Позивачами не виконано всіх умов розпорядження і було замінено виконання цього розпорядження рішенням суду в 2009 році. Коридор на другому поверсі і гвинтові сходи були у спільному користуванні до 1995 року. Крім того, був раніше вихід на дах. Окрім цього, просять відмовити у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки всі спірні правовідносини стосовно права власності на реконструйовану квартиру мали місце до 2008 року, а звернулися позивачі до суду з даним позовом у 2022 році. В той час як загальна позовна давність становить 3 роки. Представник Львівської міської ради позовні вимоги заперечив, просить відмовити в задоволенні позову. Стверджує, що розпорядження позивачами не виконано, не розроблено проект, отримано декларацію за рішенням суду, яке у 2022 році скасоване. Позивачі зв`язались з відділом приватизації для оформлення права власності. В декларації зазначено 335 кв. м., а у розпорядженні 307 кв. метрів. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгялд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили. Представник третьої особи Департаменту містобудування Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Заслухавши думку учасників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на таке. Судом встановлено, що згідно з реєстраційним посвідченням від 21.02.1996 року квартира №2 на [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] /а. с. 5/. Відповідно до реєстраційного посвідчення від 16.01.1996 року, квартира №2а на [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] /а. с. 6/. Як вбачається з розпорядження Галицької адміністрації №1200 від 30.12.2008 року дозволено завершення самовільно розпочатої реконструкції та об`єднання квартир №2 та №2а на [ADDRESS] в одну з розширенням їх за рахунок влаштування додаткових житлових приміщень мансардного типу в межах існуючого горища та приєднання частини сходової клітки другого поверху пл.7,1 кв. м. згідно з поданим проектом приведення у відповідність до будівельних норм / а. с. 10/. Відповідно до довідки ЛКП «Каменяр-центр» від 15.12.2007 року в будинку [ADDRESS] знаходяться 4 квартири, а саме: 1, 2, 2а , 2б /а. с. 19/. З заяви мешканців квартири №2б у будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] не заперечують щодо реконструкції квартир №2 та №2а у будинку [ADDRESS] за рахунок площі горища /а. с. 20/. З заяви мешканців та власників квартири №1 будинку [ADDRESS] вбачається, що вони не заперечують щодо реконструкції квартир №2 та №2а у будинку [ADDRESS] за рахунок площі горища /а. с. 21/. Також, з заяви [PERSON] , яка є співвласником квартири №2б у будинку [ADDRESS] вбачається, що вона не заперечує щодо реконструкції квартир №2 та №2а у будинку [ADDRESS] за рахунок площі горища та приєднання коридору площею 7,1 кв. метри /а. с. 22/. З листа Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 08.09.2008 року вбачається, що рішенням громадської комісії з житлових питань від 01.09.2008 року (протокол №10) рекомендовано приєднати частину приміщення сходової клітки 2-го поверху пл.7,1 кв. м. в будинку [ADDRESS] /а. с. 13/. Згідно з договором про погодження самочинного будівництва від 24.11.2008 року Львівською міською радою в особі Голови Галицької районної адміністрації погоджено самочинне будівництво, здійснюване позивачами, а саме реконструкцію та об`єднання квартир №2 та №2а на [ADDRESS] з розширенням їх за рахунок горища /а. с. 14/. З матеріалів справи вбачається, що був розроблений спеціалізованою організацією ПП «Ярко і Ко» робочий проект приведення у відповідність до будівельних норм реконструкції квартир №2 та №2а з влаштуванням житла в об`ємі горища будинку [ADDRESS] , який погоджений дозвільними службами, що здійснюють контроль за проектуванням та веденням будівництва /17-18/. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19.11.2009 року позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Департамент містобудування Львівської міської ради, про визнання права власності задоволено. Визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на реконструйовану квартиру №2 на [ADDRESS] , загальною площею 307,8 кв. м. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно наданим Обласним комунальним підприємством Львівської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 24951615 від 29.12.2009 року вбачається, що квартира №2 у будинку [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова /а. с. 7/. Постановою Львівського апеляційного суду від 22.02.2022 року апеляційну скаргу [PERSON] - задоволено частково. Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 листопада 2009 року - скасовано. Ухвалено у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на реконструйовану квартиру № 2 на [ADDRESS] , загальною площею 171 кв. м. - відмовлено. У задоволенні решти вимог апеляційної скарги - відмовлено. З даної постанови Львівського апеляційного суду від 22.02.2022 року вбачається, що з дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] встановлено, що відповідно до акту біжучих змін, складеного 12.10.1999 року, співвласниками квартири №2 самовільно обладнано приміщення 2-3, 2-4, 2-5, 2- 6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-14 на мансарді. Згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрованого Інспекцією ДАБК у Львівській області 17.09.2014 року, реконструкція квартири №2 з розширенням за рахунок влаштування балкону та мансардного поверху на [ADDRESS] слід вважати закінченим будівництвом об`єктом, готовим до експлуатації /а. с. 23-26/. З висновку експерта за результатами будівельно-технічної експертизи від 28.12.2021 року №4973 вбачається, що доступ до горища за адресою: [ADDRESS] , згідно з поверховими планами при первинній інвентаризації цього будинку, мали мешканці квартири №2 . З поверхових планів при первинній інвентаризації будинку за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що неможливо було потрапити на горище із сходової клітки загального користування. Поверховими планами при наступних інвентаризаціях будинку за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що доступ до горища не мали мешканці інших квартир, ніж ті, хто при первинній. Мешканці квартири №1 не мали доступу до горища. Поверховими планами не вбачається, що доступ до горища в якийсь період часу мали мешканці квартири №1 . Квартиру №2 неможливо привести до попереднього стану так, щоб доступ до горища отримали мешканці інших квартир. Встановити чи горище будинку за адресою: [ADDRESS] коли-небудь мало статус «допоміжного приміщення» і визначити час, коли він міг виникнути, не надається можливим. Встановити чи горище будинку за адресою: [ADDRESS] коли-небудь мало статус «нежитлового приміщення» і визначити час, коли він міг виникнути, не надається можливим /а. с. 27-32/. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ст. 152 ЖК Української РСР (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Пунктом 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 передбачено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку. Підпунктом 1.4.1. пункту 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 встановлено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради відповідно до законодавства. Крім цього, відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 923 від 08.10.2008 року (який був чинним на час розгляду справи судом першої інстанції) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами за формою згідно з додатком 1. Експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, що не відповідають проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам та не прийнятих у встановленому порядку, забороняється. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно із ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Відповідно до п. 2, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія. Допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Частиною 1 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 10 ЖК УРСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержуватися правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.92 року за № 572, власники квартир зобов`язані забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання. Пунктом 3.2.1 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76 (далі - Правила) встановлено, що на горищах та технічних поверхах повинен забезпечуватися: температурно-вологісний режим горищних приміщень, що перешкоджає випаданню конденсату на поверхні захисних конструкцій; доступ до всіх елементів і чистота горищного приміщення. Горищні приміщення не повинні бути захаращені будівельним сміттям, домашніми й іншими речами та обладнанням; використання горищних приміщень під майстерні, для сушіння білизни і під складські приміщення не допускається (п. п. 3.2.5, 3.2.7 Правил). Частиною другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна. Допоміжними приміщеннями мають вважатися всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень. Відповідний висновок неодноразово висловлювався Верховним Судом, зокрема викладений в постанові від 18 липня 2018 року в справі № 916/2069/17. Приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або не житлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія є спільним майном багатоквартирного будинку ( п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»). Згідно з ч. 3 ст. 1 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст. 76, 77, ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Однак, позивачами не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог. З матеріалів вбачається, що позивачі самовільно облаштували приміщення на мансарді, крім того в матеріалах справи відсутні докази того, що всі власники багатоквартирного будинку надали згоду на приєднання до квартири позивачів спільного коридору. Крім того, позивачі просять у позовній заяві визнати право власності на реконструйовану квартиру площею 307,8 кв. метри, в той час як у розробленому та поданому ними проекті зазначено площу реконструйованої квартири 300,7 кв.м. Таким чином, враховуючи наведене, оцінивши надані та здобуті докази, дослідивши інші матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Встановивши, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо стороною у спорі заявлено вимогу до ухвалення ним рішення про застосування строку позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для відмови. Наслідками пропущення строку позовної давності є відмова у задоволенні позову (стаття 267 ЦК України). Загальна позовна давність застосовується до вимог, що стосуються захисту права власності та інших речових прав. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Представником відповідача [PERSON] подано заяву про застосування спливу строку позовної давності. Останній вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності, оскільки всі спірні правовідносини стосовно права власності на реконструйовану квартиру мали місце до 2008 року, а звернулися позивачі до суду з даним позовом у 2022 році. В той час як загальна позовна давність становить 3 роки, що свідчить про порушення стоку звернення до суду. Позивачі не просили суд поновити строк позовної давності та не наводять поважних причин пропуску цього строку. З матеріалів справи вбачається, що позивачі вперше зверталися до суду з позовом про визнання права власності на самочинно реконструйовану квартиру 19.10.2009 року та після набрання законної сили у справі №2-2755/09, а саме розглядом апеляційної скарги та ухваленням постанови Львівським апеляційним судом 22.02.2022 року, звернулась до суду з даним позовом 20.10.2022 року. Таким чином, суд вважає, що строк позовної давності позивачами не пропущено, а тому у задоволенні клопотання відповідача про застосування спливу строку позовної давності слід відмовити за безпідставністю.

Outcome: dismissed