Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до АТ "Харківобленерго", в якій просить визнати незаконними дії АТ "ХАРКІВОБЛЕНЕРГО" щодо організації комерційного обліку електричної енергії шляхом улаштування засобу комерційного обліку електричної енергії у вигляді засобу вимірювальної техніки - лічильника електричної енергії у точці вимірювання за адресою житла, яке є у його володінні, та стягнути з АТ «Харківобленерго» моральну шкоду в розмірі 250 000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що до відання виконавчого комітету Дергачівської міської ради належить забезпечення населення електроенергією, оплата за яку проводиться із бюджету, згідно до ст. 55 Бюджетного кодексу України. Вважає, що дії відповідача є незаконними, оскільки позивач не є учасником ринку електричної енергії, в житлі якого відсутні електроустановки, електромережі та це житло не є об`єктом у розумінні п. п. 34) п. 1.2.1. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 311. Відповідач нав`язує незаконно позивачу - не учаснику ринку електричної енергії надання послуг комерційного обліку електричної енергії, в той час як сам відповідач як оператор мережі (ОСР) не зареєстрований в АКО (адміністратора комерційного обліку) як ППКО (постачальник послуг комерційного обліку), не зареєстрував в АКО власні АС ППКО та не уклав з АКО договір про інформаційну взаємодію на ринку електричної енергії, не зареєстрував в АКО всі ТКО в межах власної відповідальності за місцем провадження своєї господарської діяльності. Цими незаконними діями відповідача позивачеві завдано моральної шкоди , яка полягає у принижені честі та гідності у зв`язку з присвоєнням ідентифікаційного номеру позивачу як суб`єкту ринку електричної енергії, у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача через погрози та дії щодо відключення житла позивача від електропостачання, та у зв`язку із пошкодженням майна позивача у моральних переживаннях через використання відповідачем та передачу третім особам персональних даних позивача проти його Волі. Представником АТ «Харківобленерго» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що 21.07.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем AT "Харківобленерго" (правонаступник АК "Харківобленерго") було укладено договір про користування електричною енергією №26107 за умовами якого (п.1), Електропостачальник (відповідач) зобов`язався надійно постачати Споживачеві (позивачу) електричну енергію у необхідних обсягах за адресою: [ADDRESS] , а Споживач зобов`язався сплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами. Відповідно до п. 5 даного договору був встановлений однофазний прилад обліку (лічильник) COEA09 № 576136 за показниками якого сторони домовились провадити розрахунки за спожиту електричну енергію. Відповідно до п. 28 зазначеного договору він є пролонгованим на кожний рік, якщо жодна із сторін не виявить наміру про його зміну/доповнення (розірвання). Позивач споживав електричну енергію за зазначеним договором, а також, до січня 2019 року, здійснював оплати за спожиту електричну енергію за даним договором. Даний факт підтверджується довідкою абонента за особовим рахунком [NUMBER] , виданою Дергачівським РРЕ (структурний підрозділ відповідача) за якою відображені нарахування та оплати за 2018 рік. Також зазначив, що відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 16.11.2018 № 1446 АТ "Харківобленерго" з 01.01.2012, як оператор системи розподілу (ОСР), здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Харківської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії. Виходячи з вищенаведених норм права відповідач як ОСР з 01.01.2019 здійснює Позивачу послугу з розподілу електричної енергії на об`єкт, зазначений в Договорі. Згідно з вимогами, викладеними у п.п. 2.3.1, 2.3.3 ПРРЕЕ на роздрібному ринку виробництво, передача, розподіл, постачання та споживання електричної енергії без розрахункових засобів комерційного обліку не допускається, підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, забороняється. Таким позовні вимоги позивача про визнання незаконними дій АТ "Харківобленерго" щодо встановлення розрахункового засобу комерційного обліку електричної енергії на належному йому (Позивачеві) об`єкті є необґрунтованими та такими, що суперечать вимогам діючого законодавства. Незрозумілим є також ототожнення позивачем себе як «населення» (сукупність людей, що постійно живуть у межах якоїсь конкретно вказаної території), а не окремої фізичної особи, яка звернулась (ст. ст. 2, 4, 48 ЦПК України) за захистом своїх нібито порушених прав та, відповідно, з цих підстав посилання ним на застосування за предметом позову таких нормативно-правових актів як ст. 55 Бюджетного кодексу України, ст. 30 ЗУ Про місцеве самоврядування щодо обов`язку держави та органів місцевого самоврядування забезпечувати замість нього (позивача) оплату послуг спожитої електричної енергії, а також його ствердження про те, що він як населення не є учасником ринку електричної енергії. Так у позовній вимозі позивачем визначено конкретний адрес: буд. [ADDRESS] , де, за його ствердженням, знаходиться майно, яким він володіє. Тобто вимога стосується не сукупності людей, а захисту інтересів конкретної фізичної особи - позивача. З цих підстав відповідач вважає, що позивачем взагалі не доведене порушення відповідачем будь-якого особистого права позивача, що підлягає судовому захисту, та не визначений передбачений законодавством спосіб захисту такого права. У своїй позовній заяві про стягнення моральної шкоди позивач не визначив та не обґрунтував жодної з підстав та критеріїв оцінки розміру грошового відшкодування моральної шкоди та не надав жодних доказів, які б свідчили про протиправність дій працівників АТ «Харківобленерго». Крім того, зі змісту позовної заяви не вбачається, з яких міркувань та розрахунків позивач виходив, визначаючи заявлений розмір моральної шкоди в розмірі 250000,00 грн., також відсутнє будь-яке обґрунтування співвідповідності даної суми основному предмет спору. В судове засідання [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник АТ «Харківобленерго» подав заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, дійшов наступного. З матеріалів справи встановлено, що 21.07.2013 між позивачем [PERSON] та відповідачем AT "Харківобленерго" (правонаступник АК "Харківобленерго") було укладено договір про користування електричною енергією №26107 за умовами якого (п.1), Електропостачальник (відповідач) зобов`язався надійно постачати Споживачеві (позивачу) електричну енергію у необхідних обсягах за адресою: [ADDRESS] , а Споживач зобов`язався сплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (а.с. 138-139). Відповідно до п. 5 даного договору був встановлений однофазний прилад обліку (лічильник) COEA09 № 576136 за показниками якого сторони домовились провадити розрахунки за спожиту електричну енергію. Відповідно до п. 28 зазначеного договору він є пролонгованим на кожний рік, якщо жодна із сторін не виявить наміру про його зміну або доповнення (розірвання). Згідно з довідкою абонента від 11.10.2022 року за особовим рахунком [NUMBER] , виданою Дергачівським РРЕ позивач споживав електричну енергію за зазначеним договором, та до січня 2019 року, здійснював оплати за спожиту електричну енергію за даним договором (а.с. 145). Відповідно до Завдання на відключення електричної енергії від 29.11.2021 року № 26107.0.0.3 Дергачівським РРЕ прийнято рішення про відключення електроустановки споживача за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). 12 січня 2022 року [PERSON] звернувся до AT "Харківобленерго" із претензією, в якій пропонував поновити порушені права [PERSON] , який не є учасником ринку електричної енергії, шляхом припинення правовідносин щодо здійснення комерційного обліку електричної енергії засобом вимірювальні техніки лічильником у точці вимірювання за адресою житла: [ADDRESS] , та пропонував відповідачу добровільно сплатити йому моральну шкоду у розмірі 250 000,00 грн.(а.с. 10-13). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Відповідно до\~статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права. Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам регулюються Законом України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (Закон №2019-VIII), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 (ПРРЕЕ), Кодексом систем розподілу, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №310, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженим Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року № 311 та іншими нормативними актами. Так, відповідно до термінів визначених п. 1.1.2 "Правил роздрібного ринку електричної енергії, затвердженою постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі ПРРЕЕ): -учасники роздрібного ринку електричної енергії (учасники роздрібного ринку) - електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов?язані з постачанням електричної енергії споживачу, з метою використання ним електричної енергії на власні потреби; - споживач електричної енергії - фізична особа, у тому числі фізична особа підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання; - побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб. що не включають професійну таабо господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об?єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення. власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність); Відповідно до п. 1.2.1. ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку. Крім того, відповідно до п. 3.1.9. ПРРЕЕ споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається. Відповідно до п. 2 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 "Про затвердження ПРРЕЕ" укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. Відповідно до п. 6 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 "Про затвердження ПРРЕЕ" до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії . з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання y сферах енергетики та комунальних послуг, від 16.11.2018 № 1446 АТ "Харківобленерго" з 01.01.2019, як оператор системи розподілу (ОСР), здійснює господарську діяльність з розподілу електричної енергії на території Харківської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії. Згідно з вимогами, викладеними у п.п. 2.3.1, 2.3.3 ПРРЕЕ на роздрібному ринку виробництво, передача, розподіл, постачання та споживання електричної енергії без розрахункових засобів комерційного обліку не допускається, підключення електроустановки споживача, яка не забезпечена розрахунковими засобами (засобом) вимірювальної техніки, технічними засобами контролю і управління споживанням електричної енергії та величини потужності, забороняється. За положеннями статей 626-628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, а друга сторона має право вимагати виконання цього зобов`язання. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог ,що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Матеріалами справи встановлено, що сторони 21.07.2013 року уклали Договір № 26107 про користування електричною енергією, яким погодили, що Електропостачальник зобов`язався надійно постачати Споживачеві електричну енергію у необхідних обсягах за адресою: [ADDRESS] , а Споживач зобов`язався сплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами. Відповідно до вказаного договору був встановлений однофазний прилад обліку (лічильник) COEA09 № 576136 за показниками якого сторони домовились провадити розрахунки за спожиту електричну енергію. Враховуючи, що договір між сторонами не розірваний, відповідачем надавалися послуги електропостачання позивачу, а позивач користувався одержаною електроенергією та здійснював оплати, тобто позивач є споживачем електричної енергії, а значить і учасником роздрібного ринку електричної енергії. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] про визнання неправомірними дій АТ "Харківобленерго" щодо організації комерційного обліку електричної енергії шляхом улаштування засобу комерційного обліку електричної енергії у вигляді засобу вимірювальної техніки - лічильника електричної енергії у точці вимірювання позивачу, який, на думку останнього не є учасником ринку електричної енергії, є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно. Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів"). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Статті 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зауважує, що відповідно до ч.ч 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.\~ З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 250 000, 00 грн., оскільки заподіяння такої шкоди відповідачем не доведено належними та допустимими доказами. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed