Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

У вересні 2021 року позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що відповідно до наказу № 03 від 08.02.2006 року її було прийнято на роботу до Відкритого акціонерного товариства «Коннектор» на посаду провідного інженера. В 2010 році згідно вимог чинного законодавства ВАТ «Коннектор» було перетворено на Публічне акціонерне товариство «Коннектор». Наказом № 30 від 17.09.2018 року позивача було переведено на посаду головного контролера. 30.11.2020 року [PERSON] відповідно до наказу № 244 була звільнена з АТ «Коннектор» на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. На час звільнення [PERSON] з займаної посади заборгованість ПАТ «Коннектор» з виплати заробітної плати позивача за період з 01.05.2020 року по 30.11.2020 рік складала 15 522 грн. 34 коп. На день звільнення позивача розрахунок ПАТ «Коннектор» проведений не був. Позивач неодноразово зверталась до керівництва ПАТ «Коннектор» з усним проханням сплатити невиплачену заробітну плату за період з 01.05.2020 по 30.11.2020 року, а також просила надати довідку про нараховану, але не виплачену на момент звільнення заробітну плату. Заборгованість відповідача до цього часу не погашена, в зв`язку з чим, позивач просила суд стягнути з ПАТ «Коннектор» на її користь заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.05.2020 року по 30.11.2020 року у загальній сумі 15 522 грн. 34 коп. а також, середній заробіток за весь час затримки розрахунку під час звільнення за період з 30.11.2020 року по 01.10.2021 року у розмірі 33 603 грн. 02 коп. та стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати 3 000 грн. 00 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.02.2023 року вказану цивільну справу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 08.05.2023 року клопотання [PERSON] про витребування доказів у справі було задоволено. Витребувано у Публічного акціонерного товариства «Коннектор» довідку про заборгованість підприємства перед [PERSON] за період з 01.05.2020 по 30.11.2020 року включно. Станом на день ухвалення рішення, жодних документів від ПАТ «Коннектор» до суду не надходило. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. Надала до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, просила проводити розгляд справи у її відсутність. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Представник відповідача ПАТ «Коннектор» в судове засідання тричі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не надав. Заяв, клопотань до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала в ПАТ «Коннектор» з 08.02.2006 року на посаді провідного інженера. Наказом № 30 від 17.09.2018 року була переведена на посаду головного контролера. 30.11.2020 року [PERSON] звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Зазначені вище відомості про звільнення були внесені до трудової книжки [PERSON] 30.11.2020 року, запис в трудовій книжці № 244 ( а.с. 9 ). Позивач в позовній заяві зазначила, що на день її звільнення, розрахунок щодо виплати заробітної плати відповідачем проведений не був. Нарахована заробітна плата, яка до цього часу ПАТ «Коннектор» не виплачена, за період з 01.05.2020 по 30.11.2020 року а саме: за травень - 626 грн. 69 коп., червень - 1907 грн. 92 коп., липень 613 грн. 83 коп., серпень - 2 412 грн. 58 коп.,вересень - 3 208 грн. 68 коп., жовтень - 1 415 грн. 36 коп., листопад - 5 337 грн. 28 коп. складає 15 522 грн. 34 коп. Зазначена позивачем інформація підтверджується також, витягом-довідкою форми ОК-7 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу, яка сформована 23.08.2021 року засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України, а також розрахунковими листами за травень, червень, липень, серпень 2020 року, які долучені позивачем до матеріалів справи (а.с. 10-12). Доказів на спростування вищезазначеного відповідачем суду не надано. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки , передбачені в ст. 116 КЗпП України , підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку . Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» , установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні , що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства , установи , організації суми в день звільнення , коли ж він у цей день не був на роботі , наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок , суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку , а при не проведенні його до розгляду справи до дня постановлення рішення , якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини . Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності . Рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012 вирішено , що в аспекті конституційного звернення положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так , що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня , коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те , що власник або уповноважений ним орган , з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум , фактично з ним розрахувався . Згідно ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода , обчислена , як правило , у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу . Згідно ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця , погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками , обраними і уповноваженими трудовим колективом) , але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу , що не перевищує шістнадцяти календарних днів , та не пізніше семи днів після закінчення періоду , за який здійснюється виплата . Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства , установи , організації , провадиться в день звільнення . Якщо працівник в день звільнення не працював , то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми , належні працівникові при звільненні , власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум . Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень , крім випадків , встановлених цим Кодексом . Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 02.07. 2014 року , передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки , зазначені в ст. 116 КЗпП України , при цьому визначальними є такі обставини , як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку . Порушення процедури про банкрутство роботодавця , наявність тривалого періоду здійснення виконавчих дій органами державної виконавчої служби , незначна частка заборгованості підприємства перед працівником у виплаті компенсації за невикористану відпустку порівняно із сумою середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку не може свідчити про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від обов`язку сплатити зазначені кошти . Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження доводів щодо неможливості здійснення повного розрахунку з позивачем, як вбачається з матеріалів справи, що на день розгляду справи судом заборгованість з заробітної плати позивачу [PERSON] не виплачена, таким чином має місце винна поведінка відповідача як і підстави для настання відповідальності за ст. 117 КзпП України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення з ПАТ «Коннектор» заборгованості по заробітній платі за період з 01.05.2020 року по 30.11.2020 рік у розмірі 15 522 грн. 34 коп. підлягає задоволенню. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 ЗУ « Про оплату праці » за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. З урахуванням цих норм, середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Судом встановлено, що розмір середньоденної заробітної плати становить - 160 грн. 78 коп. з розрахунку 1415,36+5337,28 (з/пл. за останні місяці)/ 21+21 (кількість робочих днів); період затримки виплати - 209 робочих днів з 30.11.2020 року по 01.10.2021 рік (1+22+19+20+22+22+18+20+22+21+22) загальна сума середнього заробітку за весь час затримки складає 33 603 грн. 02 коп. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.11.2020 року по 01.10.2021 року в розмірі 33 603 грн. 02 коп. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений статтею 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ст.1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до змісту наведеної норми, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений в постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 369/9301/18. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом, в результаті затримки виплати по заробітній платі та враховуючи, що станом на сьогоднішній день не виплачено всіх сум, що належать [PERSON] від підприємства в день її звільнення, відповідач поставив позивача в скрутне матеріальне становище та змусив докладати зусиль для організації свого життя, чим заподіяв моральну шкоду. Враховуючи тривалість невиплати коштів та їх розмір, суд приходить до висновку, що заявлена позивачем вимога, щодо стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. 00 коп. є достатньою та справедливою компенсацією заподіяної позивачу моральної шкоди. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та за вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1816 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved