Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-13 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася в Трускавецький міський суд з позовом до Головного управління \~Національної поліції\~у Львівській\~області про скасування арешту майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя, здоров`я, статевої свободи та статевої недоторканості особи СУ ГУ МВС України у Львівській області Мокрицького A.B. від 05 травня 2009 року, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, п. 13 ч.2 ст.115 КК України. Вироком апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2009 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вище зазначених злочинів і призначено п`ятнадцять років позбавлення волі. [INFO] засуджений помер у віці 69 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивачка є його донькою і спадкоємицею, однак не може отримати спадщину за померлим батьком, оскільки майно арештоване, тому позивачка просить скасувати вищезгадану постанову. Від позивачки [PERSON] на адресу суду надійшла заява в якій вона просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, хоча належним чином повідомленний про час та місце розгляду справи, що підтверджується копіями документів, які знаходиться в матеріалах справи. Відзиву на позовну заяву суду не надіслав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя, здоров`я, статевої свободи та статевої недоторканості особи СУ ГУ МВС України у Львівській області Мокрицького A.B. від 05 травня 2009 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] [INFO] , що проживав за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з обвинуваченням його у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, п. 13 ч.2 ст.115 КК України. Вироком апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2009 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, п. 13 ч.2 ст.115 КК України і призначено п`ятнадцять років позбавлення волі. [INFO] [PERSON] помер у віці 69 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , копія якого знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, копія якого знаходиться в матеріалах справи, на квартиру за адресою: [ADDRESS] , встановлено обтяження у виді арешту, накладеного постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів, скоєних проти життя, здоров`я, статевої свободи та статевої недоторканості особи СУ ГУ МВС України у Львівській області Мокрицького A.B. від 05 травня 2009 року. Судом також встановлено, що цивільний позов про відшкодування шкоди по справі №1-12/2009 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.115, п. 13 ч.2 ст.115 КК України - не заявлявся, що вбачається з копії вироку апеляційного суду Львівської області від 22 грудня 2009 року, який знаходиться в матеріалах справи. Арешт був накладений слідчим органу досудового розслідування у кримінальній справі на підставі КПК України від 1960 року та не знятий у встановленому законом порядку. Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~ \~ \~ \~ Частина 4 статті 41 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.126 КПК України (1960 р.), чинною на час накладення арешту на майно [PERSON] , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Відповідно до\~пункту 9\~розділу XI\~«Перехідні положення»\~чинного КПК\~України, арешт майна, застосований під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Вказана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Разом з тим, положеннями КПК України (1960 р.), передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі, або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126). Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. У постанові від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 (провадження № 14- 516цс19) Великою Палатою Верховного Суду викладено правовий висновок щодо юрисдикції спорів та зазначено, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи, потрібно розглядати за правилами цивільного судочинства. На підставі вищевикладеного, у зв`язку з тим, що в застосуванні арешту на все рухоме та нерухоме майно [PERSON] [INFO] , - на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відпала потреба та втрачена легітимна мета арешту, враховуючи той факт, що позивачка внаслідок арешту квартири позбавлена свого законного права отримати її у спадок по смерті батька, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути розмір сплаченого нею судового збору. На підставі викладенного,

Outcome: approved