Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] і [PERSON] звернулись з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, просили визнати за ними в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] , по 1/2 частини за кожним, право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, визнати недійсним розпорядження голови Городоцької РДА Львівської області № 18 від 20.01.2003, в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,3691га, на території Тучапської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і виданий на підставі означеного розпорядження на ім`я [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 085383 від 29.01.2003, скасувавши його реєстрацію в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 383, визнати за ними, по 1/2 частини, право на земельну частку (пай) площею 1,66 га, що на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 143394 від 17.07.1995, належало [PERSON] та визнати за ними по 1/2 частини права власності на земельну ділянку площею 1,3754 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Тучапської сільської ради, що на підставі державного акту серія ІІІ-ЛВ № 085155 від 29.01.2003 належала [PERSON] , мотивуючи тим, що після смерті спадкодавця прийняли спадщину, в вересні 2022 року звернулись в нотконтору для її оформлення, але нотаріус у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовила, через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, а також, оскільки державний акт на земельну ділянку виданий після смерті спадкодавця. В інший спосіб, як звернутись з означеним позовом до суду, вони оформити спадщину не можуть, просять позов задовольнити. В підготовче засідання позивачі не з`явились, 17.02.2023 їх представник - адвокат Струс Н.Я. подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності (а.с.47). Представник Городоцької міської ради Львівської області в підготовче засідання не з`явився, 07.02.2023 міський голова подав пояснення, у яких позов визнав, просив про розгляд справи за відсутності їх представництва (а.с.44-46). Оскільки сторони в підготовче засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Враховуючи, що відповідач 07.02.2023 подав пояснення у яких позов по суті визнав, суд з огляду на положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України, ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Згідно ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Із копії по господарських книг с. Тучапи за 1991-199 роки, довідки Городоцької міської ради Львівської обл. № 812 від 11.11.2022 і технічного паспорта від 22.12.2022 видно, що житловий будинок на [ADDRESS] належав колгоспному двору, що на 15.04.1991 головою такого була [PERSON] , членом колгоспного двору був [PERSON] (а.с.13, 18-20, 24-27) Як видно із копій свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.11) [PERSON] помер [INFO] . З копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.12) убачається, що [PERSON] померла [INFO] . На випадок смерті вона склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Тучапськської сільської ради Городоцького району Львівської області 05.03.1996, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і все те, що належало б їй на день смерті і на що за законом мала б мати право, заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 28). Із повідомлення приватного нотаріуса Городоцького районного нотаріального округу Львівської області Мухи М.Т. від 27.12.2022 убачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - житловий будинок на [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] , через відсутність правовстановлюючих документів та на земельну ділянку на підставі Державного акту серії ІІІ-ЛВ № 08538, виданого 29.01.2003 на ім`я [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.15). Загальні правила спадкування застосовуються до майна колгоспного двору, якщо помирає останній член колгоспного двору. Враховуючи вищенаведене, що [PERSON] була останнім членом колгоспного двору на [ADDRESS] , позивачі фактично прийняли спадщину після її смерті, суд приходить до висновку, що за ними слід визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , по 1/2 частини за кожним, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , що померла [INFO] . Позивачами також закладено вимоги про визнання недійсним розпорядження голови Городоцької РДА Львівської області № 18 від 20.01.2003, в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,3691га, на території Тучапської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і виданий на підставі означеного розпорядження на ім`я [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛВ № 085383 від 29.01.2003, скасувавши його реєстрацію в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 383, визнати за ними, в порядку спадкування а заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , по 1/2 частини, право на земельну частку (пай) площею 1,66 га, що на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 143394 від 17.07.1995, належало [PERSON] та визнати за ними по 1/2 частини права власності на земельну ділянку площею 1,3754 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Тучапської сільської ради, що на підставі державного акту серія ІІІ-ЛВ № 085155 від 29.01.2003 належала [PERSON] . Суд вважає, що вищеозначені вимоги позивачів підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON] помер [INFO] , тобто до [INFO] , тому до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті, слід застосовувати положення ЦК України в ред. 1963 року. Так, ст. 524 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким з урахуванням вимог ст. 525 зазначеного Кодексу, визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців з дня її відкриття фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або подав до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст.373 ЦК України, ст. 81 ЗК України право власності (право) на земельну ділянку набувається і здійснюється по закону. Громадяни України набувають права на земельні ділянки на підставі договорів, в т.ч. дарування, прийняття спадщини, тощо. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 р. 720/95 паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Згідно п. 2 вищевказаного Указу право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Пункт 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 передбачає, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц (провадження № 61-4320св18), у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 179/2279/17 (провадження №61-395св19), у постанові від 18 листопада 2020 року у справі №551/1075/17 (провадження № 61-15000св19). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно положень абзацу першого ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 3 згаданого Закону передбачено, що держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухоме майно, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За положеннями ст. 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно положень ст. 236 ЦК України правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках передбачених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту державної реєстрації. Таким чином, розпорядження голови Городоцької РДА №18 від 20.01.2003, в частині передачі у власність [PERSON] земельної ділянки площею 2,3691 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що видане після його смерті, в цій частині слід визнати недійсним. Із копії державного акта серії ІІІ-ЛВ №085383 (а.с.31) убачається, що такий виданий 29.01.2003 на ім`я [PERSON] на підставі розпорядження голови Городоцької РДА №18 від 20.01.2003 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 383. Згідно вищевказаного державного акту видно, що у 2003 році, тобто задовго після смерті [PERSON] , йому передавалась у власність земельна ділянка загальною площею 2,3691 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тучапської сільської ради. Таким чином, оскільки на час видачі державного акта серії ІІІ-ЛВ №085383 на ім`я [PERSON] , спадкодавець помер, а отже вказане право власності не входить до складу спадщини після його смерті, то державний акт слід визнати недійсними та скасувати запис про державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку. Як убачається із копії витягу з Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) № 8176/427-22-091 від 07.12.2022, [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 143394 від 17.07.1995, належало право на земельну частку (пай), площею 1,66 ум.кад.га на території Тучапської сільської ради. Вказане свідчить про те, що [PERSON] ще за життя був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), а отже видача бланку державного акта після його смерті не може слугувати до звуження прав його спадкоємців та відмовою до визнання за ними права на пай в порядку спадкування. Вказане також узгоджується із позицією Верховного Суду у справі №587/2672/19 (провадження №61-14568св20), викладеною в постанові від 05 березня 2021 року. Отже, оскільки [PERSON] при житті належало право на земельну частку (пай) згідно вищеозначеного сертифікату, саме це право входить до складу спадщини, після його смерті. Із копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 21.12.2022 (а.с.37) видно, що [PERSON] є дружиною [PERSON] [PERSON] , як видно із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , помер [INFO] (а.с.11). З довідки Тучапської сільської ради Городоцького району Львівської області № 361 від 11.08.2017 (а.с.13) видно, що [PERSON] до дня смерті - [INFO] , проживав та був зареєстрований на [ADDRESS] , разом з ним проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] [PERSON] , як убачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.12) померла [INFO] . З копії державного акту серія ІІІ-ЛВ № 085155 від 29.01.2003видно, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 1,3754 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Тучапської сільської ради. 05.03.1996 [PERSON] склала заповіт (а.с.28), за яким все належне їй майно і все те на що вона за законом матиме право, на випадок смерті заповіла [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Як убачається із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] (а.с.30). [PERSON] , як видно із копії свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с.29), помер [INFO] . [PERSON] і [PERSON] , що убачається із копій свідоцтва про народження серія [NUMBER] і серія [NUMBER] , є дітьми спадкодавця [PERSON] (а.с.10). Отже, після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON] , позивачі є спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , спадщину фактично прийняли, інших спадкоємців, які б претендували на спадкове майно не встановлено, тому є підстави до задоволення позову.

Outcome: approved