Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

07 лютого 2023 року Акціонерне товариство Акціонерно - комерційний банк «Львів» (далі по тексту - банк або АТ АКБ «Львів») звернувся в суд з позовом, яким просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором № 16015/112/2022 від 20 січня 2022 року в розмірі 136 556 грн. 93 коп., з яких : 100 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом, 36 556 грн. 93 коп. - сума заборгованості за відсотками. Вимоги обгрунтовано тим, що 20 січня 2022 року між сторонами було укладено кредитний договір № 16015/112/2022, відповідно умов якого банк зобов`язався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі 100 000 грн. 00 коп. зі сплатою 62,1 % за користування кредитом та терміном повернення до 19 січня 2025 року включно. Факт перерахування позичальнику кредитних коштів підтверджується меморіальним ордером від 20 січня 2022 року за № 663267. Станом на 17 січня 2023 року заборгованість по нарахованих та несплачених в строк процентах по кредиту становить 36 556 грн. 93 коп. та 100 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом, які в позасудовому порядку [PERSON] не погашає. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором та виписками по рахунках. Наведене змусило позивача звертатись до суду з позовом для захисту майнових прав. Ухвалою суду від 17 лютого 2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. 24 березня 2023 року відповідач, через представника [PERSON] подав до суду відзив, яким заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки вважає, що боржники, на період військового стану звільнені від обов`язку сплачувати банкам за кредитним договором санкції, визначенні ст. 625 ЦК України. 18 квітня 2023 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, якою представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Крім того наголосив, що банк і не ставив у позові питання про стягнення з [PERSON] штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, а лише просив стягнути заборгованість по тілу кредиту та нараховані на нього відсотки. Належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання сторони до суду не зявились. Натомість представник позивача подав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, а розгляд справи здійснювати у його відсутність. Відповідач уповноважив представляти власні інтереси в суді [PERSON] , який в судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні, оскільки вважає дії банку, щодо пред`явлення позову з метою стягнення заборгованості під час дії воєнного стану, незаконними і такими, що не підлягають задоволенню. Суд, заслухавши думку представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та зібрані в ній докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19 лютого 2009 року, ухваленого у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно вимог ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справед- ливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 20 січня 2022 року між АТ АКБ «Львів» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір № 16015/112/2022. Згідно розділу 1 даного договору, банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором (надалі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а саме в розмірі 100 000 грн. 00 коп. з умовою повернення в термін до 19 січня 2025 року в порядку та відповідно умов цього договору. Видача банком кредиту здійснюється одноразово, безготівково на поточний рахунок позичальника за № [NUMBER] , МФО 325268, код ДРФО 3371507596. За змістом пункту 1.5 кредитного договору датою видачі кредиту вважається день списання коштів з рахунку банку. У пункті 3.2, 3.3 договору вказано, що за користування кредитом позичальник сплачує банку фіксовану процентну ставку в розмірі 62,1 % річних (далі процентна ставка). Загальна вартість кредиту становить 226038 грн. 29 коп.. Реальна річна процентна ставка становить 83,23 %. Меморіальним ордером за № 663267 від 20 січня 2022 року підтверджено факт перерахування АТ АКБ «Львів» на рахунок [PERSON] грошових коштів в розмірі 100 000 грн. 00 коп.. 07 жовтня 2022 року АТ АКБ «Львів» направив відповідачу лист - вимогу про дострокове виконання зобов`язання. Наведене підтверджується описом до цінного листа, списком листів - вимог та трекінгом по поштовому відправленню. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 16015/112/2022 від 20 січня 2022 року станом на 17 січня 2023 року заборгованість [PERSON] перед АТ АКБ «Львів» становить 136 556 грн. 93 коп., з яких : 100 000 грн. 00 коп. - сума заборгованості за кредитом, 36 556 грн. 93 коп. - сума заборгованості за відсотками. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Позивачем, доданими доказами до позовної заяви підтверджено наявність відносин між сторонами по наданню / отриманню кредитних коштів та наявність заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором № 16015/112/2022 від 20 січня 2022 року в розмірі 136 556 грн. 93 коп. Доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини матеріали справи не містять. В свою чергу, доводи відповідача про неможливість стягнення банком кредитної заборгованості під час дії військового стану суд оцінює критично та відхиляє виходячи з наступного. 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України за № 64/2022 в країні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який наразі є чинним. Згідно п. 2 ч. 3 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у період дії в Україні воєнного та в 30-денний строк після його припинення чи скасування в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Окрім цього, неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредито-давцем (позикодавцем). У статті 625 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`я-зання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, судом встановлено, що у своєму позові АТ АКБ «Львів» не просить стягнути з [PERSON] на власну користь санкції, передбачені ст. 625 ЦК України, а просить стягнути виключно заборгованість по тілу кредиту та нараховані відсотки за користування кредитом. Відтак, вимоги банку є правомірними та такими, що відповідають вимогам діючого законодавства та не порушують прав відповідача. З урахуванням наведених норм та з огляду на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку щодо задоволення вимог АТ АКБ «Львів» та стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним зобов`язанням у заявленому позивачем розмірі. За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з позовом банком сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн. 00 коп. Наведене підтверджується меморіальним ордером № 841284 від 24 січня 2023 року. Зважаючи на задоволення позовних вимог в повному обсязі, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684 грн. 00 коп.

Outcome: approved