Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Певна Олена Віталіївна, яка дії на підставі ордеру на надання правничої (правої) допомоги серія ВІ № 1124163 від 15.01.2023 року, звернулась з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 17577 грн. 42 коп. Крім того, просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2500грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 02 серпня 2008 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.12.2015 року та мають спільного неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.02.2018 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , у твердій грошовій сум, а саме у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 08.12.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача вказала, що відповідач тривалий час офіційно не працює і будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не приймає участі у житті та вихованні сина. Дитина хворіє, постійно проходить обстеження, потребує медичного спостереження та потребує систематичного лікування. 30 квітня 2018 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було відкрито виконавче провадження по примусовому виконання виконавчого листа № 645/5581/17 від 03.04.2018 року, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за відповідачем утворилася заборгованість по виплаті аліментів за період з 01.07.2021 року по 28.12.2022 року в розмірі 17577 грн. 42 коп., що підтверджується копією розрахунку заборгованості виданим головним державним виконавцем Немишлянського ВДВС у м. Харкові СМУМЮ (м. Харків) та яку у вересні 2021 року та у листопаді 2022 року відповідачем було частково погашено, у розмірі 6000 грн, у зв`язку з чим позивач звертається до суду із вимогою про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2021 року по 28 грудня 2022 року у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості в сумі 17577 грн. 42 коп. Крім того, позивач просить врахувати, те що відповідач є працездатною особою у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, хронічних захворювань, які б перешкоджали виконувати йому обов`язок щодо утримання дитини не має. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилась, повідомлялась про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, однак через канцелярію подала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник позивача адвокт Певна О.В. в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 1 ст.\~280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Статтею 51 Конституції України\~визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішення Фрунзенськго районного суду м. Харкова від 02.12.2015 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22 жовтня 2014 року). Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2018 року, стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 08.12.2017 року до досячнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Курочка В.І. від 03.04.2018 року відкрито виконавче провадження № 56109004 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Згідно розрахунку від 28.12.2022 року, виданого головним державним виконавцем Ольгою Білоус, заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56109004, станом на 28.12.2022 року з урахуванням сплачених сум становить 17577,42 грн. Відповідно до вимог ст.ст.150,\~157 СК України\~батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно до\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, а навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Така правова позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Суд зауважує, що тлумачення\~статті 196 СК України\~свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин, з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. Як вбачається зі змісту рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.02.2018 року, відповідач був обізнаний зі змістом рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, оскільки відповідач в судовому засіданні частково визнав позов, тому [PERSON] знав про свій обов`язок з їх сплати, однак доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти, відповідачем до суду не надано. Отже, відповідач не надано доказів відсутності своєї вини в простроченні сплати аліментів на утримання сина [PERSON] . Також відповідачем не наведено суду підстав (особливостей матеріального, сімейного стану тощо), у зв`язку з якими він може бути звільнений від сплати пені. Положенням частини 1\~ст. 179 СК України\~визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Наявність заборгованості зі сплати аліментів свідчить про те, що дитина була позбавлена майна, що належить їй за законом. Стягнення пені за прострочення виконання аліментних зобов`язань є механізмом захисту порушеного права дитини на належне утримання. Представником позивача надано розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 липня 2021 року по 28 грудня 2022 року, який становить 50357 грн. 46 коп. Однак, розрахунок заборгованості неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01 липня 2021 року по 28 грудня 2022 року виглядає наступним чином: пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2021 р.: борг по сплаті аліментів 1255,00 грн. х 1% х 489 днів = 6136,9 грн.; пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2021 р.: борг по сплаті аліментів 1255,00 грн. х 1% х 458 днів = 5747,9 грн.; пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2021 р.: борг по сплаті аліментів відсутній. пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2021 р.: борг по сплаті аліментів 1255,00 грн. х 1% х 427 днів = 5358,85 грн.; пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2021 р.: борг по сплаті аліментів 1255,00 грн. х 1% х 397 днів = 4982,35 грн.; пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2021 р.: борг по сплаті аліментів 1309,00 грн. х 1% х 368 днів = 4817,2 грн.; пеня за прострочення сплати аліментів за січень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1309,00 грн. х 1% х 337 днів = 4411,33 грн.; пеня за прострочення сплати аліментів за лютий 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1309,00 грн. х 1% х 309 днів = 4044,81 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за березень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1309,00 грн. х 1% х 278 днів= 3639,02 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за квітень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1309,00 грн. х 1% х 248 днів = 3246,32 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за травень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1309,00 грн. х 1% х 217днів =2840,53 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за червень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1309,00 грн. х 1% х 187 днів = 2447,83 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за липень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1372,00 грн. х 1% х 156днів = 2140,32 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за серпень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1372,00 грн. х 1% х 125днів = 1715,00 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за вересень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1372,00 грн. х 1% х 95днів = 1303,4 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за жовтень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1372,00 грн. х 1% х 58 днів = 878,08 грн. пеня за прострочення сплати аліментів за листопад 2022 р.: борг по сплаті аліментів відсутній. пеня за прострочення сплати аліментів за грудень 2022 р.: борг по сплаті аліментів 1279,00 грн. х 1% х 28 днів = 358,24 грн. Отже, загальний розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.07.2021 року по 28.12.2022 року становить 54067,98 грн. Крім того, здійснюючи розрахунок пені, суд враховує положення ч. 1\~ст. 196 СК України\~в тій частині, що розмір пені обмежений 100 % розміром заборгованості. Згідно розрахунку від 28.12.2022 року, виданого головним державним виконавцем Ольгою Білоус, заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 56109004, станом на 28.12.2022 року з урахуванням сплачених сум становить 17577,42 грн. Таким чином, враховуючи, що сума неустойки (пені) за порушення [PERSON] аліментних зобов`язань становить 54067,98грн, тобто перевищує 100 % заборгованості по даному аліментному зобов`язанню, суд прийшов до висновку про стягнення пені в межах наявної заборгованості по аліментам, а тому розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає обмеженню до 17577,42 гривень. Підстави для зменшення розміру неустойки, звільнення боржника від сплати заборгованості судом не встановлено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням наявних у справі письмових доказів. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Матеріали справи свідчать, що адвокат Певна Олена Віталіївна представляє інтереси позивачки в суді на підставі Договору про надання правової допомоги від 05.01.2023 року. Обсяги правової допомоги, наданої адвокатом клієнту в суді зазначено в акті виконаних робіт від 20.02.2023 року, а саме: складання та направлення через підсистему «Електронний суд» до Фрунзенського районного суду м. Харкова позовну заяву про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на дитину. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої\~статті 2 ЦПК України). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, третястатті 133 ЦПК України). Згідно з положенням пункту 2 частини другої\~статті 141 ЦПК України\~у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з пунктом 4 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої\~статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до\~статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видом адвокатської діяльності, зокрема, є складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України). Відповідно до частини першої та другої\~статті 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Зі змісту частини четвертої\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною третьою\~статті 137 ЦПК України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята\~статті 137 ЦПК України). У розумінні положень частини п`ятої\~статті 137 ЦПК України\~зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Відповідно до частини третьої\~статті 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною восьмою\~статті 141 ЦПК України\~визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою\~статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої\~статті 141 цього Кодексу. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). З огляду на зазначене, положеннями\~ЦПК України\~передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19. На підтвердження факту понесених витрат на професійну допомогу надано: договір про надання правової допомоги від 05 січня 2023 року, акт № 1 виконаних робіт від 20.02.2023 року до Договору про надання правової допомоги від 05.01.2023 року, відповідно якого сума витрат на правову допомогу у справі про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплатти аліментів на дитину чкладає 2500 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень\~ст. 141 ЦПК України. Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи в розмірі 1073 грн. 60 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір»\~та ч.6\~ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved