Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

04 травня 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій, посилаючись на статті 364, 368, 372, 1217, 1223, 1226, 1269 Цивільного кодексу України, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , набутої у спільну сумісну власність на підставі договору міни, посвідченого 23 травня 2000 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2400, право спільної сумісної власності на яку 26 травня 2000 року було зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №5 за реєстровим № 447/43, що залишилася як спадок після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [INFO] померла [PERSON] , яка є її бабою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Вказана квартира була набута за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , який є дідом позивачки, у спільну сумісну власність на підставі договору міни, посвідченого 23 травня 2000 року державним нотаріусом Славутицької міської нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №2400. 26 травня 2000 року їх право спільної сумісної власності зареєстроване Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №5 за реєстровим №447/43. За життя [PERSON] та [PERSON] , кожен з них, 08 вересня 2003 року склали заповіт, зареєстрований державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О. в реєстрі за № 3545 та №3546 відповідно, згідно з яким заповіли позивачці належну кожному з них частку вказаної квартири. Після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] , позивачка не зверталася у визначеному законом порядку та строки із заявою про прийняття спадщини діда. З такими заявами звернулися [PERSON] , рідна тітка позивачки, та [PERSON] , баба позивачки, проте вони так і не оформили своє право на спадщину та не отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вказаної квартири, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності. 20 квітня 2022 року за заявою позивачки державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. після смерті [PERSON] була відкрита спадкова справа №28/2022, номер у Спадковому реєстрі 69247852. Проте державний нотаріус постановою від 21 лютого 2023 року за №46/02-31 відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки розмір частки кожного із співвласників у спільній сумісній власності на зазначене нерухоме майно не визначений. За вказаних обставин позивачка не може у встановленому законом порядку оформити спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , тому звернулася до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 15 травня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 13 червня 2023 року. Цією ухвалою задоволено клопотання позивачки та витребувано в Славутицької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи №28/2022 до майна померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 13 червня 2023 року задоволено клопотання позивачки та залучено до участі у справі як співвідповідача [PERSON] , витребувано в Славутицької державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 37548002 до майна [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено до 28 червня 2023 року. Позивачка [PERSON] у призначене підготовче засідання не прибула, про дату, час і місце підготовчого засідання була повідомлена належним чином. Подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON] у призначене підготовче засідання не прибули, про дату, час і місце підготовчого засідання були повідомлені належним чином. Подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали та просили задовольнити. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України в разі\~неявки в\~судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності\~учасників справи,\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового\~процесу за\~допомогою звукозаписувального\~технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 23 листопада 1963 року зареєстрували шлюб у Бюро запису актів громадянського стану міста Ангарська Іркутської області, про що було складено відповідний актовий запис за № 1835 та 23 листопада 1963 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові [PERSON] , дружині [PERSON] (а.с.15,79). Під час шлюбу в них народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] , батьком яких є [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження, копії яких долучені до матеріалів справи ( а.с. 78, зв.ст.; а.с.112, зв.ст.). У зв`язку з реєстрацією 22 квітня 1989 року міським відділом ЗАГС м.Славутич Київської області шлюбу з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено запис за №37, [PERSON] присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.80, зв.ст.). [PERSON] після реєстрації 07 січня 1989 року у відділі ЗАГСу Славутицького міськвиконкому Київської області шлюбу з [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу здійснено запис за №1, змінила прізвище на [PERSON] ( а.с. 113, зв.ст.). На підставі договору міни, посвідченого 23 травня 2000 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2400, [PERSON] та [PERSON] , передали в порядку обміну належну їм на праві сумісної власності квартиру [ADDRESS] , в обмін на квартиру [ADDRESS] , належну [PERSON] , [PERSON] (а.с.16). Право особистої власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано Славутицьким міським бюро технічної інвентаризації за [PERSON] і [PERSON] та записано в реєстрову книгу №5 за реєстровим №447/43 26 травня 2000 року ( а.с. 16, зв.ст.). Таким чином, квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана [PERSON] під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Відповідно до пункту 10 частини 1 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» № 807-ІХ від 17.07.2020 р. у Київській області утворено Вишгородський район (з адміністративним центром у місті Вишгород) у складі територій Вишгородської міської, Димерської селищної, Іванківської селищної, Петрівської сільської, Пірнівської сільської, Поліської селищної, Славутицької міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. [INFO] у м. Київ помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 01 липня 2004 року, копія якого знаходиться у матеріалах цивільної справи ( а.с. 19, 79, 112). 17 жовтня 2005 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О. була відкрита спадкова справа за № 54, копія якої долучена до матеріалів справи ( а.с. а.с.20,108-117). Як убачається з матеріалів спадкової справи № 54, [PERSON] за життя залишив заповіт, номер у Спадковому реєстрі 8456486, посвідчений 08 вересня 2003 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрований в реєстрі за № 3545, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому частку квартири [ADDRESS] , заповідав [PERSON] . [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] до Славутицької міської державної нотаріальної контори не зверталася. Крім [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] до Славутицької міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася 24 жовтня 2005 року дружина спадкодавця [PERSON] . 24 жовтня 2005 року [PERSON] та [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з простих іменних акцій Відкритого акціонерного товариства «Державна енергогенеруюча компанія «Центренерго» в кількості 3000 штук та дивідендів від них, що знаходяться у Відкритому акціонерному товаристві «Фінансова компанія «Укрнафтогаз», по частці кожному. Інформація про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом або за заповітом іншим особам у матеріалах спадкової справи відсутня. Як убачається з довідки, виданої Комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» за № 965 від 17.10.2005, станом на день смерті [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована лише його дружина [PERSON] . Отже, після смерті [PERSON] спадщину за законом прийняли: його дочка [PERSON] та дружина [PERSON] , проте отримали свідоцтва про право на спадщину за законом лише на частину спадкового майна - прості іменні акції та дивіденди до них. [INFO] у місті Славутич Вишгородського району Київської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 30 березня 2022 року Славутицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) ( а.с.21). 20 квітня 2022 року за заявою [PERSON] державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. була відкрита спадкова справа №28/2022, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.22, 71-87). Як убачається з матеріалів спадкової справи № 28/2022, [PERSON] за життя залишила заповіт, номер у Спадковому реєстрі 69247852, посвідчений 08 вересня 2003 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрований в реєстрі за № 3546, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частку квартири [ADDRESS] , заповідала [PERSON] . 03 лютого 2023 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад з відповідними відсотками та сумами компенсацій, що знаходиться у Акціонерному товаристві Комерційний банк «Приватбанк» в сумі 9077 гривень 88 копійок. Крім [PERSON] , 31 березня 2022 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON] , яка 21 лютого 2023 року також подала заяву про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №15-08/442 від 19.07.2022 померла [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та станом на день її смерті за вказаною адресою зареєстровані особи відсутні. Постановою державного нотаріуса Славутицької міської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом №46/02031 від 21 лютого 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку нерухомого майна у зв`язку з тим, що частка нерухомого майна, яка належить [PERSON] , не визначена ( а.с.24, 87). Отже, спадкоємцями першої черги за законом [PERSON] є її діти: [PERSON] , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на грошовий вклад, та [PERSON] , яка із заявою про прийняття спадщини не зверталася. Як убачається із Звіту про оцінку майна, складеного 07 квітня 2023 року ФОП [PERSON] , ринкова вартість двокімнатної квартири загальною площею 53,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , складає 322 893 гривні без ПДВ (а. с. 27-52). Позивачка [PERSON] як спадкоємиця за заповітом майна [PERSON] , в установлений законом шестимісячний строк прийняла спадщину, проте оформити її належним чином не має можливості, оскільки під час набуття за час шлюбу у спільну сумісну власність [PERSON] жилого приміщення квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору міни, посвідченого 23 травня 2000 року державним нотаріусом Славутицької міської державної нотаріальної контори Київської області Наваліхіною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №2400, не було визначено розміру часток кожного із співвласників. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 Цивільного кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Із змісту позовної заяви вбачається, що відсутність визначення частки спадкодавця у праві спільної власності на квартиру позбавляє можливості позивачку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом у позасудовому порядку, що підтверджено постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом державного нотаріуса Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіної О.О. №46/02-31 від 21 лютого 2023 року. Таким чином, позивачка звернулася до суду з метою захисту свого спадкового права. Згідно із статтею 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~Цивільного кодексу\~України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як убачається з приписів статті 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої\~статті 1226 Цивільного кодексу України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. На правовідносини в частині виникнення права власності на спірну квартиру у [PERSON] та [PERSON] розповсюджуються положення Цивільного кодексу Української РСР та Кодексу про шлюб та сім`ю України, оскільки вказані нормативні акти діяли на час виникнення права власності на спірну квартиру. Згідно із статтею 241 Цивільного кодексу Української РСР ( який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь в міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Відповідно до статті 242 Цивільного кодексу Української РСР ( який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає із змісту відносин сторін. Як зазначено у статті 227 Цивільного кодексу Української РСР ( який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Як убачається зі змісту\~статті 112\~Цивільного кодексу\~Української РСР ( який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру),\~\~майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність). Згідно із статтею 22 КпШС України ( який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру) майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. За змістом статті 26 КпШС України (який діяв на час виникнення права власності на спірну квартиру) у разі поділу майна, яке спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до\~статті 355 Цивільного кодексу України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (частина перша). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (частина друга). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта). Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). За змістом частини першої статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як зазначено у частині другій цієї статті, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилом частини першої статті 61 цього Кодексу, об`єктом права спільної сумісної власності може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як убачається з частини другої статті 370 Цивільного кодексу України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з наведених норм матеріального права, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі договору міни, посвідченого 23 травня 2000 року державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори Наваліхіною О.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 2400. За відсутності домовленостей між чоловіком і дружиною та шлюбного договору щодо розміру частки кожного з них у спільному майні законом презюмується рівність часток подружжя. Таким чином, частка співвласника нерухомого майна квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , становить її частину. За змістом частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 570/997/19, для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом\~статті 392 ЦК України\~право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої\~статті 25 ЦК України\~здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта\~статті 25 ЦК України). Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень\~статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. За таких обставин, ураховуючи, що позивачка [PERSON] як спадкоємиця за заповітом прийняла у встановленому законом порядку спадщину після смерті [PERSON] , а нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину у зв`язку з тим, що не визначена частка спадкодавця в квартирі, то необхідно визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] . Пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини 1 статті 142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як убачається з матеріалів справи, позивачка при поданні позову сплатила судовий збір на загальну суму 1\~614, 47 гривень відповідно до квитанції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №9298-1503-0399-2857 від 04.05.2023 та платіжної інструкції АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.2977362435.1 від 02.05.2023 (а.с.3,4). Указана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України ( а.с.1). У поданій до суду заяві позивачка просила не стягувати з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як зазначено у частині третій статті 13 ЦПК України, учасник\~справи розпоряджається своїми правами щодо предмета\~спору на\~власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За таких обставин, ураховуючи, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, то за правилами частини першої статті 142 ЦПК України позивачці [PERSON] підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 807 гривень 23 копійки, сплаченого при поданні позову, а інша частина судового збору за її заявою з відповідачів на її користь не стягується. На підставі викладеного,

Outcome: approved