Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

[PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ) звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] (місце реєстрації: [ADDRESS] ), третя особа Слобожанський відділ державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про стягнення заборгованості зі сплати аліментів, інфляційних витрат та 3 % річних. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 04.07.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано судовий наказ про стягнення аліментів на утримання дитини до 3 років. Відповідач аліменти не сплачував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 40739 грн 68 коп. На підставі того, що 25.11.2019 року позивачу було направлено постанову про повернення виконавчого листа без виконання через відсутність у відповідача майна, позивач звернулася до суду. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27.03.2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання учасники справи не з`явилися. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Позов просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник третьої особи також подав заяву про розгляд справи без його участі. Щодо вирішення спору поклався на розсуд суду. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.06.2023 року постановлено провести заочний розгляд справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Самарським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 18.08.2016 року, [PERSON] народилася [INFO] , про що зроблено актовий запис №314. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.03.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 04.07.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчий лист по справі 206/2226/18 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини. Суд вирішив позов задовольнити, стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] аліменти на утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, до досягнення [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Згідно копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.07.2018 року, на підставі виконавчого листа 206/2226/18 відкрито виконавче провадження №56744486 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів доходу щомісячно, до досягнення [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 26.11.2019 року, під час проведення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутнє майно та доходи, на які можливо було б звернути стягнення, тому виконавчий лист підлягає поверненню. Заборгованість станом на 06.08.2019 року становить 25427,98 грн. Згідно ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Цей обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Згідно зі\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2\~ст. 182 СК України\~визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно ч. 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Судом встановлено, що відповідач не виконував рішення суду та не сплачував аліменти щомісячно, в результаті чого утворилася заборгованість у розмірі 25427,98 грн. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду, передбачений ст.\~71\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» і відповідно до ч. 7 цієї статті, суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. При відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів недопустима та призведе до подвійного стягнення. Суд звертає увагу на те, що для стягнення заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються на підставі судового рішення, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. На підставі викладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості зі сплати аліментів задоволенню не підлягають, оскільки на користь позивача вже було ухвалено рішення про стягнення аліментів, а тому це право позивача вже захищене судом. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних витрат та 3% річних суд виходив з наступного. Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, за наявності прямої вказівки про це в законі. За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20). Таким чином нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат позивача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Позивачем у позовній заяві подано розрахунок інфляційної суми за період з 01.08.2019 року по 31.12.2022 року у розмірі 12713,87 грн та розрахунок 3 % річних за період з 07.08.2019 року по 31.12.2022 року, що складає 2597,83 грн. Суд погоджується з даними розрахунками, оскільки їх розраховано відповідно до норм чинного законодавства. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних за прострочення\~сплати аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

Outcome: partial