Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

У лютому 2023 року представник позивача адвокат Гунько О.Ю., діючи від імені та представляючи інтереси позивача [PERSON] , звернувся до суду з цим позовом. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що [INFO] в м. Носівка Чернігівської області померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на належні їй земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповіту не складала. [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] , що підтверджується рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року. Відповідно до розпорядження Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 4 березня 2008 року № 52 [PERSON] передавались у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього КСП ім. Фрунзе в м. Носівка площею 0,4830 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0567 та площею 0,383 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2134. Також [PERSON] внесена до списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради, яким передаються у власність земельні ділянки (паї) для ведення товарного\~ сільськогосподарського виробництва під № 126. Отже, за життя [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства України розпочала процес приватизації вказаних земельних ділянок, але не отримала правовстановлюючий документ на ці земельні ділянки та не зареєструвала за собою право власності на них. Тому представник позивача просив суд визнати за [PERSON] право на завершення приватизації земельних ділянок із земель колишнього КСП імені Фрунзе, площею 0,4830 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0567 та площею 0,383 га, кадастровий номер 7423810000:02:002:2134, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва й розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, та одержання документів, що посвідчують право власності на ці земельні ділянки, на ім`я позивача, у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 10 лютого 2023 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12 квітня 2023 року. Ухвалою суду від 12 квітня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та представник позивача [PERSON] не з`явилися, представник позивача подали до суду заяви, у яких указали, що вони підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за їх відсутності (а. с. 46, 58). У судове засідання представник відповідача не з`явилася, через систему «Електронний суд» надіслала заяву, у якій зазначила, що Носівська міська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти задоволення позову, просила розгляд справи проводити без участі представника міської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд проводить судове засідання за відсутності учасників справи та вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. У судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Носівської районної державної адміністрації Чернігівської області № 52 від 4 березня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) по кормових угіддях колишнього КСП імені Фрунзе Носівської міської ради та передачу їх у власність громадян» було передано [PERSON] у власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки під сіножать і під пасовища, які розташовані на території Носівської міської ради Чернігівської області, що підтверджується копією відповідного розпорядження та копією додатка до нього списку громадян-власників сертифікатів на земельну частку (пай) колишнього КСП ім. Фрунзе Носівської міської ради Носівського району, яким передаються у власність\~\~\~ земельні\~\~\~\~ ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 11, 12). [PERSON] внесена до вищевказаного списку за № 126. Із пояснювальної записки із технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості площею 0,8660 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва гр. [PERSON] убачається, що згідно зі списком розпаювання\~\~ гр. [PERSON] були присвоєні на земельні ділянки кадастрові номери: на сіножаті 7423810000:02:002:0776, на пасовища 7423810000:02:002:1153, але після уточнення інформації було виявлено, що дані кадастрові номери зайняті, а ділянки вільні (а. с. 57). Отже, [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства розпочато процес приватизації зазначених вище земельних ділянок, але за життя не отримано правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки та не зареєстровано право власності на них.\~ Судом установлено, що [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 8). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Судом установлено, що спадкова справа до майна померлої [PERSON] не заводилася, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 30) та повідомленням Державного нотаріального архіву Чернігівської області (а. с. 31). Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13 листопада 2017 року (єдиний унікальний номер 741/1502/17), яке набрало законної сили 24 листопада 2017 року, позов [PERSON] до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області про встановлення факту проживання однієї сім`єю та визнання права власності на майно задоволено, установлено факт, що [PERSON] , [INFO] , проживала однією сім`єю зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , з січня 2000 року до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO] , по [ADDRESS] , визнано за [PERSON] , [INFO] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 4,83 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Носівської міської ради Чернігівської\~\~ області,\~\~\~\~\~ вартістю 95171,20 грн., яка належала померлій [PERSON] \~\~\~\~ на\~\~ підставі\~\~ державного\~\~ акта на право власності на земельну ділянку серії ЧН № 008756, виданого 16.07.2004, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 421.\~\~\~ Крім\~\~\~ того, вказаним рішенням суду встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] четвертої черги за законом, спадщину вона прийняла в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України (а. с. 9-10). Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, спадщину після смерті [PERSON] прийняла в порядку спадкування за законом [PERSON] . Також судом установлено, що на спірні земельні ділянки на ім`я позивача виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості), відповідно до якої площа земельної ділянки з кадастровим номером 7423810100:02:002:0567 становить 0,4830 га, а земельної ділянки з кадастровим номером 7423810000:02:002:2134 становить 0,383 га, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 24 січня 2023 року (а. с. 13-14, 15-16). Судом установлено, що земельним ділянкам присвоєно нові кадастрові номери, оскільки в процесі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж в натурі (на місцевості) було виявлено, що кадастрові номери на сіножаті (7423810000:02:002:0776) та на пасовища (7423810000:02:002:1153) зайняті, а ділянки вільні (а. с. 57). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом встановлено, що У судовому засіданні встановлено, що позивач зверталася до Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із\~ земель колишнього КСП ім. Фрунзе, що в м. Носівка, площею 0,4830 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:0567 та площею 0,383 га, кадастровий номер 7423810100:02:002:2134, що належали померлій [PERSON] . Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені земельні ділянки, оскільки в матеріалах справи відсутні документи необхідні для вчинення нотаріальної дії, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської державної нотаріальної контори Чернігівської області Киреєвої Л.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 395 від 26 квітня 2023 року (а. с. 56). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини відповідно до ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України, п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. «г» ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ листом від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» роз`яснив, що в разі, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця. Право на завершення процедури приватизації та отримання земельних ділянок у власність, яке належало померлій [PERSON] на момент відкриття спадщини, не припинилося внаслідок її смерті. Отже, це право переходить у спадок її спадкоємцю [PERSON] , яка прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. А, отже, проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатила судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 5). Ураховуючи, що заява відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Outcome: approved