Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-16 00:00:00

Представник позивача - адвокат Шевельова О.О. звернулась до суду в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , який мотивує тим, що з сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2003 року. Від вказаного шлюбу мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Як зазначено в позові з початком військової агресії росії проти України, позивач 27.04.2022 р. вимушена була з дітьми виїхали до Німеччини, де й проживає досі. З часом почуття любові та розуміння згасли і поступово стосунки між сторонами зіпсувались. Сторони намагались зберегти родину, однак це не вдалось , що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин з серпня 2022 р. Після припинення шлюбних відносин сторони спільне господарство не ведуть та припили спільне проживання як чоловіка та дружини. На примирення не згодна, шлюб носить формальний характер вважає, що родина розпалась остаточно. Просить шлюб розірвати. Ухвалою судді від 19.06.2023 р. відкрито спрощене провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено до відкритого судового розгляду з повідомленням (викликом) учасників судового розгляду та наданням відповідачу строку на подання відзиву. У призначений судом день позивач в судове засідання не з`явилась. 27.06.2023 р. представником позивача за допомогою підсистеми «Електронний суд» надіслано заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача та участі позивача. Позовні вимоги підтримує та просить розірвати шлюб. Відповідач в судове засідання також не прибув, до початку судового засідання через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує, з розірванням шлюбу згоден. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у суду матеріалами. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши мотиви та фактичні обставини , які враховуються при розірванні шлюбу, суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.09.2003 р., який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, про що зроблено відповідний актовий запис № 515. Від вказаного шлюбу сторони мають двох спільних дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Як зазначено в позові з початком військової агресії росії проти України, позивач 27.04.2022 р. вимушена була з дітьми виїхали до Німеччини, де й проживає досі. З часом почуття любові та розуміння згасли і поступово стосунки між сторонами зіпсувались. Сторони намагались зберегти родину, однак це не вдалось , що призвело до остаточного припинення шлюбних відносин з серпня 2022 р. Після припинення шлюбних відносин сторони спільне господарство не ведуть та припили спільне проживання як чоловіка та дружини. Позивач на примирення не згодна, шлюб носить формальний характер вважає, що родина розпалась остаточно. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч.1 ст.21, ч.1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми , користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру , що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно з ч.1 ст.104, ч.3 ст.105, ст.110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , зазначено, що проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя . Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, або дитини , що має істотне значення. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, з урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити, оскільки він визнаний відповідачем [PERSON] , суд вважає, що таке визнання не суперечить закону, не порушує чиїх-небудь прав, свобод чи інтересів, оскільки судом встановлено, що сторони втратили почуття любові і поваги один до одного, подружні стосунки між сторонами припинені. З моменту припинення шлюбних відносин сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Суд вважає, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх спільних дітей, що має істотне значення, у зв`язку з чим шлюб між сторонами слід розірвати Частиною 1 статті 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved