Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 24.11.2020 Подільським районним судом м. Києва було задоволено позов Фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з Відповідача на користь Позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 9 230 (дев`ять тисяч двісті тридцять) грн. 00 коп. та судових витрат. 12.02.2020 ухвалою Подільського районного суду м. Києва було відкрито провадження у справі № 758/13032/19 за позовом ФОП [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків в порядку регресу. 18.07.2022 приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням Відповідачем заборгованості в повному обсязі. На думку Позивача, він має право на стягнення з Відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня винесення Ухвали про відкриття провадження у справі № 758/13032/19 - 13.02.2020 до дня виконання боржником грошового зобов`язання в повному обсязі - 17.07.2022. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 3 350 (три тисячі триста п`ятдесят) грн. 02 коп. Загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 13.02.2020 по 17.07.2022 складає 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп. Таким чином, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України. Просив стягнути з Відповідача на користь Позивача - [PERSON] , 3% річних у розмірі 671 (шістсот сімдесят одна) грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі 3 350 (три тисячі триста п`ятдесят) грн. 02 коп.; судовий збір в розмірі: 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) грн. 88 коп., та витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. Ухвалою від 25.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надсилав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходило. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами та ухвалити заочне рішення відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 12.02.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Справу призначено до розгляду у судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з копії заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2020 позов фізичної особи-підприємця [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 9230 грн. 50 коп. та понесені судові витрати у загальному розмірі 4314 грн. 72 коп. 18.07.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Янишиним А.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого листа № 758/13032/19 виданого 15.01.2021 Подільським районним судом м. Києва на підставі повного фактичного виконання виконавчого документу та сплати витрат виконавчого провадження та основної винагороди. Згідно Довідки - підтвердження надходження коштів № 1224 від 23.06.2023 ФОП [PERSON] підтверджує, що 18.07.2022 [PERSON] було повністю виконано рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2020 по справі № 758/13032/19 та відшкодовано завдані збитки в порядку регресу в розмірі 9 230 грн. 00 коп., судовий збір 614 грн. 72 коп. та витрат на правову допомогу 3 700 грн. 00 коп. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин та матеріалів справи судом встановлено, що на підставі рішення Подільського районного суду м. Києва від 24.11.2020 по справі №758/13032/19 у [PERSON] виникло грошове зобов`язання перед ФОП [PERSON] , яке боржник не виконував певний період часу, а тому на думку позивача відповідач повинен відшкодувати йому інфляційні витрати та три проценти річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] своє зобов`язання відповідно до рішення суду виконав лише 18.07.2022, а саме сплатив позивачу грошові виплати за рішення Подільського районного суду м. Києва. Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такий правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Позивач зазначає, що прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем порушує його майнові права та інтереси, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми боргу за період з 13.02.2020 по 17.07.2022. Суд погоджується з розрахунком наданим позивачем та вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь 3 відсотків річних від суми простроченої заборгованості у розмірі 671,00 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Позивач зазначає, що у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання з відповідача на його користь підлягає сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Перевіривши правильність розрахунку інфляційних втрат, наведеного позивачем, суд погоджується з розрахунком, який відповідає вимогам закону, а тому вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь інфляційних втрат у сумі 3 350,02 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000 грн, суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу. Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З урахуванням того, що позивачем були надані договір про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, додаткова угода № 76 до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019, акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) до договору та документ на підтвердження оплати таких послуг, оформлені у встановленому законом порядку, суд вважає, що позовна вимога про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені витрати у вигляді сплати судового збору у сумі 858,88 грн., які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved