Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

22 квітня 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовано тим, що в липні 2013 року вона познайомилася із відповідачем [PERSON] , після чого вони почали зустрічатися та між ними мали місце інтимні стосунки. Деякий час вони проживали разом в квартирі відповідача за адресою: [ADDRESS] . В період цих відносин з відповідачем вона завагітніла і [INFO] народила сина [PERSON] . Оскільки шлюб між ними не було зареєстровано, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем матері - [PERSON] , а ім`я і по батькові дитини були внесені за вказівкою матері - [PERSON] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 11 жовтня 2016 року № 00017195453. Спочатку відповідач визнавав себе батьком дитини, деякий час під час вагітності та після народження дитини допомагав їй матеріально. Однак на даний час вона сама доглядає дитину, відповідач не визнає своє батьківство, не навідується до дитини, не цікавиться ні станом її здоров`я, ні матеріальним станом, ухиляється від утримання дитини, хоча відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України зобов`язаний надавати. Дитина проживає з нею та перебуває на її повному утриманні. В зв`язку з тим, що відповідач не визнає своє батьківство та ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, вона змушена звернутися до суду із позовом про визначення батьківства та стягнення аліментів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2021 року головуючим суддею визначено Карпин І.М. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 15 травня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 26 липня 2021 року представник позивача адвокат Зозуля А.В. подав уточнену позовну заяву, в якій просив визнати [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] ; зобов`язати Яворівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) внести зміни до актового запису № 222 від 14 липня 2016 року, складеного Виконавчим комітетом Старичівської сільської ради Яворівського району Львівської області про народження [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком дитини [PERSON] , [INFO] , громадянина України, проживає по [ADDRESS] ; змінити запис про батька дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » та замінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше як 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 17 вересня 2021 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 24 листопада 2021 року з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи з підстав, що ні [PERSON] , ні [PERSON] з дитиною [PERSON] , не прибули до Львівського НДЕКЦ МВС для відібрання зразків букального епітелію для проведення експертизи. Також були повернені матеріали справи. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 03 грудня 2021 року головуючим суддею визначено Поворозника Д.Б. 22 лютого 2022 року представник позивача Зозуля А.В. подав клопотання про повторне призначення судової молекулярно-генетичної експертизи на вирішення якої просить поставити питання: чи є [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] ? Проведення експертизи просив доручити експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 04 квітня 2022 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 13 липня 2022 року з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи з підстав, що [PERSON] не прибув до Львівського НДЕКЦ МВС для відібрання зразків букального епітелію для проведення експертизи. Також були повернені матеріали справи. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2022 року призначено у справі судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. 13 січня 2023 року з Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України надійшов висновок експерта №СЕ-19/114-22/18912-Б.Д судової молекулярно-генетичної експертизи, а також матеріали справи. Ухвалою суду від 19 січня 2923 року поновлено провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 02 травня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, у разі неявки відповідача згідна на заочний розгляд справи. В судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов чи будь-яких клопотань до суду не подав. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, своїх пояснень позов чи будь-яких клопотань до суду не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у таке без поважних причин не з`явився, не повідомив причини неявки, не подав відзиву, а також позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, у зв`язку з неявкою учасників. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 28 червня 2023 року, є дата складення повного судового рішення 10 липня 2023 року. Оцінивши доводи позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 жовтня 2016 року [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю записана [PERSON] , а батьком [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 11 жовтня 2016 року № 00017195453 запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень був проведений за прізвищем матері - [PERSON] , а ім`я і по батькові дитини були внесені за вказівкою матері - [PERSON] , відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України. Доказів про те, що під час народження дитини [PERSON] сторони перебували у шлюбі матеріали справи не містять і таких сторонами не надано. Так само, матеріали справи не містять доказів, що на момент народження дитини позивач перебувала у шлюбі. Відповідно до доводів позивачки під час спільного проживання з відповідачем вона завагітніла та у [INFO] народила сина, відповідач на той час не заперечував батьківства, однак з часом став заперечувати своє батьківство. Як описано вище, суд за клопотанням представника позивачки призначав у справі судово-генетичну експертизу. 13 січня 2023 року на адресу суду надійшов висновок експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/114-22/18912-БД від 05 січня 2023 року, складений за результатами проведення молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якого [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,9999999%. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ніяких моральних та правових обмежень будь-які діти не знають. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державними органами реєстрації актів цивільного стану в установленому законом порядку. Відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Згідно із ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Беручи до уваги, що батьківство це факт походження дитини від певного чоловіка (батька) і в спірних правовідносинах є природнім, а не юридичним (на відміну від усиновлення), а тому виникає відносно дитини з моменту її народження, а судове рішення лише підтверджує даний факт для його юридичного оформлення. Предметом доказування у справах щодо батьківства та материнства є відсутність та/або наявність кровного споріднення між особою і дитиною. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою собою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до усталеної судової практики в даній категорії справ основним доказом в таких спорах залишається експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза. У постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 року у справі № 399/1029/15-ц вказано, що експертиза ДНК, або молекулярно-генетична експертиза, призначається у цивільних справах для формування доказової бази. Об`єктом молекулярно-генетичного дослідження є ядерна ДНК (ДНК, розташована в ядрі клітини), отримана з крові, слини, букального та іншого епітелію, волосся (за наявності волосяного фолікула), а також часток тканин і органів людини. Для визначення спірного батьківства необхідна присутність ймовірного батька і дитини для проведення забору вихідного біологічного матеріалу. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 травня 2009 року у справі KALACHEVA v. RUSSIA вказав, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами для підтвердження чи спростування факту оспорюваного батьківства. Як описано вище, згідно з висновком експерта №СЕ-19/114-22/18912-БД від 05 січня 2023 року, складеним на виконання ухвали суду за результатами молекулярно-генетичної експертизи, відповідач [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , із ймовірністю 99,9999999%. Зважаючи на описані вище норми законодавства, практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, суд вважає, що зазначений висновок експерта є належним і достатнім доказом на підтвердження факту батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Зі свого боку, відповідач не надав будь-яких обґрунтованих заперечень та спростувань даної обставини та позовних вимог [PERSON] загалом. При цьому, суд наголошує, що згідно з нормами ст. ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що позов в частині визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] слід задовольнити. Також відповідно до ст. 134 Сімейного кодексу України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Стаття 1 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» визначає, що акти громадянського стану - це засвідчені державою факти народження, смерті, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміни прізвища, імені, по батькові. Вони є юридичними фактами, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення відповідних прав та обов`язків. Акти громадянського стану підлягають обов`язковій реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про органи реєстрації актів громадянського стану» про кожний факт реєстрації акту громадянського стану органами реєстрації актів громадянського стану видаються відповідні свідоцтва про народження, смерть, одруження, розірвання шлюбу, встановлення батьківства, переміну прізвища, імені та по батькові на бланках суворої звітності, виготовлених за єдиними зразками. Відповідно до пп. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до пп. 2.16.4 цих Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, аналізуючи положення законодавства, суд вважає, що рішення суду є підставою для внесення відповідних змін до актового запису народження дитини [PERSON] щодо батька дитини та, відповідно, прізвища і по батькові. Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частинами 2, 3 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно з ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Беручи до уваги викладене вище, зокрема, визнання [PERSON] батьком дитини [PERSON] , суд дійшов висновку про необхідність задовольнити заявлені позовні вимоги та стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду 22 квітня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією від 21 квітня 2021 року. Судовий збір сплачено в розмірі, встановленому ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Оскільки суд ухвалив рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, із [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] судові витрати із сплати судового збору в розмірі 908,00 грн. Також відповідно до ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Враховуючи, що позивачка звільнення від сплати судового збору за подання позову в частині стягнення аліментів та задоволення позовних вимог в цій частині, суд дійшов висновку, що з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved