Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

Заявниця 30.05.2023 звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи тим, що 11.06.1997 Відділом приватизації житла «Радгосп імені Кірова», за підписом керівника органу приватизації - В.В. Біліченко, згідно розпорядження ( наказу ) № 80, було видано свідоцтво про право власності на житло в [ADDRESS] , зареєстрованого Полтавським КП БТІ «Інвентаризатор» на праві приватної, спільної сумісної власності, записаний у реєстрову книгу за № 3-527, 11.06.1997р., підписаний керівником - А.Ю. Кошером. Відповідно до даного свідоцтва квартира [ADDRESS] належить на праві приватної, спільної сумісної власності : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При видачі даного свідоцтва… в ньому була допущена помилка, яка перешкоджає заявниці володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. Так, в свідоцтві…. її ім`я записано, з помилкою : « [PERSON] » ( а вірно : « [PERSON] » ), що не збігається із записом її імені в свідоцтві про її народження серії [NUMBER] , виданого Яреськівською сільрадою Полтавського району Полтавської області 15.08.1962, паспорті як громадянки України, виданого Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області від 08.01.1998, та довідці про присвоєння ідентифікаційного номера, де зазначене її правильне ім`я : « [PERSON] ». На час оформлення свідоцтва про право власності на житло, не було звернуто уваги на правильність написання її імені і лише нещодавно вона виявила наявність помилки у свідоцтві про право власності на житло, що перешкоджає їй використовувати власність на свій розсуд. Внаслідок помилки, у неї на даний час, існує невідповідність між документами, що посвідчують її особу та з правовстановлюючим документом на житло. У зв`язку із чим виникла необхідність встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, а саме : свідоцтва про право власності на житло. З метою надання їй можливості вільно розпоряджатися своєю власністю, а саме квартирою, існує необхідність встановити юридичний факт належності правовстановлюючого документу, оскільки позасудовим шляхом можливості встановити даний чинним законодавством України не передбачено, що вимусило її звернутися до суду. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів Держави. Ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства ( ст. 13 ЦПК України ) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ). Ч. 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно правових позицій Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи. Які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі, не збігаються з зазначеними в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інших. Підтверджує, що нею не подано іншої заяви до суду з тим самим предметом та з тих самих підстав. Сума витрат складається із судового збору і становить 536,80 грн. Прохала : Встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме : свідоцтва про право власності на житло, виданого 11.06.1997 Відділом приватизації житла «Радгосп імені Кірова», села Гожули за підписом керівника органу приватизації - В.В. Біліченко, згідно розпорядження ( наказу ) № 80, на житло в [ADDRESS] , зареєстрованого КП «Інвентаризатор» на праві приватної, спільної сумісної власності і записаний у реєстрову книгу № 3-527, 11.06.1997, підписаного керівником - А.Ю. Кошером, виданим на ім`я : [PERSON] , належить [PERSON] ( ІПН : [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] виданий Полтавським РВ УМВС України в Полтавській області від 08.01.1998 ). В судове засідання сторони у справі не з`вилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, де заявниця заяву про встановлення факту підтримала, надавши можливі докази на її підтвердження, а заінтересовані особи : [PERSON] та [PERSON] заяву визнали та не мали заперечень щодо її задоволення. Тому, суд вважає за можливе розгляд справи по суті у відсутності не з`явившихся, належно повідомлених сторін по наявних матеріалах справи. Судом встановлено всі обставини, на які заявниця послалася в заяві та вони повністю доводяться матеріалами справи на а. с. 6 9. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується заява, вважає, що заява про встановлення факту підлягає задоволенню відповідно до ст. 293, 315 ЦПК України, так як встановлення даного факту заявниці необхідно для вільного розпорядження своєю власністю на власний розсуд згідно вимог чинного законодавства та заявниця довела даний факт, а діючим законодавством не визначено іншого порядку його встановлення.

Outcome: approved