Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-06 00:00:00

29.12.2021 року [PERSON] звернулася в суд з позовом, збільшивши в подальшому позовні вимоги, до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Просила суд\~ухвалити рішення,\~яким змінити розмір аліментів, які присуджені рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року, справа №348/113/17. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця смт. Ланчин, Надвірнянського району аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Ланчин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області та [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Ланчин, Надвірнянського району, Івано-Франківської області у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Крім того, просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця смт. Ланчин, Надвірнянського району на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 8649 грн. Також просить стягнути з відповідача в її користь всі судові витрати згідно долучених квитанцій. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , адвокат Романишин Д.М. позов з збільшеними позовними вимогами позивача підтримав повністю з підстав наведених в ньому, який просив задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не\~прибув,\~разом з\~тим його\~представник,\~адвокат Устінський\~А.В.\~подав до\~суду сформований\~в системі\~«Електронний суд»\~відзив на\~позовну заяву [PERSON] , в якому позовні вимоги останньої не визнав, просив суд в задоволенні позову відмовити, судові витрати залишити за позивачем. Крім того, представник відповідача, адвокат Устінський А.В. подав\~до суду сформовану в системі «Електронний суд» заяву, в якій підтримав поданий ним відзив на позовну заяву, в задоволенні позову просив відмовити з підстав, наведених у ньому (відзиві) і просив суд проводити розгляд даної справи без його участі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши доводи сторін у позовній заяві і відзиві на неї відповідно, та з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено,\~що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який 26.05.2017 року розірвано в судовому порядку (а.с.7). За час спільного проживання у сторін по справі народилося двоє дітей-синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких у свідоцтвах про народження записані сторони по справі і що стверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 5-6). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.03.2017 року присуджено стягувати з [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця [ADDRESS] на користь [PERSON] , ІПН [NUMBER] , аліменти на утримання дітей сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі по 1100 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття (а.с. 8-9). Встановлено також, що позивач 10.07.2018 року змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.10). Як вбачається з витягу №677 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданого 14.12.2021 року відділом ЦНАП Ланчинської селищної ради неповнолітні діти сторін по справі [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем [PERSON] (а.с.11). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Ланчинської селищної ради позивач [PERSON] не працює, трудової книжки не має. Проживає разом з дітьми в будинку батьків за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей участі у вихованні та матеріальному забезпеченні не бере (а.с.12). Суд констатує, що відповідно до ст.\~51\~Конституції України, ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини, аліменти, присуджуються в частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~ст. 157 цього Кодексу. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч.2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також, враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до\~частини першої\~та другої\~статті 27\~Конвенції про\~права дитини,\~держава визнає\~право кожної\~дитини на\~рівень життя,\~необхідний для\~фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку\~дитини.\~Батьки або\~інші особи,\~які виховують\~дитину,\~несуть основну\~відповідальність за\~забезпечення в\~межах своїх\~здібностей і\~фінансових можливостей\~умов життя,\~необхідних для\~розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~встановлює, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Судом встановлено, що на час винесення попереднього рішення від 01.03.2017 року, частина друга\~ст. 182 СК України\~в редакції\~Закону № 2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, з 08.07.2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років з 01 січня 2023 року становить 2272 гривні, а для дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривні. Таким чином, зазначений розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання неповнолітніх дітей відповідно до рішення суду від 01.03.2017 року, на переконання суду, є недостатнім для задоволення потреб неповнолітніх дітей. Згідно ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення дитиною повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків. Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. Невизнання позову відповідача про стягнення з нього аліментів в більшому розмірі ніж мінімальні слід оцінювати критично, оскільки, по-перше, у батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами, по-друге, представник відповідача не підтвердив те, що саме суми присудженої судом 01 березня 2017 року суми коштів аліментів буде достатньо для утримання двох малолітній дітей. Принцип врахування лише трудових офіційних доходів платника аліментів не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства. На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити з оцінки майнового стану платника аліментів, а не з врахування його трудових доходів. Можливість другого з батьків утримувати дитину слід тлумачити розширено і не обмежували лише наявністю в нього офіційного доходу, але також врахувати фінансування витрат такого з батьків, його можливість надавати утримання дітям. Перебування відповідача за кордоном протягом тривалого часу свідчить про матеріальну можливість відповідача забезпечувати собі проживання в іншій європейській країні і, відповідно, підтверджує можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж присуджено судом 01 березня 2017 року. Також слід врахувати те, що батько дітей, будучи за кордоном, не виконує жодні батьківські обов`язки,а виховання дітей повністю здійснюється лише матір`ю. Це підтверджується також наявністю заборгованості зі сплати аліментів. Як вбачається із змісту ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дітей, а також матеріального стану платника аліментів, суд прийшов до висновку, що він взмозі утримувати своїх дітей в розмірі, достатньому для їх нормального фізичного та духовного розвитку. Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги зміст вказаних вище статтей, твердження представника відповідача про наявність у [PERSON] травми, внаслідок якої він не бачить на одне око, що утруднює йому пошук роботи, є голослівним, бо не підтверджено жодними засобами, як передбачено ч.2 ст.76 ЦПК України. А наявність на утриманні у відповідача іншої неповнолітньої дитини - [PERSON] не може слугувати підставою для обмеження витрат на утримання дітей від першого шлюбу з позивачем [PERSON] . Суд також акцептує, що факт виїзду платника аліментів [PERSON] закордон дозволяє суду стверджувати про наявність в нього суми коштів, яку вимагає відповідна держава для перебування на її території та свідчить про його задовільний майновий стан. За вказаних обставин і з врахуванням також того, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері так і батька, суд вважає, що відповідач має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , і розмір аліментів може бути змінено та визначено судом в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказано, що у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Отже, стягнення аліментів у визначеному розмірі слід розпочати з часу набрання даним рішенням законної сили і проводити до повноліття дитини. Як вбачається з розрахунку сплати аліментів старшого державного виконавця у відповідача [PERSON] станом на 01.01.2022 року утворилася заборгованість в розмірі 8649 грн. (а.с. 29-30). Відповідно до\~ч.1,3ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом. У відповідності\~до ч.1\~ст.196\~СК України,\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пунктом 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196\~СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Великою Палатою Верховного суду у правовому висновку, викладеному у постанові від 03.04.2019 року роз`яснено порядок розрахунку аліментів у разі їх прострочення, згідно якого розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць помножено на кількість днів заборгованості помножено на 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 % (справа №333/6020/16-ц, провадження №14-616цс18). При таких обставинах, з положення наведеної вище норми Сімейного кодексу України, а також практики Верховного суду України випливає, що оскільки відповідач протягом тривалого часу не сплачував аліменти, внаслідок чого виникла заборгованість виключно з вини відповідача, позивач, як одержувач аліментів на утримання неповнолітньої дитини, має право на стягнення неустойки (пені) за кожен день прострочення. Перевіряючи розрахунок заборгованості із сплати аліментів, наданий позивачем і наявний в матеріалах справи, судом встановлено, що він здійснений із дотриманням вимог ст. 196 СК України, а також враховуючи те, що відповідач добровільно заборгованість по аліментам не сплатив, суд вважає, що заявлені позовні вимоги щодо сплати пені за прострочення сплати аліментів є обгрунтованим, оскільки доказів протилежного суду відповідачем не надано. Що стосується стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно п.1 ч.3\~ст.133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2\~ст.137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно наданої стороною позивача квитанції № 041/2021 від 29.12.2021 року витрати на правничу допомогу склали 3500 грн. (а.с.17). Також суд зазначає, що у відповідності до вимог\~ст.141 ЦПК України,\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі про зміну розміру\~аліментів та\~стягнення пені\~за прострочення\~сплати аліментів звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141\~ЦПК України 2147 грн.\~20\~коп. судового збору в дохід держави. Таким чином,\~з відповідача\~слід стягнути\~на користь\~держави судовий\~збір у\~встановленому законодавством\~розмірі 2147 грн.\~20\~коп. та на користь позивача 3500 грн. витрат за надання професійної правничої допомоги. На підставі\~наведеного ст.ст.180,\~181,\~182,\~184,\~192,\~195,\~196 СК України,

Outcome: approved