Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

15.06.2023 до Ленінського районного суду міста Полтави надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє представник - адвокат Малофєєв Артем Іванович до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому позивач просить: - розірвати шлюб, який зареєстровано 21 січня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 27, свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 21.01.2011; - стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 21 січня 2011 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 27, зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON] , [INFO] .. З початку 2022 року подружжя живе окремим життям та своїми інтересами, оскільки спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння і кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Шлюбні відносини не підтримуються, спільне господарство не ведеться, як наслідок втрачені почуття кохання, взаємодопомоги та підтримки. Малолітній син проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні і вихованні. Збереження шлюбу та примирення неможливе і суперечить інтересам позивача. Після розірвання шлюбу просить залишити позивачу прізвище « [PERSON] ». Також вказує, що малолітній син проживає з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні і вихованні. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, має змогу та зобов`язання утримувати малолітню дитину, з урахуванням вартості продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, відсутності відомостей щодо реального доходу відповідача, визначення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача забезпечить рівність при несенні обов`язку по утриманню дитини. Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.06.2023 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Гальченко Н.Г. подано до суду відзив на позов та клопотання про поновлення строку на подачу відзиву. Ухвалою суду від 06.07.2023 без виходу до нарадчої кімнати постановлено поновити строк на подачу відзиву представником відповідача. Так, у відзиві представник відповідача зазначає, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме: позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає повністю, позовні вимоги в частині стягнення аліментів визнає частково. 31.03.2023 [PERSON] вибув з території держави України та на даний час перебуває на території держави Іспанії. Станом на 28.06.2023 [PERSON] не має постійної роботи та офіційного працевлаштування, на даний час отримує кошти для існування з не постійних та не офіційних джерел. Оскільки відповідач є не працевлаштований відповідно стягнення аліментів у розмірі від всіх видів заробітку є неможливим. Доводи позивачки про те, що відповідач, має стабільний заробіток, отримує доходи не підтверджено належними та допустимими доказами. В зв`язку з відсутністю постійного офіційного працевлаштування, відповідач, який тимчасово перебуває на території держави Іспанія, має змогу сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. 04.07.2023 представником позивача [PERSON] - [PERSON] подано до суду додаткові пояснення, в яких посилається на норми ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст. 182, ч. 1 ст. 184 СК України та зазначає, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на переконання сторони позивача буде відповідати критеріям необхідного забезпечення потреб дитини та матеріальної спроможності платника аліментів. Стосовно доводів відповідача про те, що він не працює і відповідно з нього не можуть бути присуджені аліменти у частці від заробітку, вказує, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У даному випадку визначальним є саме вимога позивача (отримувача аліментів) стосовно способу стягнення аліментів, а факт офіційного працевлаштування платника аліментів у даному випадку правового значення не має. З огляду на вказане, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У судове засідання з`явилися представник позивача - адвокат Малофєєв А.І. та представник відповідача - адвокат Гальченко Н.Г. Позивач та відповідач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Малофєєв А.І. просив слухати справу за відсутності позивача, так як остання перебуває за межами України. Позовні вимоги [PERSON] підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Гальченко Н.Г. просила слухати справу за відсутності відповідача, так як він перебуває за межами України. Позовні вимоги [PERSON] визнає частково, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 січня 2011 року, актовий запис № 27 від 21.11.2011 виконано Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] від 21.01.2011). Від шлюбу мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26.11.2013, актовий запис № 1326). Шлюбно-сімейні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, подружжя не веде спільного господарства, не проживає однією сім`єю, та при таких стосунках, які склалися між сторонами, враховуючи втрату ними почуття кохання і небажання відновити стосунки, збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ч.1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають значення. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до актового запису про народження № 1326 від 26.11.2013, місце реєстрації: Октябрським відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Сторони проживають окремо, дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] . Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, дитина знаходиться на утриманні позивача. При цьому, відповідачем та його представником не надано суду даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати неповнолітніх дітей, чи будь-яких доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дітей. У відзиві викладена позиція щодо часткового визнання відповідачем позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3500, 00 грн., у зв`язку з тим що на даний час перебуває за межами України та офіційно не працевлаштований. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст.182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, суд звертає увагу, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Щодо доводів представника позивача у відзиві щодо способу стягнення аліментів, суд зазначає, що позивачем, в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, та з урахуванням положень ч. 3 ст. 181 СК України, визначені позовні вимоги, в тому числі і спосіб стягнення аліментів відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України. Нормами статті 141 СК України визначено, що мати, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто, встановлено принцип рівності обох батьків у питаннях виховання та утримання дітей. При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , суд перевіривши обставини, обумовлені статтею 182 СК України, бере до уваги те, що обов`язок утримувати неповнолітню дитину мають нести однаково як батько, так і мати дитини та з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини, вважає, що розмір частки аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочки має становити 1/4 частину від заробітку (доходу) відповідача. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів. Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору щодо вимог про стягнення аліментів судові витрати зі сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів за ставкою станом на день пред`явлення позову - 15.06.2023 становлять 1073,60 грн та підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Щодо розподілу судових витрат (позовна вимога про розірвання шлюбу), відповідно до вимог ч.1 ст.142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання позовної заяви (позовна вимога про розірвання шлюбу) в сумі розмірі 536 ,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 258-259, 263- 265, 274, 279, 354 ЦПК України, суд,

Outcome: approved