Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

У травні 2023 року позивач через свого представника звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 травня 2022 року відповідач [PERSON] на підставі власноручної розписки особисто отримав від позивача позику в розмірі 92\~250 грн. з кінцевою датою повернення 01.11.2022 року. Однак станом на теперішній час відповідач свої зобов`язання щодо повернення боргу не виконав та отриману суму коштів не повернув, тобто починаючи з 02.11.2023 року вчинив прострочення грошового зобов`язання. Враховуючи вимоги ст.ст.1049, 1050, ч.2 ст.625 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача суму основного боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Отже, відповідач [PERSON] станом на 25.04.2023 року зобов`язаний сплатити на користь позивача суму основного боргу в розмірі 92250 грн, інфляційні витрати станом на травень 2023 року в сумі 4321,52 грн. та 3% річних у розмірі 1531,60 грн. Загальна сума боргу, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивача складає 98\~103 грн. 12 коп. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 98103 грн. 12 коп. з розрахунку: сума основного боргу 92250 грн., інфляційні витрати 4321 грн. 52 коп., 3% річних 1531 грн. 60 коп. та понесені судові витрати. Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі у порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував та пояснив, що не повернув грошові кошти позивачу у обумовлений строк у зв`язку з важким матеріальним становищем. Заперечень щодо розрахунку заборгованості не має. Вислухав пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Як передбачено\~ст.ст.12\~13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. За змістом ст.ст.77,78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст.12, ч.1 ст.81, 84 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, так і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (частина перша статті 530 ЦК України). У відповідності до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до вимог\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилом статті\~610 та частини першої статті\~612 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з частиною першою\~статті 611 ЦК України\~в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до розписки, укладеної 25.05.2022 року, [PERSON] взяв у борг від [PERSON] грошові кошти в загальній сумі 92250 грн., які зобов`язався повернути до 01.11.2022 року. Відповідач у судовому засіданні підтвердив факт написання ним зазначеної розписки. Станом на день розгляду справи грошові кошти за розпискою позивачу не повернуті, що не заперечується відповідачем. Отже у строк, визначений договором, а саме 01.11.2022 року [PERSON] свої зобов`язання не виконав та не повернув позивачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 92250 грн. Відповідно до\~ст.625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою\~статті 625 ЦК України\~нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Представником позивача надані розрахунки, з яких вбачається, що у зв`язку з невиконанням умов договору позики, за весь час прострочення, тобто з 02.11.2022 року по 30.04.2023 року відповідач повинен виплатити позивачу на підставі ст.625 ЦПК України інфляційні втрати у розмірі 4321,52 грн. та 3% річних у розмірі 1531,60 грн. Доказів на спростування наведених розрахунків, відповідачем суду не надано. Таким чином, судом беззаперечно встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором позики, тому існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у загальному розмірі 98103,12 грн., у тому числі: суму основного боргу у розмірі 92\~250 грн., інфляційних втрат у розмірі 4321,52 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 1531,60 грн. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн., тому судовий збір по справі слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved