Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просить визнати відповідача [PERSON] , 1990р.н., таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов мотивує тим, що він є власником вищевказаного житлового будинку, в якому зареєстрований відповідач - його син, який вже більше трьох років не проживає в такому. Зазначає, що звернувшись з даним питанням до сільської ради, йому повідомили, що без згоди сина, останнього можливо зняти з місця реєстрації тільки в судовому порядку. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подали. За викладених обставин, суд провів розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, в порядку, передбаченому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово ч.1 ст.29 ЦК України. Ст.47 Конституції України визначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , 1958р.н., є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24675954 від 04.12.2009 року свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.12.2009 року (а.с. 4-5). Згідно з доданої до позовної заяви копії будинкової книги, за вищевказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який відповідно до Акту обстеження факту проживання від 02.06.2023 р № 640, не проживає за такою вже більше трьох років (а.с. 6-12). Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, якими закріплено принцип непорушності права приватної власності, що означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З набуттям позивачем по даній справі права власності на будинок, останній має право на власний розсуд розпоряджатися своєю власністю, в тому числі і щодо вирішення питань стосовно можливості проживання в будинку інших осіб. Згідно ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі …судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Окрім того, суд керується нормами міжнародного законодавства, які регулюють дану сферу правовідносин, п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. В судовому засіданні позовні вимоги знайшли своє підтвердження, так як наявна реєстрація відповідача фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав як власника вищевказаного житлового приміщення і враховуючи, що відповідач фактично не проживає у даному помешканні більше трьох років, позов є обгрунтованим та його необхідно задовольнити. Суд не стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у зв`язку із незаявленням такої вимоги.

Outcome: approved