Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-10 00:00:00

У січні 2022 року [PERSON] \~звернулася до Києво-Святошинського\~районного\~суду\~Київської області\~з позовом до Обухівської міської ради Київської області, [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Друга Київська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача та відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 8481 від 22 травня 2020 року. Померла за життя склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно своїм дітям, позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , в рівних частинах, що підтверджується копією заповіту від 18.01.2003 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, в тому числі дві земельні ділянки, а саме земельна ділянка розміром 0,2897 га, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та земельна ділянка розміром 1.5801 га, яка розташована на території села Ходосіївка Києво-Святошинського району Київської області, надані для ведення особистого селянського господарства. Позивач своєчасно звернулися до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2 (дві) земельні ділянки нотаріус їй відмовила, оскільки Державні акти на право власності на земельні ділянки свого часу не були належним чином зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на прав власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Оскільки Державні акти на право власності на земельні ділянки спадкодавцем свого часу не були належним чином зареєстровані, а нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, а тому вона вимушена звертатися до суду з цим позовом, адже іншого способу захистити своє право на отримання спадщини не має. Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності у порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2897 га, яка розташована Ходосіївської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] та визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності у порядку спадкування на 1/2 частину земельної ділянки площею 1,5801 га, яка розташована на території села Ходосіївка Києво- Святошинського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.05.2022 року від відповідача 1 надійшли письмові пояснення. Ухвалою суду від 29.07.2022 року витребувано від Феодосіївської сільської ради, Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області, Головного Управління Держгеокадастру у Київській області належним чином засвідчені копії правовстановлюючих документів на земельні ділянки, належні на праві власності [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), [INFO] , які розташовані в межах села Ходосіївка, Обухівського району Київської області, розміром 0,2897 га, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, надані для ведення особистого селянського господарства та витребувано від Другої Київської державної нотаріальної контори належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . 21.09.2022 року на виконання ухвали суду від 29.07.2022 року від Другої Київської державної нотаріальної контори надійшли належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи до майна померлої [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 01.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Надала до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України\~(надалі -\~ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 та відповідно до ч. 1\~ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст.\~1220,\~1221 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 8481 від 22 травня 2020 року. Померла за життя склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно своїм дітям, позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] , в рівних частинах, що підтверджується копією заповіту від 18.01.2003 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, в тому числі дві земельні ділянки, а саме земельна ділянка розміром 0,2897 га, яка розташована на території Ходосіївської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області та земельна ділянка розміром 1.5801 га, яка розташована на території села Ходосіївка Києво-Святошинського району Київської області, надані для ведення особистого селянського господарства. Позивач звернулися до Другої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 2 (дві) земельні ділянки нотаріус їй відмовила, оскільки Державні акти на право власності на земельні ділянки свого часу не були належним чином зареєстровані в Книзі записів реєстрації державних актів на прав власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно до\~ст.1217 Цивільного кодексу України\~спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої\~\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок\~\~відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень\~статті 1297 Цивільного кодексу України\~\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10\~\~Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений\~наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4\~ст. 41 Конституції України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з\~статтею 392 Цивільного кодексу України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За змістом цієї норми цивільне право підлягає захисту в разі, коли сторони не перебувають між собою в зобов`язальних відносинах, і при цьому має місце його реальне оспорювання учасником цивільних відносин, унаслідок чого власник майна (у цьому випадку позивач) не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з існуванням сумнівів або претензій щодо спірного майна з боку третіх осіб. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач [PERSON] прийняла спадщину після померлої [PERSON] , однак, у зв`язку з відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно не може оформити на це майно право власності, що унеможливлює в повній мірі володіти та користуватись ним. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. (\~ст.2 Цивільного процесуального кодексу України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст.\~\~5 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що судом встановлено визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved