Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про розподіл майна подружжя. Зважаючи на відповідні заяви, остаточно просить суд залишити у власності [PERSON] частку у розмірі квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; залишити у власності [PERSON] частку у розмірі квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право на компенсацію в розмірі 50% від вартості автомобілю марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який є спільною власністю подружжя, яка становить 367 650 грн. 00 коп. та стягнути вказану суму в розмірі 367 650 грн. 00 коп. з [PERSON] на користь [PERSON] ; стягнути грошову компенсацію за продані меблі в розмірі 1 192 800грн. Заявлені вимоги мотивує наступним. У відповідності до тристороннього Договору про відступлення права вимоги до Інвестиційного договору №7763/268-Х від 20.11.2015 р., укладеного 15.11.2017 р. між Відповідачем, позивачем та ТОВ "Компанія з управління активами "Бізнес-Гарант", Відповідач ( [PERSON] ) відступила позивачу ( [PERSON] ) право на отримання у власність частини квартири за Інвестиційним договором №7763/268-Х, укладеним 20.11.2015 р. між Відповідачем та ТОВ "Компанія з управління активами "Бізнес-Гарант". 01.12.2017 року між [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] укладено шлюб. квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю кожного з подружжя у розумінні п.1 ч.1 статті 57 Сімейного кодексу України. Перебуваючи в шлюбі, відповідачка придбала у свою власність автомобіль марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . У відповідності до Звіту про незалежну оцінку вартості рухомого майна від 31.07.2019 р., а саме автомобілю марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , ринкова вартість цього автомобілю станом на 2019 рік, станом на момент подачі позову до суду (з урахуванням використання та зносу) складає 735 300 грн. 00 коп. Згодом, стало відомо, що [PERSON] продала авто не повідомивши про це [PERSON] , проте [PERSON] має право на відповідну компенсацію в розмірі 50% від вартості автомобілю марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який є спільною власністю подружжя, яка становить 367 650 грн. 00 коп. Також, відповідності до Договору поставки №1.113.04.05.2017 від 04.05.2017 р. [PERSON] було понесено витрати на придбання коштовних меблів для облаштування нерухомого майна, яке в майбутньому було зареєстровано як співвласність (квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ), в розмірі 35 000 євро. Дане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а особистою приватною власністю, оскільки придбано до реєстрації шлюбу за особисті кошти [PERSON] . Однак, були реалізовані [PERSON] без згоди власника майна. Зазначені меблі були вивезені [PERSON] з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , без погодження з [PERSON] та продані. Кошти від продажу вказаних меблів були спрямовані для задоволення власних потреб відповідача, без погодження з [PERSON] . Відтак, [PERSON] має право на грошову компенсацію повної вартості приданих меблів. Провадження у справі відкрито 22.04.2020 р., відповідно до приписів ст.ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. 10.09.2020 р. за розпорядженням керівника апарату Шевченківського районного суду м. Києва здійснено повторний автоматичний розподіл справи відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду. Не погоджуючись з заявленими вимогами, представник [PERSON] подав зустрічний позов, який прийнятий до розгляду 17.11.2020 р., відповідно до якого просив суд: визнати право власності [PERSON] на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та припинити право власності [PERSON] на частину квартири; визнати право власності [PERSON] на автомобіль марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та припинити право власності [PERSON] на частину автомобіля. З урахуванням відповідних заяв [PERSON] остаточно просив суд визнати за позивачем право власності на 7/8 частин квартири [ADDRESS] , вказавши, що вимоги стосовно поділу транспортного засобу та стягнення компенсації у вартості меблів з квартири нею не підтримуються. Вимоги мотивовано тим, що оскільки вартість майнових прав на спірну квартиру [PERSON] було сплачено за рахунок особистих коштів до укладення шлюбу з [PERSON] , то придбана нею за договором купівлі - продажу частка цієї квартири є особистою власністю позивача і не підлягає поділу. Разом з цим, оскільки [PERSON] набув частину майнових прав на квартиру безоплатно, то належна йому частина підлягає розподілу між сторонами в рівних частинах. З наданих документів вбачається, що [PERSON] наприкінці 2019 р. самовільно вивіз меблі із спірної квартири, демонтував сантехнічне та електричне обладнання, у зв`язку із чим квартира стала непридатною для проживання. Тобто [PERSON] фактично вилучив та приховав поліпшення квартири. З урахуванням викладеного та з огляду, що на вихованні позивача двох неповнолітніх дітей, які зареєстровані у спірній квартирі, наявні обставини для відступлення від рівності часток. В судовому засіданні представник [PERSON] підтримала вимоги первісного позову, просила задовольнити та відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представник [PERSON] підтримав зустрічний позов, який просив задовольнити. В задоволенні первісного позову просив відмовити. Представник третьої особи зазначила, що спір має бути вирішений на підставі вимог чинного законодавства України. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм відповідну оцінку, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. Встановлено, і не заперечується сторонами, що між [PERSON] та [PERSON] 01.12.2017 року укладено шлюб, зареєстрований Шевченківським районним у місті Києві відділом реєстрації актів громадянського стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2423. Як встановлено під час розгляду справи, спільних дітей [PERSON] та [PERSON] не мають. Шлюб між сторонами розірвано відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20.05.2021 р. Так, 20.11.2015 р. між [PERSON] (Інвестор) та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» («Фонд») було укладено інвестиційний договір № 7753/268-Х предметом якого є інвестиційна участь інвестора у будівництві офісно-житлового комплексу, що будується на перетині [ADDRESS] , об`єкт - житлова квартира, будівельний номер 28, поверх 24-25, кількість кімнат 4, загальна проектна площа 184,00 кв. м.. Як свідчать матеріали справи, відповідно до тристороннього Договору про відступлення права вимоги до Інвестиційного договору №7763/268-Х від 20.11.2015 р., укладеного 15.11.2017 р. між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант», [PERSON] відступила [PERSON] право на отримання у власність частини квартири за Інвестиційним договором №7763/268-Х, укладеним 20.11.2015 р. між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант». В подальшому, а саме 17.01.2018 р. між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Бізнес-Гарант» було укладено Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пилипенко О.Ю., на підставі якого сторонами було зареєстровано право власності в рівних долях (по ) на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до положень ч. 1 ст. 316ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, згідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу (п.1 ч.1 статті 57 Сімейного кодексу України). За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). В свою чергу за положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи встановлені обставини, квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є особистою приватною власністю кожного ( [PERSON] та [PERSON] ) у розумінні п.1 ч.1 статті 57 Сімейного кодексу України і не є предметом поділу на підставі положень Сімейного кодексу України. Перебуваючи в шлюбі, [PERSON] уклала з Дочірнім підприємством «АУДІ ЦЕНТР ВІПОС» Договір купівлі-продажу №1367_507337 від 13.12.2017 р., придбавши у свою власність автомобіль марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Вказаний автомобіль було зареєстровано за [PERSON] , д.н.з. транспортного засобу [NUMBER] . Даний транспортний засіб, з огляду на положення ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, доказів зворотного під час розгляду справи отримано не було. В судовому засіданні представниками сторін не заперечувалась та обставина, що після розірвання шлюбу спірний автомобіль залишився у користуванні [PERSON] . За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Слід зауважити, що, аналогічна правова позиція викладена у правовому висновку ВСУ у справі №755/20923/14-ц від 03.05.2018 р. (суть спору протиправний продаж автомобілю як спільного майна подружжя), а також у справі №6-1587цс16. Згідно інформації, отриманої з Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві від 27.05.2020р. №31/26-315Аз - Результати аналітичного пошуку ТЗ по «НАІС ДДАІ» МВС України, 31.07.2019р. [PERSON] здійснила відчуження так відбулася перереєстрація авто на нового власника по договору укладеному в ТСЦ (ТСЦ 8046) - [PERSON] . При цьому, під час розгляду справи не було отримано доказів того, що [PERSON] надав згоду на укладення договору купівлі - продажу. 03 жовтня 2018 року в своїй постанові у справі 127/7029/15-ц провадження № 61-9018сво18 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив - відступаючи від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно». Аналогічна позиція сформульована у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 180/254/15-ц (провадження № 61-5231св18), від 07 листопада 2018 року у справі № 761/17775/15-ц (провадження № 61-4420св18), від 09 січня 2019 року у справі № 643/4589/15-ц (провадження № 61-5361св18) http://reyestr.court.gov.ua/Review/79237953. Вартість автомобілю станом на 2017 рік у відповідності до Договору купівлі-продажу №1367_507337 від 13.12.2017 р. становила 727 296 грн. 81 коп. У відповідності до Звіту про незалежну оцінку вартості рухомого майна від 31.07.2019 р., а саме автомобілю марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , ринкова вартість цього автомобілю станом на 2019 рік, станом на момент подачі позову до суду (з урахуванням використання та зносу) складає 735 300 грн. 00 коп. Також, було залучено до матеріалів справи Інформаційний лист про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу від 31.03.2023р. Даний доказ залучено судом з огляду на таке. Справа в провадженні суду перебуває більше трьох років, з моменту відкриття провадження майже три роки, що значним чином вийшло за межі термінів розгляду, однак рішення судом не прийнято, права позивача не відновлено в судовому порядку. Враховуючи ту обставину, що розгляд справи триває, права [PERSON] шляхом визначення права на грошову компенсацію не відновлено, цілком справедливим буде врахування інформації про оцінку ринкової вартості автомобіля саме станом на момент розгляду справи перед прийняттям рішення, оскільки строки розгляду значним чином сплинули, що повністю узгоджується із висновками Верховного суду України. Враховуючи вищезазначене, а також з урахуванням положень ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, [PERSON] має право на відповідну компенсацію в розмірі 50% від вартості автомобілю марки AUDI моделі A3 Limousine SPECIAL, 2017 р.в., колір чорний, номер двигуна [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , який є спільною власністю подружжя, яка становить 367 650 грн. 00 коп. Крім того, як свідчить договір поставки №1.113.04.05.2017 від 04.05.2017 р. [PERSON] було придбано меблі на суму в розмірі 35 000 євро, що у відповідності до курсу НБУ становить на дату подання цієї заяви 1 192 800 грн. 00 коп. Так, а розумінні положень ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу Згідно п.5.1. Договору, розрахунки проводяться шляхом попередньої оплати грошових коштів на розрахунковий рахунок або в касу Продавця авансовим платежем протягом 3 календарних днів з моменту підписання цього договору в розмірі 100% від загальної суми договору, що еквівалентно 35000 євро за курсом євро до гривні, вказаного в п.2.1. Згідно п.4.1. Поставка товару в повному обсязі здійснюється протягом 120 календарних днів за адресою [ADDRESS] з моменту укладення цього договору, остаточно узгоджених і підписаних покупцем специфікації (Додаток №1) і всієї необхідної технічної документації на товар, надходження від покупця оплати згідно з пунктами 5.1, п. 5.2 повна інформація щодо поставки товару може бути зазначено в специфікації (Додаток №1) до даного Договору окремо для кожного виробника. Дане майно, є особистою приватною власністю [PERSON] , оскільки придбано до шлюбу 04.05.2017р. в той час, як шлюб було зареєстровано 01.12.2017р. Як свідчить довідка від 17.11.2020р., видана Шевченківським УП ГУ НП в м. Києві (надано разом з відзивом на зустрічну позовну заяву) по зверненню [PERSON] , [PERSON] повідомила, що в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем була вимушена продати деякі меблі з власної квартири. Під час розгляду справи по суті представник позивача [PERSON] пояснила, що при зазначенні в позові суми грошової компенсації за продані меблі було перераховано по помилковому курсі валют. Курс на момент звернення до суду з позовом становив 27,65 по відношенню до гривні. Відтак, 35000 Євро становить 967 750грн. Свідок [PERSON] пояснив, восени 2018 р. [PERSON] вивозила кухонні меблі з квартири на [ADDRESS] і особисто контролювала їх перевезення. За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). За положеннями ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ст. 13 ЦПК України. Разом з тим, збирання доказів у цивільних справах, відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України, не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторона довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, заявляючи вимоги про відшкодування збитків, представником [PERSON] не було належним чином доведено, як їх спричинення так і про їх розмір, оскільки відсутні достовірні відомості, які б надали суду можливість зробити висновки, що [PERSON] розпорядилась саме тими меблями, що були придбані [PERSON] у 2017 р. та їх вартість на день розгляду справи становить суму вказану в позові. За таких обставин первісний позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо зустрічних позовних вимог з урахуванням доводів викладених у заяві про зміну підстав позову і зменшення розміру позовних вимог суд зазначає таке. Так, [PERSON] просить визнати 7/8 частин спірної квартири з огляду на те, що право власності на квартиру зареєстровано в шлюбі, а отже частки [PERSON] це є спільна сумісна власність подружжя та підлягає поділу навпіл. Відтак, [PERSON] має належати не , а всього. Суд не може погодитися з такими твердженнями, оскільки при встановленні юридичного статусу майна (особисте чи спільне) визначальним є те, коли мали місце факт і дата набуття (створення) такого майна, а не факт реєстрації прав на нього, що може мати місце після розірвання шлюбу (Постанова Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 355/1060/16 (провадження № 61- 809св21). Враховуючи ту обставину, що відступлення права вимоги відбулося до реєстрації шлюбу, визначальною є дана дата набуття прав на спірну квартиру, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду України. Щодо Довідки від 16.07.2021р. №31/121-1 та вартості продажу авто за 250000грн. не може бути взято судом до уваги, оскільки у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно (Постанова Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі 127/7029/15-ц провадження № 61-9018сво18). З огляду на все вищенаведене, первісний позов [PERSON] підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved