Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Укрспецконверсія» про поновлення на роботі, посилаючись на те, що він 08 грудня 2019 року був прийнятий на роботу сторожем до Одеської дільниці концерну «Техвоєнсервіс» наказом 150-К від 04 грудня 2019 року, а 08 листопада 2021 року, відповідно до наказу голови ліквідаційної комісії за №56-К, звільнений з Одеської дільниці «Техвоєнсервіс» у зв`язку з переведенням за його згодою на посаду сторожа за запитом від Державного підприємства «Укрспецконверсія» №1/09 від 27 вересня 2021 року та зазначає, що цим запитом ДП «Укрспецконверсія» зобов`язувалося виплатити компенсацію за невикористані відпустки 46 календарних днів. Позивач вказує, що з 30 січня до 06 лютого 2023 року він знаходився на стаціонарному лікуванні у ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова НАМН України», та, вийшовши на роботу 07 лютого 2023 року, дізнався про те, що з 01 лютого 2023 року відповідно до наказу Державного підприємства «Укрспецконверсія» №14/2023 його звільнено з посади сторожа. За таких обставин, посилаючись на порушення відповідачем положень законодавства України про працю, позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду. Позивач просить суд признати дії ДП «Укрспецконверсія» протиправними та неприпустими щодо порушення положень законодавства України про працю; зобов`язати ДП «Укрспецконверсія» нарахувати та виплатити йому компенсацію за 46 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки відповідно до наказу №56-К; скасувати наказ ДП «Укрспецконверсія» № 14/2023 від 01 лютого 2023 року стосовно його звільнення; поновити його на посаду сторожа ДП «Укрспецконверсія» з дня звільнення; зобов`язати ДП «Укрспецконверсія» нарахувати та виплатити йому заробітну плату за весь час вимушеного прогулу. Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу Голови ліквідаційної комісії Концерну «Техвоєнсервіс» від 08 листопада 2021 року №56-К «Про звільнення з роботи у порядку переведення» [PERSON] , охоронника Одеської дільниці Концерну «Техвоєнсервіс», звільнено 08 листопада 2021 року у зв`язку з переведенням, за згодою працівника, на ДП «Укрспецконверсія», за п. 5 ст. 36 КЗпП України. Наказом також визначено, що компенсацію за 46 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 04 грудня 2019 року по день звільнення виплачує ДП «Укрспецконверсія» (лист-запит від 27 вересня 2021 року №1/09). Згідно із листом-запитом про переведення працівників від 27 вересня 2021 року №1/09 ДП «Укрспецконверсія» на виконання наказу Міністерства оборони України №254 від 27 серпня 2021 року про передачу нерухомого майна Одеської дільниці Концерну «Техвоєнсервіс» Голова комісії з реорганізації просив перевести працівників Концерну «Техвоєнсервіс», в точу числі [PERSON] , на підставі п. 5 ст. 36 КЗпПУ у зв`язку з переведенням до ДП «Укрспецконверсія» після затвердження відповідного акту приймання-передачі, працевлаштування працівників гарантовано, якщо особи звернуться до ДП «Укрспецконверсія» протягом 10 днів з дня затвердження відповідного акту приймання-передачі, компенсацію за невикористані відпустки працівників зобов`язуються виплатити за власний рахунок. Відповідно до наказу (по особовому складу) ДП «Укрспецконверсія» від 01 лютого 2023 року №14/2023 «Про звільнення» у зв`язку з реорганізацією ДП МО України «Укрспецконверсія» та на підставі наказу МО України від 21 липня 2021 року №210 «Про реорганізацію ДП «Укрспецконверсія» [PERSON] звільнено з 01 лютого 2023 року з посади сторожа, відповідно до ст. 40 п. 1 КЗпПУ - у зв`язку з реорганізацією підприємства; вказано - виплатити компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 01 грудня 2021 року по 01 лютого 2023 року за 28 календарних дня. Згідно із медичним заключенням ДУ «Інститут очних хвороб і тканинної терапії імені В.П. Філатова НАМН України [PERSON] знаходився на стаціонарному лікування у відділі глаукоми та патології кришталика з 31 січня до 06 лютого 2023 року. Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. За нормами ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстави, зазначеною у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до роз`яснень, викладених у абз. 1 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з наступними змінами та доповненнями), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Судом встановлено, що Державне підприємство «Укрспецконверсія» згідно із відповіддю №60716 від 05 травня 2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань дійсно перебуває у стані припинення. Конвенцією Міжнародної організації праці про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року у пункті а частини 2 статті 9 визначено, що тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавці. Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів про те, що позивач попереджався про наступне звільнення відповідно до вимог ст. 49-2 КЗпП України не пізніше ніж за два місяці, в тому числі і про ознайомлення з відповідним наказом, не надано доказів про те, що позивачу пропонувалися вакантні посади і він відмовився від переведення на іншу роботу, або того що відповідач не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі. Отже судом встановлено, що роботодавцем не дотримано вимог ч. 2 ст. 40 КЗпП України, ст. 49-2 КЗпП України про вивільнення працівників відповідно до пункту 1 статті 40 цього Кодексу, а отже і звільнення [PERSON] з роботи проведено без достатніх на те правових підстав, тобто є незаконним, а тому позов в частині поновлення позивач на роботі слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. У зв`язку із поновленням позивача на роботі на його користь належить стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 лютого 2023 року, розраховані у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Щодо позовної вимоги про зобов`язання ДП «Укрспецконверсія» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за 46 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки відповідно до наказу №56-К суд зазначає наступне. Відповідно до положень статтей 47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину -інваліда з дитинства підгрупи А I групи. Положеннями статтей 4,6 Закону України «Про відпустки» встановлено, що щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством. Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення. Таким чином, з урахуванням того, що наказом Голови ліквідаційної комісії Концерну «Техвоєнсервіс» від 08 листопада 2021 року №56-К «Про звільнення з роботи у порядку переведення» визначено, що компенсацію за 46 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період з 04 грудня 2019 року по день звільнення [PERSON] виплачує ДП «Укрспецконверсія» (лист-запит від 27 вересня 2021 року №1/09), відсутності заперечень відповідача, не надання доказів здійснення виплати грошової компенсації, заявлена позовна вимога про зобов`язання ДП «Укрспецконверсія» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за 46 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки відповідно до наказу №56-К підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі наведеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які впливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, з метою забезпечення в повній мірі захисту прав, свобод та інтересів позивача, дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про зобов`язання ДП «Укрспецконверсія» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію за 46 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки відповідно до наказу №56-К, про скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на посаді сторожа Державного підприємства «Укрспецконверсія» та стягнення з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 лютого 2023 року. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пункту 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (постанова від 17 жовтня 2014 року№10) вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п.1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому із відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Outcome: partial