Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-11 00:00:00

22.02.2022 року [PERSON] , звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратив право користування житловим приміщенням . В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що вона є власником квартири [ADDRESS] . Відповідачка є її невісткою, котра з 2016 року не проживає в її квартирі, а за іншою невідомою їй адресою, ніяких зв`язків з останньою не підтримують. Шлюб відповідачки з її сином був розірваний рішенням суду від 25.11.2008 року. На житловій площі, належної їй [PERSON] на праві власності квартири зареєстровано місце проживання відповідачки [PERSON] , котра фактично не проживає у належній їй на праві власності квартирі протягом останніх п`яти років. Факт реєстрації відповідачки на житловій площі зазначеної квартири створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, у зв`язку з чим просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй - [PERSON] на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - [ADDRESS] . 08.07.2022 року було відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження. 08.02.2023 року підготовче провадження у справі закрито. У судовому засіданні позивачка відсутня, подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги підтримує, проти судового розгляду справи в порядку заочного провадження не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, судові повістки надіслані на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку її місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання. З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у порядку, передбаченому правилами статті 280 ЦПК України. . Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] та третім особам [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло, виданим 06.10.1998 року на підставі розпорядження від 06 жовтня 1998 року №2009 (а.с.19). За даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб за адресою - - [ADDRESS] , витяг №68138175 від 19.08.2021 року на зазначеній житловій площі квартири зареєстрована [PERSON] , [INFO] з 25.10.1983 року по теперішній час (а.с.24). За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що відповідачка [PERSON] поселилася до належної їй та третім особам на праві спільної часткової власності квартири влітку 2004 року, як дружина [PERSON] , однак їх шлюб був розірваний 25.11.2008 року, а з 2016 року остання не проживає на житловій площі належної їй та третім особам на праві спільної часткової власності квартири. Позивачка [PERSON] на підтвердження заявлених нею позовних вимог подала до суду акти про не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , складені мешканцями будинку по [ADDRESS] - 28 липня , 25 жовтня, 26 грудня 2017 року (а.с.21-24). Зазначені позивачем обставини, як підстави позову та докази на їх підтвердження не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача. Зважаючи на те, що відповідачка у справі не проживає у спірній квартирі без поважних на те причин більше одного року, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, місцеперебування її невідоме, остання не є членом сім`ї позивачки, відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених [PERSON] позовних вимог про визнання [PERSON] такою , що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] , шляхом зняття її з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved