Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-28 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК», третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович про стягнення безпідставно набутих коштів та завданих збитків. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.06.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем було відкрито виконавче провадження №\~65752779 про примусове виконання виконавчого напису №\~52753, вчиненого 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» в сумі 12\~860,00 грн. В ході здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням №65752779 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем з заробітної плати [PERSON] було утримано грошові кошти в сумі 10\~796,66 грн. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року у справі №\~176/1758/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем за №\~52753 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованості в розмірі 12\~860,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 13 квітня 2022 року. Тому позивач просив суд стягнути з ТОВ «КОШЕЛЬОК» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 9\~510,15 грн. та заподіяні збитки у розмірі 1\~286,02 грн., а також судові витрати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до суду не надходили. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. 07.02.2023\~року на\~адресу суду\~від представника\~відповідача ТОВ\~«КОШЕЛЬОК» -\~Терно О.\~В.\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~у якому\~зазначає,\~що Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Кошельок»\~заперечує проти\~задоволення позовних\~вимог,\~вважає їх\~безпідставними,\~необґрунтованими,\~такими,\~що суперечать\~діючому законодавству\~та не\~пiдлягають\~задоволенню,\~оскільки Товариство\~з обмеженою\~відповідальністю «Кошельок»\~правомірно,\~без порушень\~законодавства та\~умов кредитного\~договору,\~звернулося до\~приватного нотаріуса\~із заявою\~про вчинення\~виконавчого напису\~на кредитному\~договорі та\~надало усі\~встановлені чинним\~законодавством України\~документи,\~що підтверджують\~безспірність заборгованості\~боржника,\~а зазначену\~в оспорюваному\~виконавчому написі\~заборгованість,\~можна вважати\~безспірною,\~оскільки позивач\~у своєму\~позові не\~зазначив жодної\~обставини,\~яка б\~свідчила про\~протилежне.\~Вказали,\~що витрати\~на правову\~допомогу в\~розмірі 2\~000\~грн.\~є неспівмірними\~та вагомо\~завищеними,\~оскільки дана\~позовна заява\~,не\~може формуватися\~3,5\~годин та\~є шаблонним\~документом,\~окрім того\~дана заява\~містить в\~собі лише\~скопійовані частини\~тексту Законів\~та містить\~в собі\~лише три\~сторінки,\~що не\~може коштувати\~1750\~грн.\~та формуватися\~3,5\~години.Квитанція надана\~адвокатом позивача,\~як підтвердження\~понесених витрат\~на правничу\~допомогу не\~містить не\~містить підпису\~Позивача відповідно\~дана квитанція\~не може\~бути належним\~доказом понесених\~витрат Позивачем,\~а такожпредставником Позивача не надано жодних доказів, що він має касу і веде касову книгу. Просить суд в задоволенні позову [PERSON] до Товариство з обмеженою відповідальністю «КОШЕЛЬОК про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - відмовити в повному обсязі. Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19, 274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 09.06.2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем було відкрито виконавче провадження №\~65752779 про примусове виконання виконавчого напису №\~52753, вчиненого 21.05.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з [PERSON] заборгованості на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» в сумі 12\~860,00 грн. В ході здійснення виконавчих дій за виконавчим провадженням №65752779 приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченком Андрієм Сергійовичем з заробітної плати [PERSON] було утримано грошові кошти в сумі 10\~796,66 грн., що підтверджується довідкою від 10.12.2021 року №\~831 про прибутки та стягнення, виданої ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», за місцем роботи [PERSON] . Згідно відповіді приватного виконавця Куземченко А. С. на адвокатський запит, ним за виконавчим провадженням №\~65752779 було утримано з заробітної плати [PERSON] грошові кошти в сумі 10\~796,66 грн., з яких він утримав витрати на виконавче провадження та винагороду виконавця в сумі 1\~286 грн., а грошові кошти в сумі 9\~510,15 грн. перерахував на банківський рахунок ТОВ «КОШЕЛЬОК». Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року у справі №\~176/1758/21 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 21 травня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем за №\~52753 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованості в розмірі 12\~860,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 13 квітня 2022 року, що підтверджується виконавчим листом від 04 травня 2022 року у справі №\~176/1758/21. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). В даному випадку є наявність реальних збитків у вигляді витрат [PERSON] на оплату винагороди приватному виконавцю та витрат виконавчого провадження, вина ТОВ «КОШЕЛЬОК» у заподіянні збитків та причинний зв`язок між діями ТОВ «КОШЕЛЬОК» та настанням збитків, що підтверджено рішенням Жовтоводського міського Дніпропетровської області від 22 листопада 2021 року у справі №\~176/1758/21. Положеннями ч. 3 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч. 2 ст. 1212 ЦК України). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі № 334/2517/16-ц під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Також, судом враховується, що як зазначено в постанові Верховного Суду України від 04.10.2017 у справі № 6-1216цс17, сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул від нього. Крім того, за змістом постанови Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №\~910/1531/18 правові підстави набуття відповідачем коштів на виконання виконавчого напису, визнаного судом таким, що не підлягає виконанню, відсутні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 року в справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 року в справі № 918/47/18, від 01.04.2019 року в справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна,стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 року в справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 року в справі № 6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття ТОВ «КОШЕЛЬОК» грошових коштів в сумі 9\~510,15 грн., став спірний виконавчий напис нотаріуса №\~52753 від 21.05.2021 року, який, відповідно до рішення суду, виконанню не підлягає. Тому, правова підстава для отримання ТОВ «КОШЕЛЬОК» грошових коштів в сумі 9\~510,15 грн. від [PERSON] відпала і вказані кошти підлягають поверненню. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заподіяних збитків у розмірі 1286,02 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст.\~42\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Статтею 45\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" визначено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: 1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача; 3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 % фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів); 4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів. Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. За приписами ч. 1 ст.\~47\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Як вбачається з відповіді приватного виконавця Куземченко А. С. від 08.07.2022 року №б/н грошові кошти, які були стягнуті з позивача були розподілені, з яких кошти у розмірі: 350 грн. витрати виконавчого провадження, 181,82 грн. та 754,2 грн. витрати, як часткове погашення основної винагороди приватного виконавця. За таких обставин, оскільки витрати виконавчого провадження та винагорода приватного виконавця не були перераховані на рахунок відповідача, суд доходить до висновку про відмову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми коштів у розмірі 1286,02 грн. Витрати по сплаті судового збору підлягають стягнення відповідно до п.3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Щодо витрат на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно до ч. 3 ст. 133, ст. 140, ч. 2 ст. 141 ЦПК України, особа, як понесла витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, має право вимагати відшкодування цих судових витрат за рахунок іншої сторони. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд бере до уваги, що як зазначено у постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № № 922/445/19 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. У постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19 вказано, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Крім того, судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України (відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 01.10.2020 у справі № 910/15191/19). Нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (див. постанову Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21). З матеріалів справи вбачається що, 27 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги №\~27/06-22. 27 жовтня 2022 року був підписаний акт приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правової допомоги. Відповідно до квитанції від 27 жовтня 2022 року за договором було сплачено 2000 грн. Представник відповідача у справі подав до суду заперечення на клопотання про вирішення питання щодо розміру судових витрат в яких, зокрема, вказує, що заявлений позивачем розмір на оплату витрат на правничу допомогу (2 000,00 гривень) представник відповідача вважає явно завищеним та неспівмірним зі складністю справи, часу витраченого адвокатом на надання правничих послуг у цій справі, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи, а також необґрунтованим та непідтвердженим доказами. Крім того, відповідач зауважує на тому, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір судових витрат в частині витрат на надання професійної правничої допомоги є явно завищеним та не співмірним зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на надання правничих послуг у цій справі, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та значенням справи, а тому просить у задоволенні вимог про стягнення судових витрат в частині відшкодування професійної правничої допомоги відмовити повністю. Суд враховує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання сторони утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (див. постанову Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17). Враховуючи зазначене, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, наявність заяви відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу та те, що позов задоволено частково, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1761,60 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: partial