Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

12.06.2023 року позивач [PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що з 20.01.2009 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] за час якого у них народилося четверо спільних дітей - доньки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує, що їх спільне сімейне життя не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю. На даний час шлюбні відносини між ними фактично припинені. Вважає, що подальше спільне життя є неможливим, оскільки їхня сім`я на даний час існує суто формально. Просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , який було зареєстровано 20.01.2009 року Лищенською сільською радою Луцького р-ну Волинської обл. за актовим записом № 01, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у її позовній заяві, просила їх задовольнити. Крім того позивачка суду пояснила, що відповідач зловживає спиртними напоями, у зв`язку з чим поводить себе агресивно по відношенню до неї. На її переконання їх сім`я з [PERSON] розпалася близько трьох років тому, бажання надалі перебувати у шлюбі з відповідачем вона не має, на даний час вона фактично створила нову сім`ю. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що дійсно припинення шлюбних відносин між ним та позивачкою відбулося три роки тому. На даний час позивачка [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншим чоловіком, однак це не є перешкодою для збереження їх сім`ї. Також зазначив, що спиртними напоями він не зловживає, випиває близько двох разів на тиждень. Просив надати їм строк для примирення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 20.01.2009 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Лищенською сільською радою Луцького р-ну Волинської обл. за актовим записом № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3). За час шлюбу в сторін народилося четверо спільних дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Зазначене підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 6-9). Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, укладеного з відповідачем та переконана в неможливості їх примирення в подальшому. В свою чергу, відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу. Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення. Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. До такого правового висновку прийшов Верховний суд України у своїй постанові від 30.05.2019 року при розгляді цивільної справи № 442/6319/16-ц. В даному випадку суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення, оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому примушування до його збереження є порушенням її права на свободу та особисту недоторканість. Як встановлено судом, сторони припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на шлюб та сімейне життя. На даний час, сторони спільне господарство та побут не ведуть, у кожного з них свій власний окремий бюджет. Судом також встановлено, що на час розгляду справи позивач [PERSON] втратила почуття поваги та любові до відповідача, категорично не бажає в подальшому підтримувати з відповідачем сімейні відносини. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя сторін є неможливим, збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Судом встановлено, що 12.05.2023 року між адвокатом Жуковським В.В. та позивачкою [PERSON] було укладено Договір про надання правничої допомоги адвоката, предметом якого є надання послуг у спорі про розірвання шлюбу та на виконання умов якого позивачкою було сплачено своєму представнику 1500 грн. (а.с. 11, 13). Із акту приймання-передачі наданих послуг за вищевказаним Договором від 12.06.2023 року слідує, що послуги про надання правничої допомоги адвоката полягали у консультації - 1 год., вартість 500 грн., та складення позовної заяви - 1 год., вартість 1000 грн. (а.с. 12). З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є належним чином обґрунтованими та такими, які відповідають принципам розумності та справедливості. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд також виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також варто зауважити, що відповідачем в ході розгляду справи не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. За наведених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 1500 грн. понесених витрат на правничу допомогу, а також судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягають до задоволення у повному обсязі. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112 СК України,

Outcome: approved