Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Позивач Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє в інтересах малолітнього [PERSON] , звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про відібрання дитини від батьків без позбавлення батьківських прав, закріплення житла, стягнення аліментів. На обґрунтування позову вказав, що на обліку Служби у справах дітей по Московському району перебуває малолітній [PERSON] , з підстав проживання в сім`ї в яких батьки або особи, які їх замінюють ухиляються від виконання своїх обов`язків. Мати дитини [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Батько - [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Батьки дитини знаходяться у шлюбі. До ССД по Московському району 15.01.2020 р. надійшов лист КНП «Міський клінічний пологовий будинок № 2 ім. М.Х. Гельферіха » Харківської міської ради про те, що 09.01.2020 р. у закладі [PERSON] не може самостійно обслуговувати дитину. З 17.01.2020 р. новонароджений хлопчик був переведений до відділення патології недоношених КНП «Міський перинатальний центр » Харківської міської ради. На підставі путівки департаменту охорони здоров`я Харківської облдержадміністрації від 11.03.2020 № 02-03-19/15 та рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.02.2020 № 92 малолітнього [PERSON] , [INFO] , влаштовано до КНП Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 3» Харківської міської ради на повне державне утримання строком на шість місяців, в подальшому вказаний строк було продовжено. Згідно з висновками лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від 03.02.2020 № 704 та від 29.01.2021 р. № 699 [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків. Висновок ЛКК від 29.01.2021 був дійсний до 29.07.2021 р. Спеціалісти ССД по Московському району 05.11.2021 р. відвідали сім`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] , на момент відвідування [PERSON] не було. Тітка останньої [PERSON] повідомила, що з червня 2020 року її племінниця [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації , останній раз вона приходила в квітні 2021 р. за документами. Відповідно до листа Служби у справах дітей Вовчанської міської ради Харківської області від 02.11.2021 вбачається, що 02.11.2021 виконавчим комітетом Вовчанської міської ради Харківської області подана позовна заява про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . З цих підстав, звернулися до суду з позовом. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 листопада 2021 року відкрито провадження у вказаній справі за правилами загального позовного провадження . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Відповідно до розпорядження голови Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. Згідно акту передачі справ від 28 липня 2022 року вище вказану справу передано з Московського районного суду м. Харкова до Октябрського районного суду м.Полтави , яка зареєстрована Октябрським районним судом м. Полтави 26 січня 2023 року за Вх № 5615. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.01.2023 року [PERSON] визначено головуючим по справі . Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 26 січня 2023 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до судового розгляду по суті. 19 квітня 2023 року до Октябрського районного суду м. Полтави надійшов Висновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради про доцільність відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.88-90). Представник позивача Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Макарійчук А.В. надіслала до суду заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує, проти прийняття заочного рішення не заперечує (а.с.97). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи (а.с.82-84,92,95-96), про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав, суд відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, яким позивач обґрунтовує свої вимоги, надавши належну правову оцінку зібраним доказам, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 22 січня 2020 року, а/з № 48, на ім`я [PERSON] , [INFO] , вбачається, що його матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] (а.с.8). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16 квітня 2019 року, вбачається, що 03 липня 2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] у Вовчанському районному відділі РАЦС ГТУЮ у Харківській області (а.с.13). З Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 30.06.2021 року вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). З повідомлення головного лікаря КНП «Міський клінічний пологовий будинок №2 імені М.Х.Гельферіха» Харківської міської ради Герцен Н.П. від 14.01.2020 р. № 20/0/658-20 вбачається, що 09.01.2020 року у пологовому будинку [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою [ADDRESS] народила дитину. [PERSON] є інвалідом ІІІ групи, не працює, офіційно одружена, але з чоловіком не мешкає. Зі слів, чоловік проходе реабілітацію у зв`язку із зловживанням спиртних напоїв. На теперішній час за медичними показанням [PERSON] не може самостійно обслуговувати дитину (а.с.16). З копії наказу Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради від 29.01.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] , взято на облік з підстав проживання в сім`ї в яких батьки або особи, які їх замінюють ухиляються від виконання своїх обов`язків (а.с.10). З повідомлення головного лікаря КНП «Міський перинатальний центр» Департаменту охорони здоров`я Харківської міської ради Коровай С.М. від 20.01.2020 р. № 89 вбачається, що у відділення патології недоношених немовлят 17.01.2020 р. була переведена з КНП «Міський клінічний пологовий № 2 ім. Гельфері» дитина [PERSON] , [INFO] . Мати дитини [PERSON] інвалід з дитинства, яка за станом здоров`я не може самостійно здійснювати догляд за новонародженою дитиною. [PERSON] до повноліття перебувала під піклуванням родичів, з якими зараз мешкає, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] повідомила, що [PERSON] перебуває на обліку в психоневрологічному диспансері на вул. Артема та дійсно не має фізичної та матеріальної змоги здійснювати догляд за дитиною, а її чоловіка вона взагалі не бачила. Враховуючи викладене, родина прийшла до висновку про доцільність надати заяву про тимчасове влаштування новонародженої дитини [PERSON] а, хлопчика до дитячого закладу - будинку дитини (а.с.17). З копії Висновків лікарської - консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків від № 17 та № 97 вбачається, що [PERSON] має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.18,19). З листа в.о. головного лікаря КНМ «Міський психоневрологічний диспансер № 3» Харківської міської ради Офіцерової Ю.В. вбачається, що [PERSON] письмово та по телефону була запрошена на прийом до лікаря - психіатра для проведення огляду та надання висновку ЛКК, але до диспансеру не з`явилася (а.с.20). Службою у справах дітей Вовчанської міської ради 02.11.2021 р. за Вих № 01-30/1174 повідомлено, що 02.11.2021 року до Вовчанського районного суду направлено позовну заяву Виконавчого комітету Вовчанської міської ради про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] (а.с.21). З копії акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей від 05.11.2021 року вбачається, що за адресою [ADDRESS] , де зареєстрована [PERSON] , мати [PERSON] , встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає (а.с.22). З копії пояснень [PERSON] від 05.11.2021 р. вбачається, що остання проживає за адресою: [ADDRESS] та є тіткою [PERSON] , яка з червня 2020 року не проживає за місцем своєї реєстрації. Останній раз тітка бачила [PERSON] у квітні 2021 р., коли остання приходила по документи. [PERSON] зазначила, що [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає та їй не відоме місце проживання племінниці. [PERSON] вважає, що [PERSON] може переховуватись, оскільки має багато кредитів у багатьох банках (а.с.23). Рішеннями Виконавчого комітету Харківської міської ради від 25.02.2020 р. №90, від 09.09.2020 р. № 505, від 17.03.2021 р. № 149 надано дозвіл на продовження строку перебування та влаштування до закладів для дітей [PERSON] (а.с.24-26). З повідомлення в.о. директора Комунального закладу охорони здоров`я «Обласний будинок дитини №3» Землянський К.В. від 04.11.2021 р. № 534 вбачається, що батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , [PERSON] та [PERSON] останній раз відвідували дитину [INFO] . За останні пів року батьки станом здоров`я та розвитком сина не цікавились, до установи не телефонували, з персоналом закладу стосовно дитини не спілкувалися, не виявляли бажання забрати його додому (а.с.28). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20.11.1959, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50,155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21.12.1995, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси є предметом їх основного піклування. Зазначені гарантії кореспондуються із статтею 52 Конституції України, відповідно до якої діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Відповідно до ст.ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до вимог ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участі у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.03.2007, № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 01.09.2020 року (справа № 202/6809/17 провадження № 61-22800св19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Водночас статтею 170 СК України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Так, за висновком Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської обласної ради від 07.02.2023 р., Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Висновок заснований на інформації про дітей , що перебувають у складних життєвих обставинах, з підстав проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх обов`язків, підтверджену наданими суду документами, яка на даний час не відпала. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Суд, виходячи з інтересів дитини, вважає, що є підстави для тимчасового відібрання дитини, оскільки залишення її безпосередньо на опікування матері може бути небезпечним для її життя та морального виховання. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що остання відповідно до ч. 3 ст. 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ст. 71 ЖК України житлове приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно зі ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім`ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім`ї. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для закріплення права на житло за малолітнім [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 15 СК України, статті 180 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу, у тому числі і щодо обов`язку утримувати дитину. Такий обов`язок матері, батька відповідно до частини першої статті 121 СК України ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Оскільки у справі встановлено, що мати дитини самоусунулася від виховання дитини, кошти на утримання дитини не надає, то відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У справі встановлено, що дитина перебуває у КНП «Обласний будинок дитини № 3» Харківської міської ради. Відповідно до ст.191 СК України аліменти підлягають стягненню з дня подачі заяви. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Встановивши, що дитина фактично перебуває у КНП «Обласний будинок дитини № 3» Харківської міської ради, суд приходить до висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача [PERSON] на користь Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини № 3» Харківської міської ради аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітнього [PERSON] за № [NUMBER] , який відкрито у ПАТ «Державний ощадний банк України», починаючи з 22.11.2021 року до досягнення дитиною повноліття. Оцінюючи наявні по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача [PERSON] судовий збір в доход держави в розмірі 2724 грн. ( за три позовні вимоги немайнового характеру по 908 грн. за кожну).

Outcome: approved