Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-02 00:00:00

[PERSON] 5 червня 2023 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи позов тим, що з 18 жовтня 2017 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, у період якого у них [INFO] народився син [PERSON] , який на теперішній час проживає з нею. Шлюбні стосунки між ними не склалися, спільне господарство не ведуть, протягом тривалого часу проживають окремо. Дитина перебуває на її повному матеріальному утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має таку можливість. Просила: позов задовольнити, шлюб розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, які складаються із судового збору та витрат на правову допомогу. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка спрямувала на адресу суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності; позовні вимоги підтримала; позов просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не прибув, однак спрямував до суду заяву, у якій позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, в частині стягнення аліментів визнав частково, просив стягувати з нього аліменти на утримання дитини щомісячно по 1 500 грн, не заперечував, щоб неповнолітній син залишався проживати з позивачкою. Справу просив розглянути без його участі. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 9 червня 2023 року у справі відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Щодо розірвання шлюбу, суд установив, що згідно свідоцтва про шлюб (виданого 18 жовтня 2017 року серії [NUMBER] ) сторони з 18 жовтня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що Виконавчим комітетом Брошнів-Осадської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області зроблено відповідний актовий запис № 15. Згідно свідоцтва про народження (серії [NUMBER] ) у сторін [INFO] народився син [PERSON] . Між сторонами склалися особисті неприязні відносини, які перешкоджають подальшому сімейному проживанню, а тому збереження сім`ї в даній ситуації не представляється за можливе. Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сім`ю зберегти неможливо, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до частини другої статті 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги в частині стягнення аліментів суд установив наступне. Сторони з 15 жовтня 2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають спільного сина, який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. За змістом статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, тобто дитину повинна утримувати не лише її мати, а і її батько. Згідно частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частин першої та другої статті 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до частини другої статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатня для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. В силу статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для неї утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини , збереження її здоров`я. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідач спрямував до суду заяву про часткове визнання позову в частині стягнення аліментів, просивши до стягнення 1 500 грн. Відповідно до вимог статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінив та дослідив усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та вважає, що присудження аліментів у розмірі 3 000 грн відповідатиме критеріям розумності та достатності, а також вважає, що такий розмір відповідатиме інтересам дитини. При цьому суд виходить і з того, що відповідач, заперечуючи щодо розміру аліментів не надав суду доказів, які б свідчили про: стан його здоров`я та матеріальне становище; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у нього на праві власності, володіння та/або користування майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний матеріально надавати допомогу матері (у вигляді сплати аліментів) для утримання дитини. Щодо стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно із частиною другою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. На підтвердження понесених позивачкою витрат на правову допомогу останньою долучено квитанцію № 16 від 1 червня 2023 року про сплату нею адвокату Бураку Б.В. коштів за надання правової допомоги (підготовка та складання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів) в сумі 1 500 грн, яка є належним доказом, що підтверджує надання адвокатом Бураком Б.В. позивачці послуг з надання правничої допомоги у зазначеному розмірі. Відповідач заперечень проти такого розміру витрат на професійну правничу допомогу не надав. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та про стягнення з відповідача на користь позивачки 1 500 грн витрат на правову допомогу. Згідно приписів пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору (за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів), відтак з відповідача на користь держави відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп. Крім того, позивачкою за подання позовної заяви про розірвання шлюбу до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1 073 грн 60 коп. У відповідності до положень статті 142 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивачки підлягає поверненню 50% від суми сплаченого нею судового збору, а інші 50 % повернути позивачці з державного бюджету.

Outcome: approved