Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-27 00:00:00

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Одеський\~обласний медичний\~центр психічного\~здоров`я» Одеської\~обласної ради Денисенко О.В.\~ звернувся до суду із заявою, якою просить вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку\~-\~ [PERSON] , 1982 року народження, яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , до психіатричного закладу - Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Одеської обласної ради, розташованої за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Воробйова, 9. Обґрунтована заява тим, що [PERSON] , 1982 року народження, [INFO] о 22:35 годин була госпіталізована до КНП «Одеський обласний\~медичний центр\~психічного здоров`я»\~ООР у примусовому порядку, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», у зв`язку з агресивною, неадекватною поведінкою, з висловлюванням погроз на адресу оточуючих. До КНП «ООМЦПЗ» OOP» поступає повторно. Під спостереженням психіатрів знаходиться з 2023 року. Остання госпіталізація [PERSON] була 05.04.2023р. Виписана 10.04.2023 р. з діагнозом: «Гострий поліморфний психотичний розлад». F23.0. Теперішня госпіталізація обумовлена тим, що зі слів рідних, а саме матері хворої, після виписки пацієнтка продовжувала поводити себе неадекватно, закривається у квартирі, нікого не пускає, заявляла, що її батьки - це не її батьки, висловлює маячні ідеї переслідування, заявляє, що її хочуть вбити, за нею слідкують. Також, зі слів батьків відомо, що на хвору неодноразово писали скарги та викликали екіпажі поліції сусіди, оскільки пацієнтка голосно включала музику, відмовлялась її вимикати, вмикала воду та залишала її відкритою, на прохання сусідів не реагувала лише ставала більш агресивною. При спробі батьків потрапити до квартири пацієнтки аби зрозуміти що відбувається та допомогти їй, хвора ставала агресивна, кидалась на батька у бійку, висловлювала численні погрози. Зі слів батьків, сама хвора навіть не виходила до магазину, батьки купляли їй їжу та залишали під дверима. Коли батькам вдалося потрапили в квартиру, то побачили що там коїться повний безлад, речі розкидані, зіпсовані, розмальовані стіни. Свою поведінку сама пацієнтка ніяк не пояснює, розмовляти категорично відмовляється, лише висловлює численні претензії та виявляє агресивні тенденції по відношенню до оточуючих. 26.06.2023 року о 09 год 30хв. оглянута комісією лікарів-психіатрів, яка на підставі клінічного обстеження дійшла висновку, що [PERSON] , 1982 року народження, страждає на гострий психотичний розлад, діагноз - «Гострий поліморфний психотичний розлад». F23.0. За психічним станом є небезпечною для себе та оточуючих. Госпіталізація доцільна. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару В судовому засіданні представника КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР, в.о. зав.відділення №12 лікар - Помян Г.В. підтримала подану до суду заяву, надала пояснення аналогічні викладеним в заяві. Зазначила, що [PERSON] страждає на психічний розлад, виявляє агресію щодо батьків та лікарів. Обслуговує свої природні потреби, вживає їжу вона самостійно, без допомоги. [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти примусової госпіталізації, посилалась на відсутність у неї хвороби та відсутність з її боку агресивної поведінки. Її поведінка обґрунтована тим, що до неї застосовують силу, однак не мають на це право. У судовому засіданні на місці сиділа спокійно, просила пересісти від лікарів, оскільки вони на неї тиснуть, попросила аркуш та ручку, записувала роз`яснені судом статті ЦПК України, якими визначені її права. Висловлювала свої думки чітко, задавала питання сторонам, заявила відвід секретарю судового засідання, від якого у подальшому відмовилась, пояснила відмову тим, що це затягне розгляд справи. Зазначила, що доводи лікаря [PERSON] не підтверджуються доказами. Пояснила про себе, що є лікарем, кандидатом медичних наук, має нерухомість в м. Одесі, і квартири і будинки, торгівельні точки на 7-му кілометрі. Чітко у судовому засіданні зазначила адреси квартир, які належать їй на праві приватної власності. Пояснила, що у неї не має батьків, [PERSON] не являється її матір`ю, вона їй завдає шкоди, її чоловіком є [PERSON] . Її квартиру, коли вона перебувала на вулиці, відкрили без її згоди, там перебували чужі їй люди, тому вона вважає що її хотіли вбити. В квартирі у неї електрична плита, не має газу, тому заперечила проти доводів [PERSON] , що може неконтрольовано включити газ. Пояснила, що має дружні відносини із охороною будинку. У судовому засіданні на зауваження суду реагувала спокійно, сприймала їх належним чином. Прокурор Драгоєв М.О. в судовому засіданні вважав, що є достатні підстави для примусової госпіталізації [PERSON] у примусовому порядку. Законний представник [PERSON] , в підтвердження того що є матір`ю [PERSON] , надала копію паспорта, зазначила що свідоцтво про народження повинно бути у [PERSON] . Підтримала заяву про примусову госпіталізацію [PERSON] , просила її задовольнити, допомогти її дочці, оскільки вона не визнає своїх батьків. Підтвердила, що [PERSON] дійсно здобула професію лікаря, та є кандидатом медичних наук, має у власності нерухомість, однак цю нерухомість фактично придбали та оформили на неї її батьки, оскільки в країні проводяться військові дії. Такий стан здоров`я з`явився у [PERSON] різко, у лютому 2023 року, після того як вона у небі побачила ракету. До медичного закладу [PERSON] доставили повторно, після того як вона не відкривала двері, були скарги сусідів, вона кидалась на охорону. Коли батьки зайшли до квартири, то побачили безлад, намальовані стіни, [PERSON] виявляла агресію в сторону батьків, оточуючих, що і стало підставою для її госпіталізації. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, згідно\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до\~статті 3 Конституції України\~людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Частина друга\~статті 28 Конституції України\~визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Статтею 29 Конституції України кожній людині гарантується право на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до\~статті 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі\~статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Зазначене положення закону узгоджується із пунктом 5 Принципу 4 - «Визначення психічної хвороби» Принципів захисту психічно хворих осіб та покращення психічної допомоги, прийнятих резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 17 грудня 1991 року № 46/119: жодна особа або орган влади не може класифікувати індивіда як такою, що має психічну хворобу, інакше як з метою, що прямо пов`язана із психічним захворюванням або внаслідок психічного захворювання. Статтею 4 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~передбачено, що психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Відповідно до частин першої та четвертої\~ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: 1) вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих; 2) неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено. За положеннями\~статті 16 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених\~статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені\~статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Суд констатує, що представлений висновок комісії лікарів - психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» ООР від 26.06.2023р. не містить достатніх обґрунтувань для примусової госпіталізації [PERSON] , у поєднанні з обставинами передбаченими\~статтею 14 того ж Закону. Так, з наданого суду висновку лікарів-психіатрів від 26.06.2023р., який є обов`язковим для вирішення питання про примусом госпіталізацію, вбачається, що оглянутому пацієнту був встановлений діагноз «Гострий поліморфний психотичний розлад F23.0.». Вислухавши у судовому засіданні [PERSON] , суд зазначає що остання дійсно має певні порушення психіки, оскільки не визнає [PERSON] своєю матір`ю, зазначає що її чоловіком є [PERSON] . Разом із тим, суд виходить із того, що не будь-яка людина, яка має порушення психіки, підлягає примусовій госпіталізації. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша\~статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті\~12, частини першої статті\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою\~статті 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що ознак та підстав при яких можлива примусова госпіталізація особи до психіатричного закладу, у висновку не зазначено, та у судовому засіданні не встановлено. Матеріали справи не містять достатніх даних про те, що [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, та/або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. З описової частини висновку лікарів вбачається, що на час огляду [PERSON] формально у свідомості. Вірно орієнтовна. Увага залучається важко, майже не втримується. Під час бесіди на місці всидіти не може, постійно метушиться, висловлює масу претензій та невдоволень. Емоційний фон нестійкий, ажитована, гнівлива, афект не стримує. На питання лікаря відповідає не по суті, багатомовна, не чує питань лікаря, продовжує розмову у ключі хворобливих переживань, висловлює маячні ідеї відношення, у фабулу яких вона включає сусідів, матір, співробітників БШМД. Пацієнтка агресивно настроєна у бік батьків, сусідів, заявляє, що у неї в квартирі на неї чекав її вбивця і лише коли приїхав екіпаж поліції, то вони її врятували від нього. Мислення за темпом прискорене, непослідовне, паралогічне, з постійними зісковзуваннями на шлях випадкових асоціацій, з елементами розірваності. Мова носить характер монологу. Потребує до себе «особливого» відношення, манерна, зверхня, каже, що буду подавать на вас всех в суд, в этом надо разбираться. На зауваження не реагує зовсім. Обмани сприйняття на момент огляду заперечує, поведінкою не виявляє. Не критична до свого стану. Суд зауважує на тому, що до заяви про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу, суду надано лише висновок комісії лікарів психіатрів КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради. Будь-які інші докази, зокрема в підтвердження обставин зазначених у висновку, суду не надано. В свою чергу, сама по собі наявність акта огляду комісії лікарів-психіатрів про ознаки психічного розладу у пацієнта, за відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан здоров`я, є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію такої особи до психіатричного закладу без його усвідомлюваної згоди. Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 10 вересня 2020 року по справі\~№ 127/25395/18. Крім того, матеріали справи не містять з боку заявника, достатніх доказів в підтвердження агресивної поведінки [PERSON] , вчинення чи виявлення реальних намірів вчинення дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих. Фактично, Висновок комісії лікарів ґрунтується лише на словах [PERSON] , доказів яким суду не надано. Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18). Суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації. Однак, досліджені в судовому засіданні заява про госпіталізацію та висновок комісії лікарів-психіатрів, а також надані лікарем пояснення не містять безумовних підстав, передбачених\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити нею дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або доказів того, що [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Доказів того, що обстеження або лікування [PERSON] можливі лише в стаціонарних умовах, зокрема у психіатричному відділенні, суду не надано. Отже, виходячи із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги, зважаючи, що заявником суду не надано доказів, які підтверджують вимоги заявника, зокрема, щодо необхідності лікування [PERSON] лише в стаціонарних умовах психіатричного закладу, суд приходить до висновку, що подана заява є необґрунтованою, відтак задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed