Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить позбавити останню батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , а його батьками, відповідно до свідоцтва про народження, є відповідачка [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідачка не приділяє належної уваги дитині, не утримує, не цікавиться її розвитком та здоров`ям, що свідчить про те, що вона самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідачка не проживає з дитиною тривалий проміжок часу та перебуває у місцях позбавлення волі, що не звільняє її від обов`язку з утримання своєї дитини. Тому, з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, позивачка просить позбавити [PERSON] батьківських прав. Позивачка у підготовче засідання не з`явилася. Відповідачка про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи та відзив на позов у матеріалах справи відсутні. Представник Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської радиу судове засідання не з`явився. З матеріалів справи встановлено, що підтримує рішення виконкому Чернігівської міської ради від 01.06.2023 №339 про затвердженнявисновку щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Представник Органу опіки та піклування Ріпкинської селищної ради у судове засідання надав заяву, в якій стосовно задоволення позивних вимог покладається на розсуд суду. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №5139 від 14.11.2022, виданої Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради вбачається, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за однієї адресою: [ADDRESS] . Як вказала позивачка у своєму позові відповідачка самоусунулася від виконання покладених на неї батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, з довідки КНП «СП» ЧМР від 15.11.2022 встановлено, що [PERSON] за останні 5 років жодного разу не зверталася до лікаря з дитиною. Відповідно до інформації класного керівника 4-в класу [PERSON] про участь батьків учня 4-в класу [PERSON] в шкільному житті, то батько дитини постійно спілкується з педагогами, які навчають сина, цікавиться шкільним життя дитини. Мати дитини контакту зі школою не підтримує та із вчителями не спілкується, що підтверджується довідкою №01-24/264 від 24.11.2022 Чернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №33 Чернігівської міської ради. Згідно Висновку Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконкомом Чернігівської міської ради №339 від 01.06.2023, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до її малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Підставами для прийняття вказаного висновку крім тих, що встановлені судом з довідок КНП «СП» ЧМР таЧернігівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №33 Чернігівської міської ради,стало те, що під час бесіди зі спеціалістами [PERSON] , [INFO] повідомив, що він повністю підтримує намір своєї бабусі [PERSON] щодо позбавлення його матері батьківських прав по відношенню до нього, та те, що його вихованням мама не займається, не телефонує, матеріальної допомоги не надає. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини СПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. На підставі вищенаведеного, суд дійшов висновку, що стороною позивача доведено, а стороною відповідача не спростовано те, що відповідачка самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ,та наміру їх виконувати не виявляє, участі в житті та утриманні дитини не приймає, що згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення її батьківських прав. Відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved