Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-03 00:00:00

У березні 2023 року [PERSON] , яка діє в інтересах малолітньої [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , законного представника неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої вимоги мотивує тим, що 26 серпня 2022 року близько 12 години неповнолітній [PERSON] , керуючи велосипедом «АИСТ», рухався по вул. Криничній в с. Виноградний Яр Первомайського району Миколаївської області. Рухаючись у вказаному напрямку, останній проїжджав спуск, який має свій початок від вулиці Криничної в с.Виноградний Яр, де в цей час по вказаній вулиці на середині дороги рухалася малолітня [PERSON] спільно з іншими дітьми. У цей момент [PERSON] , помітивши малолітню [PERSON] , розуміючи, що остання не помічає наближення велосипеду, маючи змогу оцінити обстановку та припустити можливість наїзду на останню, продовжив свій рух на вільному ходу, не застосовуючи гальма. Враховуючи зазначене, [PERSON] , діючи з необережності без умислу спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен та міг їх передбачити, керуючи велосипедом «АИСТ» та рухаючись по вул. Криничній в с. Виноградний Яр Первомайського району Миколаївської області, через необачність здійснив наїзд переднім колесом велосипеду на малолітню [PERSON] , яка в результаті зазнала падіння та отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритого уламкового перелому обох кісток нижньої гомілки справа. При цьому, [PERSON] не бажав спричинити [PERSON] тілесні ушкодження, хоча повинен і міг це передбачити. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року було встановлено, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України та застосовано відносно нього примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження строком на 1 рік. Даним злочином [PERSON] завдано матеріальної та моральної шкоди, що полягала у фізичному болю та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з спричиненням їй тілесних ушкоджень. Наслідки понесеної моральної травми призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін, нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга. Внаслідок отримання тіленсих ушкоджень позивач змушена була звернутися до медичного закладу для отримання медичної допомоги. Під час лікування малолітньої [PERSON] , були витрачені кошти у сумі 15130 грн. 50 коп., що підтверджується відповідними чеками. Вказані витрати, винною особою не відшкодовано. Оскільки особа, яка завдала фізичного болю малолітній [PERSON] , спричинила тілесні ушкодження, що потягли за собою такі наслідки, повинна відшкодувати шкоду, яку позивач оцінює в 100 000 грн. За такого, законний представник малолітньої [PERSON] - [PERSON] просила стягнути на користь [PERSON] із законного представника неповнолітнього [PERSON] - [PERSON] майнову шкоду в розмірі 15130 грн. 50 коп. та моральну шкоду в розмірі 100000.00 грн. Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого судового засідання. Законний представник позивача [PERSON] та малолітня [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 07.04.2023 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та законного представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Законний представник відповідача [PERSON] , мати неповнолітнього [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково. Не заперечувала проти заявлених вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15130 грн. 50 коп. В частині заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, погодилася на відшкодування в розмірі 25000 грн., вважаючи дану суму достатньою для відшкодування моральної шкоди, завданої її сином, неповнолітній [PERSON] . Суду пояснила, що її син не має у власності майна, не працює та не має будь-яких доходів. В судовому засіданні неповнолітній [PERSON] підтримав позицію матері [PERSON] щодо часткового задоволення позову, та підтвердив, що дійсно неправомірними діями спричинив шкоду позивачу. Він навчається у 9 класі ЗОШ с. Садове Первомайського району, не працює та не має будь-яких доходів. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні докази у справі, з`ясувавши обставини, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з положеннями ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Вказані положення є загальними щодо відшкодування шкоди. Разом тим, правовідносини щодо відшкодування шкоди завданої малолітньою особою регулюються спеціальними нормами ЦК України. Так, згідно ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наявність такого роду травми сама по собі свідчить про наявність як фізичних, так і душевних страждань. Останні зокрема полягають у порушенні звичайного ритму життя позивача, що супроводжувались постійним фізичним болем протягом значного проміжку часу. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно із ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи наявність спору про цивільне право позивач бажає у спосіб, визначений цивільним та кримінально-процесуальним законодавством, захистити порушене майнове право шляхом стягнення з відповідача суми матеріальних збитків та моральної шкоди. Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій, які регулюються Цивільним Кодексом України. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов`язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Відповідно до роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992р. № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Так, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , 26 серпня 2022 року близько 12 години, керуючи велосипедом «АИСТ», рухався по вул. Криничній в с. Виноградний Яр Первомайського району Миколаївської області. Рухаючись у вказаному напрямку, останній проїжджав спуск, який має свій початок від вулиці Криничної в с.Виноградний Яр, де в цей час по вказаній вулиці на середині дороги рухалася малолітня [PERSON] спільно з іншими дітьми. У цей момент [PERSON] , помітивши малолітню [PERSON] , розуміючи, що остання не помічає наближення велосипеду, маючи змогу оцінити обстановку та припустити можливість наїзду на останню, продовжив свій рух на вільному ходу, не застосовуючи гальма. Враховуючи зазначене, [PERSON] , діючи з необережності без умислу спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен та міг їх передбачити, керуючи велосипедом «АИСТ» та рухаючись по вул. Криничній в с.Виноградний Яр Первомайського району Миколаївської області, через необачність здійснив наїзд переднім колесом велосипеду на малолітню [PERSON] , яка в результаті зазнала падіння та отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритого уламкового перелому обох кісток нижньої гомілки справа. При цьому, [PERSON] не бажав спричинити [PERSON] тілесні ушкодження, хоча повинен і міг це передбачити. Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року, яка набрала законної сили, застосовано відносно [PERSON] примусовий захід виховного характеру у вигляді застереження строком на 1 рік. Висновком експерта № 255-М від 23 вересня 202 року, який покладено в основу ухвали суду від 21.02.2023 року засвідчено, що у [PERSON] виявлено закритий уламковий перелом обох кісток нижньої гомілки справа, садна правої нижньої гомілки, які відносяться до групи тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як ті, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я. Таким чином, ухвала Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 лютого 2023 року є обов`язковою для суду в питанні, чи мало місце діяння, чи воно містить склад злочину і чи винна особа в його вчиненні. При розгляді кримінальної справи стосовно відповідача суд встановив, що [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження [PERSON] . На підтвердження витрат на лікування неповнолітньої [PERSON] представником позивача до суду надано товарні чеки та квитанції на придбання лікарських засобів на загальну суму 15130,50 грн. (а.с.8-9) Враховуючи те, що [PERSON] на час вчинення ним кримінального правопорушення був неповнолітньою особою, самостійних доходів та власного майна у нього не має, а тому, відповідальність за завдану ним шкоду несе його мати [PERSON] , як законний представник. Судом також з`ясовано, що в добровільному порядку витрати не відшкодовані. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову в частині стягнення з представника відповідача [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди у сумі 15130 гр.50 коп., оскільки завдані позивачу збитки добровільно не відшкодовані. Крім того, законний представник відповідача не заперечувала проти задовлення позовних вимог в даній частині позовних вимог. При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню із законного представника відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , встановивши причинно-наслідковий зв`язок між винними та протиправними діями неповнолітньої особи [PERSON] , заподіяння ним шкоди, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в даній частині вимог, з урахуванням того, що позовні вимоги пред`явлені до матері неповнолітньої особи з врахуванням того, що основний обов`язок по вихованню дитини покладається саме на батьків, суд також керується засадами розумності, виваженості та справедливості, як того вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, враховує глибину та ступінь моральних і фізичних страждань малолітньої [PERSON] , яких вона зазнала внаслідок отриманої травми, душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями неповнолітнього [PERSON] , істотністю вимушених змін у її житті, яка в малолітньому віці отримала тілесні ушкодження, перенесла біль, зазнала вимушеного порушення життєвого ритму, необхідність лікування, суд також враховує наслідки перенесеної моральної травми, що призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін, таких як: нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, що із врахуванням принципу розумності та справедливості, є підставою для визначення моральної шкоди у розмірі 25 000 гривень, яка підлягає стягненню із законного представника відповідача [PERSON] . На переконання суду саме такий розмір морального відшкодування є обґрунтованим. Підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень в судовому засіданні не встановлено. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Враховуючи, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою був звільнений від сплати судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 1073 грн. 60 коп. від сплати якого був звільнений позивач.

Outcome: partial