Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-04 00:00:00

19 жовтня 2022 року до Дарницького районного суд м. Києва надійшов позов ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач) про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) в сумі 45 012,15 грн., що складається із 29 996,00 грн. - безпідставно отриманих грошових коштів; 2 704,57 грн. - 3 % річних від простроченої суми; 12 311,58 грн. - інфляційних втрат, що підтверджується розрахунком сум, поданих заявою від 03 листопада 2022 року. Позовна заява обгрунтована тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" є фінансовою компанією, що надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків на підставі ліцензії НБУ№35 від 31.12.2015 року. У зв`язку з проведенням внутрішньої перевірки щодо здійснення переказів протягом 2019 року було встановлено, що внаслідок технічної полилки на користь [PERSON] було помилково перераховано 29 996,00 грн. Так на банківську карьку відповідача, безпідставно було здійснено наступні трансакції: 09.10.2019 року 14 998,00, картка № [NUMBER] , 23.10.2019 року 14 998,00 грн., картка № [NUMBER] . 12.04.2021 року на адресу відповідача був направлений лист за вих. №120421-3 від 12.04.2021 з вимогою повернути безпідставно отримані грошові кошти шляхом перерахування їх на рахунок позивача. Однак, жодної відповіді чи дій з повернення грошових коштів не було. Приймаюси до увагидату та суми помилкового здійснення трансакцій на користь відповідача, розрахунок спричиненої шкоди з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми станом на 17.12.2022 року становить з урахуванням 3% річних та інфляції 45 012,15 грн., з яких: 29 996,00 грн. є безпідставно набутими грошовими коштами, 2 704,57 грн., є 3% річних від простроченої суми, а 12 311,58 грн. є інфляційними витратами. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року матеріали цивільної справи направлено за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва, обгрунтованою тим, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що територіально знаходиться у Святошинському районі. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року позовну заяву ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. (а.с.35). 08 травня 2023 року [PERSON] через канцелярію суду подала заяву в якій зазначає, що ніколи не отримувала від ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» ніяких грошових коштів, банківської карти № [NUMBER] ніколи не мала. Доказів щодо відсутності у неї карти№ [NUMBER] не надала. До заяви додано копію паспорту з відміткою місць реєстрації у м. Києві та копію картки платника податків з РНОКПП [NUMBER] . (а.с. 40-45). Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З матеріалів справи вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" є фінансовою компанією, що надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків на підставі ліцензії НБУ№35 від 31.12.2015 року. У зв`язку з проведенням внутрішньої перевірки щодо здійснення переказів протягом 2019 року було встановлено, що внаслідок технічної полилки на користь [PERSON] було помилково перераховано 29 996,00 грн. Так на банківську карьку відповідача, безпідставно було здійснено наступні трансакції: 09.10.2019 року 14 998,00, картка № [NUMBER] , 23.10.2019 року 14 998,00 грн., картка № [NUMBER] . (а.с.11-12) 12.04.2021 року на адресу відповідача був направлений лист за вих. №120421-3 від 12.04.2021 з вимогою повернути безпідставно отримані грошові кошти шляхом перерахування їх на рахунок позивача. (а.с.10) Однак, жодної відповіді чи дій з повернення грошових коштів не було. Приймаюси до уваги дату та суми помилкового здійснення трансакцій на користь відповідача, розрахунок спричиненої шкоди з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми станом на 17.12.2022 року становить з урахуванням 3% річних та інфляції 45 012,15 грн., з яких: 29 996,00 грн. є безпідставно набутими грошовими коштами, 2 704,57 грн., є 3% річних від простроченої суми, а 12 311,58 грн. є інфляційними витратами. Тлумачення як ст. 3 ЦК України загалом, так і п. 6 ст. 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. При виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Схожий висновок зроблений в постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності - ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 548/741/21 судді дали тлумачення норм передбачених ст. 1212 ЦК України. Передбачені такою статтею позадоговірні зобов`язання виникають за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Тому предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього. Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (ст. 1215 ЦК України). Верховний Суд зазначив, що вказані норми свідчать, «що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів». Колегія суддів Верховного суду вказує «поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». У справі за пр. № 2/759/2783/23 ун. № 753/12458/22 позивач сплатив кошти відповідачу знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) з повернення коштів, а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків). За положеннями ст. 12 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності суд виходить з відсутності підстав для стягнення з відповідача грошових коштів як таких, що набуті чи збережені відповідачем без достатньої правової підстави, а відтак і відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскільки вимога щодо стягнення відсотків за користування коштами є похідною від основної вимоги щодо стягнення безпідставно набутих грошових коштів, в їх задоволенні слід відмовити. Слід відмовити у стягненні судових витрати, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Outcome: dismissed