Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-26 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] , а після шлюбу: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) згідно Наказу № 93 від 26.07.1994 року була прийнята на роботу учнем оператора котельної в ЕНЦ Панютинського вагоноремонтного заводу. У зв?язку з перебуванням у трудових відносинах на підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету УДЦ «Укрспецвагон» [PERSON] на період праці на підприємстві було надане у тимчасове користування житлове приміщення в гуртожитку, який перебуває на балансі Філії «ПВРЗ» АТ «Укрзалізниця» (ДП «Укрспецвагон») та видано ордер №33 від 27.04.1998 року на право зайняття жилого приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою вона проживала зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до вересня 2014 року. Наказом №731/ОС 29.09.2014 року контролер зварювальних робіт 2 розряду [PERSON] звільнена за власним бажанням у зв"язку з переїздом (ст.38 КЗпП України), про що зроблено запис в трудовій книжці. При звільненні [PERSON] відмовилась здавати зазначені кімнати у гуртожитку, мотивуючи тим, що у неї діти і їм немає, де жити, але невдовзі вона разом з донькою виїхала за кордон, у Азербайджан, з тих пір і по теперішній час вони не зявлялись за місцем реєстрації. У кімнатах продовжував проживати її син- [PERSON] , який у 2019 році самостійно знявся з реєстрації за вище зазначеною адресою. 3 того часу у гуртожитку за вище зазначеною адресою ніхто не зявлявся і не проживав. Перешкод у користуванні жилим приміщенням позивач відповідачам не чинив. На теперішній час за цією адресою зареєстровані [PERSON] та ї повнолітня донька [PERSON] . Як зазначив представник позивача, неодноразово проводились перевірки кімнат у гуртожитку на предмет фактичного проживання мешканців та було складено акти не проживання відповідачів у присутності сусідів і ГУГ. Відповідачі кімнату за вище зазначеною адресою не звільнили, в ній не проживають понад восьми років без поважних причин, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в кімнаті немає і взагалі житловим приміщенням вони не цікавляться, точне місце їх перебування невідоме. На теперішній час [PERSON] та [PERSON] досі є зареєстрованими в картці прописки за адресою: [ADDRESS] , продовжують накопичувати борги за надані комунальні послуги. За період з 2015 р. за відповідачами [PERSON] та [PERSON] утворилась заборгованість за послуги з утримання будинків та прибудинкової території, яку періодично зі своєї пенсії сплачувала мати відповідача [PERSON] - пенсіонерка [PERSON] , що мешкає у селищі Панютине. Станом на 01.04.2023 р. борг у сумі 1997,45 грн. в повному обсязі було сплачено пенсіонеркою [PERSON] . Також відповідачами утворено чималий борг за послуги з централізованого опалення житлових приміщень, які надає КП «Теплоенерго». Зі слів [PERSON] її донька [PERSON] та онука [PERSON] на теперішній час знаходяться за кордоном у Азербайджані і не планують повернення до України та гуртожитку. Можливість приїхати в Україну та знятись з реєстраційного обліку у них відсутня. Представник позивача вказав, що у зв"язку з введенням в Україні воєнного стану філія «ПВРЗ» АТ «Укрзалізниця» надала тимчасове житло багатьом внутрішньо переміщеним особам, які опинились без житла взагалі. Багатьом громадянам було відмовлено у наданні житла через відсутність вільних кімнат. Також на підприємстві існує велика черга працюючих, які потребують тимчасового житла та поліпшення житлових умов, а ці кімнати зайняті громадянами, які фактично там не живуть і навіть не працють у Філії, а отже, займають місце працівника, що стоїть у черзі на отримання кімнати у гуртожитку. Зважаючи на вище вказане, позивач був вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки вирішити дане питання в досудовому порядку є неможливим. Ухвалою суду було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано сторонам час для подання заяв по суті. У строки, надані судом, відзив відповідачами надано не було. Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами. Згідно ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як вбачається з матеріалів справи(а.с.18-24), ДП «Укрспецвагон» мав у своїй інфраструктурі гуртожиток для працівників, які перебувають у трудових відносинах. Це передбачено ст. 127 Житлового кодексу Української РСР від 30.06.1983 р. № 5464-Х (далі-ЖК України), який діє дотепер. Будинок [ADDRESS] побудований у 1965 році як гуртожиток та зареєстрований у виконкомі місцевої Ради. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 99087431 це житлове приміщення знаходиться в повному господарському віданні власника Міністерства інфраструктури, а правокористувачем цього житлового приміщення на сьогоднішній день є АТ «Укрзалізниця». Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2012 №4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» від 25.06.2014 №200, створено публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, в тому числі і ДП «Укрспецвагон», які реорганізовано шляхом злиття та утворено філію «Панютинський вагоноремонтний завод» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі-Філія), яка згідно Статуту ПАТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов"язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту в т.ч. і ДП «Укрспецвагон». Постановою Кабінету міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 р. «Деякі питання акціонерного товариства «Українська залізниця» змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця" Отже, АТ «Укрзалізниця» є правонаступником усіх прав і обов"язків, а також майна ДП «Укрспецвагон». Філія «Панютинський вагоноремонтний завод» акціонерного товариства «Українська залізниця» у своїй інфраструктурі має гуртожиток для працівників. Судом встановлено, що [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] , а після шлюбу: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ) згідно Наказу № 93 від 26.07.1994 року була прийнята на роботу учнем оператора котельної в ЕНЦ Панютинського вагоноремонтного заводу(а.с.16). У зв?язку з перебуванням у трудових відносинах на підставі сумісного рішення адміністрації та профспілкового комітету УДЦ «Укрспецвагон» [PERSON] на період праці на підприємстві було надане у тимчасове користування житлове приміщення в гуртожитку, який перебуває на балансі Філії «ПВРЗ» АТ «Укрзалізниця» (ДП «Укрспецвагон») та видано ордер №33 від 27.04.1998 року на право зайняття жилого приміщення в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія ордеру (а.с.10). За вказаною адресою вона проживала зі своїми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до вересня 2014 року, що підтверджується копіями карточки прописки(а.с.11). Наказом №731/ОС від 29.09.2014 року контролер зварювальних робіт 2 розряду [PERSON] звільнена за власним бажанням у зв"язку з переїздом (ст.38 КЗпП України)(а.с.17). Як зазначає позивач, при звільненні [PERSON] відмовилась здавати зазначені кімнати у гуртожитку, мотивуючи тим, що у неї діти і їм немає, де жити. У кімнатах продовжував проживати син відповідача - [PERSON] , який у 2019 році самостійно знявся з реєстрації за вище зазначеною адресою. 19.02.2021 року, 22.08.2022 року, 13.02.2023 року та 10.04.2023 року були проведені перевірки спірних кімнат гуртожитку на предмет проживання мешканців, в ході яких було встановлено, що відповідачі у кімнатах не мешкають, зі слів сусідів з 2015 року там не зявляються, виїхали до країни Азербайджан, договір працевлаштування з підприємством відсутній, про що свідчать копії актів(а.с.12-15). Зважаючи на вище вказане, позивач звернувся з позовом до суду, оскільки відповідачі в гуртожитку не мешкають, кімнати не утримують, мають борг за комунальні послуги. Додатково позивач зазначив, що кімнати рахуються за відповідачами, які не мешкають в квартирі понад вісім років та не є працівниками підприємства, хоча у звязку з воєнним станом житло необхідно багатьом переселенцям та працюючим працівникам підприємства. .Відповідно до правил статей 71,72 Житлового Кодексу України наймач або члени його сімї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, якщо, зокрема, вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Позивач ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачам не чинив, за захистом порушеного права на проживання відповідачі не звертався. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ч.2 ст.167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункту договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст.71 ЖК України у випадку вибуття наймача жилого приміщення та членів його сім`ї без поважних причин понад шість місяців, договір найму житлового приміщення вважається розірваним. Так, як встановлено судом, відповідачі не проживають у спірних кімнатах більш ніж шість місяців, понад вісім років не зявляються там. Згідно зі ст.127 ЖК України, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради. Як вбачається з положень ч.ч.1-4 ст.132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. \~ \~ \~ \~Відповідно до наявних матеріалів справи, [PERSON] була звільнена за власним бажанням у звязку з переїздом та разом з донькою понад вісім років у гуртожитку не зявлялась, що свідчить про наявність у відповідачів іншого житла. Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, беручи до уваги відсутність відзиву відповідачів, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2684 гривні, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved