Jurisdiction: civil
Date: 2023-06-29 00:00:00

02 листопада 2022 року [PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову зазначила, що сторони являються батьками малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . З 23.11.2021 сторони проживають окремо. З цього часу відповідач припинив цікавитися долею дитини, матеріальної допомоги не надає. У зв`язку з цим, позивачка прохала суд, позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до доньки, [PERSON] . Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.11.2022 року матеріали позову були передані за підсудністю до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 02.03.2023 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання (а.с.27). У встановлений судом строк, відповідач відзиву не подав. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області 30 червня 2023 року, суд вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, до суду подала заяву в якій позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив. До суду надійшов висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.10). Дитина проживає з матір`ю, [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.11). Виконавчим комітетом Визирської сільської ради Одеського району Одеської області як органом опіки та піклування було прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач, як батько, ухиляється від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовку до самостійного життя, за таких обставин позбавлення батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини. Судові витрати у справі складають з витрат, понесених у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 992,40 грн.. Оскільки позов задоволений у повному обсязі, на підставі ст. 141 ЦПК України дані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved