Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-05 00:00:00

29 вересня 2021 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся представник КП «Харківські теплові мережі» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якому просив суд ухвалити рішення на підставі якого стягнути з відповідача на користь КП «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 55 351, 43 грн., інфляційні витрати в сумі 2 371, 19 грн. та 3% річних у розмірі 1 149, 87 грн. а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивач надає послуги з теплопостачання згідно чинного законодавства. Відповідач, у свою чергу, не в повному обсязі сплачує вартість наданих послуг, у зв`язку з чим за ним виникла заборгованість за період з 01.06.2011 по 31.08.2021 у сумі 55 351, 43 гривень. Вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання з 01.06.2011 по 31.08.2021 в розмірі 55 351, 43 грн., інфляційні витрати в сумі 2 371, 19 грн., 3% річних у сумі 1 149, 87 грн., а всього 58 872, 49 грн. (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот сімдесят дві гривні 49 копійок). Стягнуто з [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 2 270, 00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійок). 17 січня 2022 року відповідач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з заявою про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року у цивільній справі № 639/6547/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання. В обґрунтування заяви зазначив, що заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року було ухвалене з порушенням норм закону. Так, відповідач, участі у справі не брав, оскільки не був обізнаний про позов. При цьому, [PERSON] не є власником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Довгий період часу не користувався послугами Комунального підприємства «Харківські теплові мережі». Власником вказаної квартири є [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 січня 2022 року прийнято заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року у цивільній справі №639/6547/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання в провадження судді Труханович В. В. Призначено справу до розгляду в судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 липня 2022 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 23 грудня 2021 року у цивільній справі № 639/6547/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання скасоване. Цивільну справу № 639/6547/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання призначено до розгляду в судове засідання. 22 липня 2022 року, 14 вересня 2022 року, 14 жовтня 2022 року від відповідача по справі [PERSON] надійшли заперечення (пояснення, клопотання), згідно яких він просив суд закрити провадження у справі, у зв?язку з відсутністю предмету спору, оскільки він не є споживачем послуг, не є власником квартири; застосувати строки позовної давності; призупинити здійснення судочинства; викликати свідків, визнати не роботу рушникосушки у будинку [ADDRESS] , а також в квартирі [ADDRESS] . 17 жовтня 2022 року від відповідача по справі [PERSON] надійшло клопотання, згідно якого він просив закрити провадження у справі та відмовити в позові КП «Харківські теплові мережі». 01 листопада 2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просив закрити провадження у справі та відмовити в позові КП «Харківські теплові мережі», у зв?язку з відсутністю предмету спору, оскільки він не є споживачем послуг, не є власником квартири, що позов подано до неналежного відповідача, а також по факту спливу позовної давності. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2022 рокуу задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі № 639/6547/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовлено. 28 листопада 2022 року від відповідача по справі [PERSON] надійшло клопотання, згідно якого він просив закрити провадження у справі , у зв?язку з відсутністю предмету спору, оскільки він не є споживачем послуг, не є власником квартири, що позов подано до неналежного відповідача. 28 листопада 2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої повідомив, що незважаючи на відсутність письмового договору відповідачі є споживачами послуг по централізованому теплопостачанню, що КП «Харківські теплові мережі» як виконавець цих послуг на підставі рішення Харківського міськвиконкому надає в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Багатоквартирні житлові будинки в м. Харкові, і в тому числі житловий будинок по [ADDRESS] , обладнані централізованими системами опалення. Таким чином, відсутність письмового договору, укладеного між відповідачами та ХТМ не є підставою для несплати послуг теплопостачання. Вимога до якості послуг по опаленню і гарячому водопостачанню визнана постановою Кабінету Міністрів України №151 від 17.02.2010, якою затверджено «Порядок проведення перерахунку плати за надання послуг по централізованому опаленню, постачанню холодної, гарячої води і водовідведення, у випадку ненадання або надання їх у неповному обсязі з низькою якістю». На підставі зазначеного Порядку температура в житлових приміщеннях ( їх утеплення) відповідає діючим нормам +18 С, у кутових кімнатах +20 С. У випадку невідповідності послуг зазначеним нормативам, за заявою споживача теплопостачальною організацією складається акт-претензія якості послуг, на якого виконується перерахунок плати за послуги теплопостачання. Працівники Новобаварської філії КП «Харківські теплові мережі» було домовлено з відповідачем на замір температури повітря у ванній кімнаті та перевіркою рушникосушильника. При відвідуванні у назначений час двері відповідач не відчинив. Тому для коригування нарахувань за опалення у ванній кімнат немає підстав. Зазначив, що по заміні трубопроводів теплопостачання, поточні та капітального ремонтів системи теплопостачання, слід звертатись до КП «Жилкомсервіс». Також зазначив, що відповідач не надав до суду та позивачу в підтвердження своїх заперечень та на вимогу законодавства України документів, які підтверджують право власності на квартиру [ADDRESS] , а також документів, які підтверджують не проживання у зазначеній квартирі. 26 грудня 2022 року від відповідача по справі [PERSON] надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, у зв?язку з його захворюванням. 26 грудня 2022 року,25 січня 2023 року від відповідача по справі [PERSON] надійшли заперечення, згідно яких просив закрити провадження у справі, у зв?язку з відсутністю предмету спору, оскільки він не є споживачем послуг, не є власником квартири, що позов подано до неналежного відповідача, факту спливу позовної давності, ненадання відповіді на відзив у встановлений строк. 25 січня 2023 року від відповідача по справі [PERSON] надійшло клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 26 січня 2023 року без виходу до нарадчої кімнати клопотання відповідача про виклик свідків задоволено. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 26 січня 2023 рокуу задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про закриття провадження у цивільній справі № 639/6547/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовлено. 30 січня 2023 року від відповідача по справі [PERSON] надійшли пояснення та заперечення, згідно яких просив закрити провадження у справі. 30 січня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача та зупинення провадження у справі. 20 лютого 2023 року від відповідача по справі [PERSON] надійшли пояснення про заміну неналежного відповідача, про застосування строку позовної давності та зупинення провадження у справі. 14 березня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про виклик свідків. Ухвалою суду від 16 березня 2023 року без виходу до нарадчої кімнати клопотання відповідача про виклик свідків залишено без розгляду. 23 травня 2023 року та 24 травня 2023 року від відповідача надійшли заяви про зауваження щодо дослідження матеріалів справи. 02 червня 2023 року від відповідача надійшли заперечення, пояснення та клопотання щодо предмета спору та ненадання жодного доказу позивачем, згідно яких просив дослідити всі надані ним докази. 02 червня 2023 року від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі. 08 червня 2023 року від відповідача надійшли заперечення, пояснення та клопотання щодо предмета спору та надання тільки відповідачем доказів. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року у задоволенні клопотання відповідача [PERSON] про зупинення провадження у цивільній справі № 639/6547/21 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання відмовлено. 30 червня 2023 року, 04 липня 2023 року від відповідача надійшли заява до клопотання про зупинення провадження у справі, заперечення, пояснення та клопотання щодо предмета спору, не вчинення позивачем дій щодо надання доказів та відсутності заборгованості, заява про відсутність предмета спору, які судом долучені до матеріалів справи. В судовому засіданні представник позивача Катречко Р.Є., який діє на підставі довіреності від 28 листопада 2022 року № 01-40/9012/39, підтримав обставини викладені у відповіді на відзив, позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд її задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він не є належним відповідачем по справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Спірні правовідносини регулюються ЦК України, Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005. Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно зі статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» - сфера теплопостачання - це сфера діяльності з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії споживачам; - постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Відповідно до абзацу сьомого статті 6 Закону України «Про природні монополії» до суміжних ринків, що регулюються відповідно до цього Закону, належить виробництво теплової енергії (крім випадків, коли вона використовується виключно для внутрішньовиробничих потреб) в обсягах, що перевищують рівень, який встановлюється умовами та правилами здійснення підприємницької діяльності з виробництва теплової енергії (ліцензійними умовами) та постачання теплової енергії. Постачання теплової енергії складається з: постачання теплової енергії для опалення (централізоване опалення); постачання теплової енергії, яка йде на підігрів води (гаряче водопостачання). Позивачем КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідач, в свою чергу, споживає такі послуги, що свідчить про наявність між сторонами у справі взаємних зобов`язань. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 08.09.2021, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . (т. 1 а.с. 4). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.10.2021 вказана квартира знаходиться у комунальній власності. (т. 1 а.с. 17). Звертаючись до суду, позивач вказав, що відповідач користується послугами, але не виконує зобов`язання по сплаті заборгованості за надані послуги з центрального опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідач виконує неналежно, внаслідок чого виникла заборгованість. На підтвердження своїх доводів щодо заборгованості відповідача, позивач надав суду розрахунок заборгованості за надані послуги Як вбачається з відомості нарахувань та сплати за теплову енергію, відповідач є споживачем послуг з теплопостачання шляхом відкриття особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . За даним особовим рахунком наявна заборгованість по сплаті послуг за теплопостачання за період з 01.06.2011 по 31.08.2021 в розмірі 55 351, 43 грн. (т. 1 а.с. 5-6). Згідно ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України). Хоча у ч. 1 ст. 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.09.2018 у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2019 у справі № 642/2858/16). Наявність договірних відносин між сторонами у справі не встановлена, проте, факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. При зверненні до суду, позивачем пред`явлені ним вимоги мотивовані тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг. Однак, відповідач [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , всі особисті рахунки за комунальні послуги зареєстровані на її ім?я. Зазначив, що дійсно зареєстрований за вказаною адресою, проте не проживає за вказаною адресою з 2012 року, про що повідомляв КП «Харківські теплові мережі». Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] дійсно у 2012 році звертався до КП «ХТМ» із заявами та повідомленнями про не проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с.239). Так, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно із ст. ст. 322, 360 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Отже, враховуючи положення ст. ст. 317, 322, 360 ЦК України власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02.04.2020 у справі № 757/29813/17-ц). Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] більше 15 років, послугами КП «Харківські теплові мережі» не користується. Зазначили, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , яка є власницею даної квартири. Так, судом встановлено, що [PERSON] на підставі Договору міни від 29.04.1995 належить на праві власності квартира [ADDRESS] (т. 1 а.с.75). Як вбачається з матеріалів справи, рахунки за послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , від КП «Харківські теплові мережі» сформовані на ім?я [PERSON] (т. 1 а.с. 223-238,т. 2 а.с. 24-28). Отже, доводи представника позивача щодо відсутності даних про власника квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON] судом не беруться до уваги. Також в матеріалах справи міститься заява [PERSON] , з якої вбачається, що дійсно вона є власницею квартири за адресою: [ADDRESS] , що відповідач [PERSON] дійсно не проживає в квартирі та відповідно послугами КП «ХТМ» не користується (т. 1 а.с.175). Також судом встановлено, що [PERSON] має у власності будинок за адресою: [ADDRESS] (т. 2 а.с.48). Свідки у судовому засіданні повідомили, що [PERSON] проживає у належному йому на праві власності будинку, який знаходиться у смт. Високий, що також підтверджується їх письмовими поясненнями (т. 2 а.с. 9, 12, 22, 23). Отже, доказів належності квартири, за адресою: [ADDRESS] на праві власності відповідачу [PERSON] матеріали справи не містять, проте судом достовірно встановлено, що власником спірної квартири є [PERSON] . Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 9 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Вимогами ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. За змістом ст. 51 ЦПК України належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Відповідачем є та зі сторін у процесі, яка вказується позивачем як порушник його права. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Тому, неналежним відповідачем є особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона повинна відповідати за пред`явленим позовом. Як випливає зі змісту ст. ст. 51, 175 ЦПК на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому, суд, при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. Таким чином, суд, як орган, на який покладено обов`язок вирішення справи відповідно до закону, має право й зобов`язаний визначити суб`єктний склад учасників процесу залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Це передбачено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним або залучати співвідповідача з власної ініціативи. Пленум Верховного Суду України у п. 8 постанови від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Позивач своїм правом, визначеним статтею 51 ЦПК України, не скористався. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання Питання позовної давності не розглядається з огляду на відмову у позові за недоведеністю. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed