Jurisdiction: civil
Date: 2023-07-09 00:00:00

Позивач ТОВ «ЗП ЕСТЕЙТ» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19 вересня 2022 року між ТОВ «ЗП ЕСТЕЙТ» та [PERSON] було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення №19/09-2022-Маяк11 (далі за текстом - Договір). Відповідно до умов п. 1.1. Договору, Орендар зобов`язується передати суборендарю в тимчасове платне користування нежитлову кімнату розташовану: на 7 (сьомому) поверсі будівлі літера Л1-12 загальною площею 29,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов Договору Позивачем згідно Акту приймання-передавання нежитлового приміщення було передано вказане нежитлове приміщення. Згідно з п. 4.1. Договору, Орендна плата за місяць складає 10 000,00 грн. та сплачується до 10 числа поточного місяця за який проводиться розрахунок. В порушення умов договору, з жовтня 2022 року, та на момент звернення до суду з позовом, Відповідачем не сплачувалась орендна плата за нежитлове приміщення, а також компенсація послуг по утриманню будинку і прибудинкової території. Посилаючись на порушення Відповідачем умов договору та на вимоги чинного законодавства, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором суборенди у розмірі 70 000,00 грн., три відсотки річних у розмірі 528,49 грн., інфляційні втрати у розмірі 2205,12 грн., пеню у розмірі 8808,22 грн., штраф у сумі 9600,00 грн., а також просить стягнути на свою користь судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Інших заяв по суті від сторін не надходило. Ухвалою суду від 16.05.2023 року справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, при зверненні до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання жодного разу не з`явився, відзив на позов не подавав, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяву про розгляд справи у його відсутність, як і про відкладення судового засідання, не подавав, причини неявки до суду не повідомив. Враховуючи, що від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, представник позивача при зверненні до суду просила про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти заочного розгляду справи представником позивача не висловлено, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності учасників справи, на підставі доказів, які є в матеріалах справи, без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенню ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 19 вересня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗП ЕСТЕЙТ» та [PERSON] було укладено Договір суборенди нежитлового приміщення №19/09-2022-Маяк11. Згідно п. 1.1. Договору, Орендар зобов`язується передати суборендарю в тимчасове платне користування нежитлову кімнату розташовану: на 7 (сьомому) поверсі будівлі літера Л1-12 загальною площею 29,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 2.1. Договору, приміщення передається Суборендарю на підставі акту приймання-передачі, у якому вказується опис його технічного стану. Відповідно до п. 2.3 Договору, Повернення приміщення Суборендарем Орендарю здійснюється на підставі акту прийому-передачу, що підписується Сторонами. У випадку не підписання акту приймання-передачі однією із сторін договір вважається нерозірваним, а приміщення вважається не переданим Орендарю. Орендна плата нараховується до моменту узгодження (підписання) акту приймання передачі сторонами договору. Відповідно до п.3.1. Договору строк оренди приміщення складає 12 місяців з моменту передачі Приміщення Суборендарю за актом приймання-передачі та закінчується у дату повернення приміщення за актом приймання- передачі. Пунктом 4.1. Договору визначено, що орендна плата складає 10000,00 грн. та сплачується до 10 числа поточного місяця. Відповідно до п. 11.1 Договору даний Договір набирає чинності, починаючи з дати його підписання і діє до 18.09.2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим Договором. На виконання умов договору, 19.09.2022 року між сторонами підписано акт приймання-передавання нежитлового приміщення. З наданого Позивачем розрахунку, який не спростовано Відповідачем, з 11.10.2022 по 11.04.2023 заборгованість відповідача з орендної плати за договором складає 70000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно до вимог договору та цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, як випливає зі змісту ст. 525 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як зазначено у статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. На підставі викладеного, суд з врахуванням встановлених обставин справи щодо порушення умов Договору відповідачем, а саме не здійснення ним оплати орендної плати у період з 11.10.2022 по 11.04.2023, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 70 000,00 грн., вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8.1. Договору, за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань по даному Договору Сторони несуть передбачену нормами чинного законодавства і цим Договором. Відповідно до п. 8.2. Договору, у випадку несвоєчасної або не в повному обсязі оплати орендної плати, Суборендар сплачує орендарю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочених платежів за кожний день Пунктом 8.3. Договору передбачено, що якщо період прострочення 30 (тридцять) календарних, то Суборендар зобов`язаний сплатити Орендарю штрафні санкції у розмірі 8% від простроченої суми грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Вирішуючи питання про стягнення з Відповідача пені у розмірі 8 808,22 грн. та штрафу у розмірі 9 600,00 грн., визначені сторонами у п.8.2 та п.8.3 Договору відповідно, то суд вважає покладення на відповідача відповідальності в зазначеному розмірі таким, що не суперечить вимогам закону і ґрунтується на умовах договору, який укладено сторонами по справі. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вирішуючи вимоги про притягнення відповідача до відповідальності, встановленої статтею 625 ЦК України, суд знаходить всі підстави для їх задоволення, оскільки у відповідача існує невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, тому, на думку суду, є всі підстави для покладення на відповідача цієї відповідальності. На підтвердження вказаного розміру заборгованості з урахуванням трьох відсотків річних, інфляційних втрат штрафу та пені, передбаченої договором, позивачем надано копію договору, копію акту від 19.09.2022 року, розрахунок заборгованості, розрахунок штрафу, пені, 3 % річних та індексу інфляції за спірний період. Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На час розгляду справи надані позивачем докази та розрахунки не спростовані відповідачем, який, в свою чергу, не надав доказів щодо повної або часткової оплати заборгованості за договором суборенди. Аналізуючи наведене, суд встановив передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з Відповідача на користь позивача заборгованості за договором суборенди у розмірі 70 000,00 грн., трьох відсотків річних у розмірі 528,49 грн., інфляційних втрат у розмірі 2205,12 грн., пені у розмірі 8808,22 грн., штрафу у сумі 9600,00 грн. Вирішуючи вимоги позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться витрати на професійну правничу допомогу, а в силу ч. 2 ст. 137 ЦПК розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Виходячи з наведених норм, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення. Матеріалами справи підтверджено, що правова допомога позивачем отримана на підставі договору про надання правової допомоги № 117 від 05.04.2023, відповідно до якого його предметом є ті види послуг, які зазначені в п. 1.1. Договору і фактично надані позивачу; докази здійснення відповідних витрат підтверджені рахунком-фактурою від 05.04.2023 №11701 на суму 5000,00 грн., платіжною інструкцією від 07.04.2023 №6 про сплату Позивачем на користь Адвокатського об`єднання «Хілько» суми у розмірі 5000,00 грн. за надання правової допомоги за договором №117 від 05.04.2023, а тому суд вважає пред`явлення цієї вимоги такою, що ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Розмір понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги відповідає наведеним в частині 4 статті 137 ЦПК України критеріям. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2684,00 гривень.

Outcome: approved